Історія Російської держави
У період правління московського князя Івана III Великого утворилось єдине Московське царство.
У XVIII столітті під проводом Петра I в країні відбулися великі реформи (зокрема, була створена перша регулярна армія і флот, припинилися скликання Земського собору), перетворення Московського царства на Російську імперію[⇨]. Протягом XVIII і XIX століть відбувалась постійна територіальна експансія: Фінляндія, Прибалтійські землі, Північне Причорномор'я, Кавказ, Середня Азія; у результаті трьох поділів Речі Посполитої Російська імперія встановила контроль над усіма колишніми землями Київської Русі, за винятком Прикарпаття, що відійшло Австрійській імперії[⇨]. На початку XIX століття Росія здобула перемогу над наполеонівською Францією і на кілька десятиліть стала «жандармом Європи»[⇨]. Повстання декабристів 1825 року, які намагалися обмежити монархію і скасувати кріпосне право, було придушене, політика консерватизму призвела до загального відставання від провідних європейських держав, що вилилось у розгромну поразку під час Кримської війни[⇨]. Згодом було проведено ряд «Великих реформ» Олександра II, які, втім, так остаточно і не були завершені[⇨]. 1861 року було скасовано кріпосне право, однак феодальні форми залежності селян фактично були збережені у вигляді викупних платежів за землю до революції 1905—1907 років, що породило значне невдоволення широких мас населення. Масовий приплив селян до міст призвів до промислової революції наприкінці XIX століття, зростання революційного руху і виникнення революційних товариств з метою повалення самодержавства. На початку XX століття країна перебувала в стані політичної, соціальної й економічної кризи, зазнала поразки у війні з Японією. Під впливом революції 1905 року влада пішла на створення парламенту (Державної думи), визнання основних прав і свобод і приватної власності на землю[⇨]. Перша світова війна загострила проблеми держави, що зрештою призвело до лютневої революції 1917 року і проголошення республіки. Більшовицький жовтневий переворот того ж року і подальший розпуск Всеросійських конституційних зборів, в яких більшовики опинились у меншості о есерів, призвів до кривавої Громадянської війни[⇨].
Більшовики на чолі з Володимиром Леніним взяли курс на розбудову соціалістичної держави. Використовуючи оманливі популістські гасла вкупі з неприкритим масованим «червоним терором» проти власного народу, їм вдалося досягти перемоги в громадянській війні і встановити радянську владу на більшій частині території колишньої Російської імперії 1922 року радянськими урядами Росії, України, Білорусі та Закавказької Федерації був утворений Радянський Союз[⇨]. З приходом до влади Йосипа Сталіна наприкінці 1920-х років розпочинається тоталітарна епоха під час якої в країні відбувається індустріалізація, колективізації і масові репресії. У вересні 1939 року СРСР на пару з націонал-соціалістичним урядом Третього рейху розпочав Другу світову війну з поділу Польщі. Розпочата Адольфом Гітлером німецько-радянська війна 1941 року дозволила перейти радянському уряду з табору «світових ізгоїв» до союзників по Антигітлерівській коаліції та взяти участь у повоєнному переоблаштуванні світового порядку[⇨]. СРСР зміг створити потужний блок соціалістичних держав на теренах Євразії від Берліну до Ханою. Перебуваючи в стані глобального протистояння (Холодної війни) із Західним світом, СРСР активно нарощував економічну, військову та наукову міць. Використовуючи накопичений потенціал і ентузіазм молодого покоління під час хрущовської «Відлиги», спромігшись першим відправити людину до космосу[⇨]. Безперспективна політика командної економіки за відсутності гнучкості забюрократизованої однопартійної системи КПРС (партократія), волюнтаристська внутрішня і зовнішня політика призвели за декілька десятків років спочатку до брежневського «Застою»[⇨], подальших спроб реформування (горбачовська «Перебудова»), а потім і повного краху державного ладу після невдалої спроби заколоту 19-21 серпня 1991 року[⇨].
Від грудня 1991 року російська держава існує у формі самостійної Російської Федерації, яка проголошує правонаступність до Радянського Союзу, зберігаючи постійне членство в Раді Безпеки ООН і оперуючи . У новій державі було запроваджено ринкові відносини в економіці та скасовано планове державне управління, відбулось масоване роздержавлення підприємств (приватизація), розпочинається економічне пожвавлення. Сепаратистські рухи гасяться дипломатичними засобами (Татарстан), або військовим втручанням (Ічкерія). Економічна криза наприкінці 1990-х років призвела до дефолту 1998 року[⇨]. Після 2000 року зі зростанням світових цін на вуглеводні та приходом до влади «молодого обличчя» Володимира Путіна почалось значне економічне зростання. Це дозволило ставленику від олігархічних кіл перейти від ліберальних методів управління до розбудови міцної «вертикалі влади», проведення адміністративної, військової та інших реформ, придушення політичних опонентів, здійснити перехід до фактично однопартійної системи влади[⇨]. З погіршенням внутрішньополітичної ситуації внаслідок економічної кризи 2008 року, на початку 2010-х років активізується зовнішня політика, як засіб відволікання електорату від внутрішніх проблем, та протестних настроїв. Апогеєм такої політики стала Російська весна 2014 року, коли у відповідь на активну проєвропейську позицію українського народу під час Євромайдану та всупереч договору «про мир та дружбу» були зімітовані протести в південно-східних регіонах, а потім здійснена військова агресія проти України в Криму та на Донбасі[⇨]. Така зовнішня політика з дестабілізації ситуації у Європі була негативно зустрінута міжнародним співтовариством і викликала економічні санкції та політичне охолодження у стосунках між країнами Заходу і Росією. Наступного року Росією було розпочато активну фазу показової військової операції в Сирії. У наступні роки Росія намагалась активно втручатись у внутрішню політику інших держав, використовуючи різноманітні засоби, від впливу на суспільну думку і хакерських атак до диверсій і хімічних атак. Одночасно для внутрішнього споживання власними громадянами розвивається пропаганда ідеї «Росії у замкненому колі ворогів»[⇨]. 24 лютого 2022 року о 3:40 Росія почала відкритий воєнний напад на Україну, офіційно названу «спеціальною військовою операцією».
Періодизація
Історію країни традиційно поділяють на 7 умовних періодів:
- найдавніший (додержавний) — до кінця IX століття;
- давньоруський (Київська Русь) — до середини XII століття;
- феодальної подрібненості (Руські князівства) — до початку XVI століття;
- формування єдиної держави із центром у Москві (Велике князівство Московське, від 1547 року Московське царство) — кінець XV століття — 1721 рік;
- імперський (Російська імперія) — з 1721 по 1917 рік;
- радянський (РРФСР, СРСР) — з 1917 по 1991 рік;
- новітній (Російська Федерація) — від 1991 року.
Назва
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHpMek00TDB4bGMzUjJhWFJ6WVMweE16ZzNMbXB3Wnk4eU1qQndlQzFNWlhOMGRtbDBjMkV0TVRNNE55NXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
Вперше термін «Росія» (грец. Ρωσία) зустрічається в X столітті в листі регента візантійського імператора Костянтина Багрянородного Романа I Лакапіна до київського князя Ігоря та в наступних працях вже самого Костянтина «Про церемонії» і «Про управління імперією» як грецька назва Київської Русі. Перша відома згадка слова «Росія» у кириличному записі датується датою 24 квітня 1387 року. Згодом (з кінця XV — початку XVI століття) термін «Росія» або частіше «Русія», спочатку з одним «с», а з середини XVII століття з двома «с», став використовуватися у світській літературі і документах Московської держави і закріпився в якості самоназви за землями Північно-Східної Русі, територіями, що були об'єднані під началом Великого князівства Московського, а не Великого князівства Литовського. Остаточне написання «Россия» затвердилось за часів Петра I, з прийняттям 1721 року царем титулу імператора «всеросійського».
Сучасні російські історики стверджують, що утворення російської держави завершилося на кінець XV — початок XVI століття.
Давні часи
Територію сучасної Росії найдавніші люди почали заселяти близько 1,7 млн років тому. Найраніші сліди їхнього проживання простежуються на Північному Кавказі й південніше річки Кубань. Пізніше первісні поселення просувались поступово на північ і, зрештою, люди освоїли простори аж до берегів Фінської затоки, Північного Льодовитого та Тихого океанів. У степовій-лісостеповій зоні Євразії у перші тисячоліття до н. е. починається перманентний швильовий рух зі сходу на захід, спочатку індоєвропейських, пізніше тюркських етносів. З народів, що населяли південні терени країни в античну добу і про яких залишились писемні згадки, відомі кімерійці, скіфи (VII—III ст. до н. е.) і сармати (III ст. до н. е. — IV ст. н. е.). У II—IV столітті під час Великого переселення народів півднем сучасної Росії до Європи пройшли полчища гунів. Пізніше, у VII столітті болгари з Волго-Донського межиріччя переселились до Балкан та середнього Поволжжя. З Передуралля до середнього Подунав'я переселились угорці. У середині І тисячоліття н. е. виникає ряд найдавніших держав. На Північному Кавказі об'єдналися племена сарматського походження — алани (I—VIII століття), які відіграли значну роль в етногенезі кількох народів даного регіону, передусім осетин. У VI столітті алтайські племена взяли участь у створенні Тюркського каганату, котрий невдовзі розпався на Східно- і Західний тюркський каганати. З останнього у VII столітті виник Хозарський каганат, якому належали землі Нижнього Поволжя, Північного Кавказу, Приазов'я і басейн Дону. Був знищений військовим походом київського князя Святослава наприкінці X століття. У басейні середнього Єнісею у VI столітті зародилась держава киргизів — , які через тисячу років будуть відселені до Тянь-Шаню.
Східні слов'яни (III—IX століття)
Предки східних слов'ян — праслов'яни — здавна жили на території Центральної та Східної Європи, на північ від Карпат, в найширшому ареалі від Одри до Дністра. За мовою вони відносяться до індоєвропейської групи народів. Перші згадки про праслов'ян відносяться до I—II століття в працях римських авторів: Тацита, Плінія, Клавдія Птолемея, які називали предків слов'ян венедами і вважали, що вони населяли басейн річки Вісли. Пізніші візантійські автори VI століття, такі як Прокопій Кесарійський і Йордан (VI століття) поділяли слов'ян на три групи: склавінів, що жили між Віслою та Дністром, венедів, що населяли басейн Вісли, і антів, що розселилися між Дністром і Дніпром. Вважається, що саме останні слугували ядром подальшої міграції слов'ян на північний схід Східноєвропейської рівнини. Докладні відомості про те розселення (13 племінних союзів) подає чернець Києво-Печерського монастиря Нестор у своїй знаменитій праці XII століття «Повість временних літ».
Народ, який започаткував і визначав історію Російської держави — росіяни, сформувався у верхів'ях Волги, Оки та їхніх приток. Слов'янські колонізатори (в'ятичі, ільменські словени, кривичі, частково сіверяни та радимичі) проникали річками у землі, населені фіно-угорськими (весь, чудь, меря, мокша, мурома тощо) та балтійськими племенами (голядь). Займаючись підсічно-вогневим та та випасним скотарством на прирічкових луках, слов'яни витісняли місцеве населення до лісових межиріч. Допоміжними зайняттями були полювання, рибальство, бортництво.У VII—VIII століттях у зв'язку з поліпшенням знарядь праці, переходом до дву- та трипільної сівозміни відбувається розкладання , зростання майнової нерівності.
- «Прадавні слов'яни», , 1909 рік
- Археологічні культури Східноєвропейської рівнини, III-IV століття (рос.)
- Археологічні культури Східноєвропейської рівнини, V-VI століття (рос.)
- Мапа розселення угро-фінських етносів у Волго-Окському межиріччі до приходу слов'ян (англ.)
- Розселення слов'янських племен у VII-VIII століттях (рос.)
Розвиток ремесла і його відділення від землеробства в VIII—IX століттях призвело до виникнення перших міст — центрів ремесла і торгівлі. Зазвичай виникали такі міста при злитті двох річок або на височинах, оскільки таке розташування дозволяло набагато краще захищатися від ворогів. Найдавніші міста часто утворювалися на найважливіших торговельних шляхах або на їх перетині. Головним торговим шляхом, що проходили через землі східних слов'ян, був шлях «з варяг до греків», від Балтійського до Чорного моря. Потреба в захисті торгових місць та шляхів призводить до того, що вже у VIII столітті у східних слов'ян виділяється родоплемінна і військово-дружинна знать, встановлюється військова демократія. Вожді перетворюються в племінних князів, оточують себе особистою дружиною. Князь і знать захоплюють племінну землю в особисте спадкове майно, підпорядковують своїй владі колишні родоплемінні органи управління. Накопичуючи цінності, захоплюючи землі і угіддя, створюючи потужну військову організацію, знать поступово перетворюється на силу, що стоїть над суспільством і підпорядковує собі вільних общинників. Такий процес поступово призвів до утворення ранньофеодальної держави.
Русь (ІХ-ХІ століття)
Перші Рюриковичі (882—971)
Візантійська імперія дізнається про нове потужне об'єднання після походу київських князів Аскольда та Діра на Константинополь 860 року. Візантійські пам'ятки виразно зафіксували навернення до християнства варяга Аскольда та його дружини. По смерті Рюрика залишився його малолітній син Ігор, а влада перейшла до його дядька Олега, який став його регентом. 882 року Олег разом із дружиною прийшов до Києва, обманом вбив Аскольда, осів у місті та проголосив його столицею і «матір'ю міст руських». Цей рік вважається датою об'єднання північних та південних земель русі, утворенням потужної середньовічної ранньофеодальної держави — Київської Русі. За традицією старші сини київських князів продовжували правити у Новгороді (як от онук Ігоря Володимир і правнук Ярослав). Олег значно зміцнив державу та провів кілька вдалих походів до Візантії 907 та 911 року, за результатами яких остання виплатила величезну контрибуцію та дала право безмитної торгівлі.
Коли Ігор підріс, він обійняв княжий престол 912 року та продовжив політику зміцнення Русі, приєднавши уличів та тиверців. 941 і 944 року здійснив невдалі походи на Костянтинополь, де його флот було розбито «грецьким вогнем», й підписав менш вигідну угоду, ніж Олег. Ігоря вбили деревляни під час збору данини (полюддя) 945 року.
- Етнографічна мапа Східноєвропейської рівнини, VIII-IX століття (англ.)
- Етнографічна мапа Східноєвропейської рівнини, X століття (рос.)
- «Гості з-за моря», Микола Реріх, 1901 рік
- «Збір данини», Микола Реріх, 1901 рік
- Розширення території давньоруської держави, 862-980 роки
Княгиня Ольга, вдова Ігоря, жорстоко помстилася за смерть чоловіка. Вона провела податкову реформу, яка впорядкувала збір данини (повоз) й запровадила погости (місця її збору); заснувала дипломатичні відносини з німецьким імператором, Папою Римським, Візантією та прийняла християнство. Київське князівство Ольга передала 964 року своєму синові Святославу, який був войовничим язичником, провів майже все життя в походах — останній «справжній варяг» на княжому престолі. Він підкорив в'ятичів, ясів і касогів і розгромив Хозарський каганат, державне утворення хозарів на сході, зруйнувавши його столицю місто Ітіль; вів успішні війни з болгарами та Візантією, навіть хотів перенести столицю власної держави до Переяславця на Балканах. Але 971 року потрапив в облогу у фортеці Доростол, через що йому довелося повернути завойовані землі та повернутися до Києва. Дорогою, біля дніпровських порогів, його вбили печеніги, що були у змові з візантійським імператором. Розділ Святославом своєї держави між трьома своїми синами (Ярополком, Олегом та Володимиром) призвів до першої міжусобиці по його смерті, з якої переможцем вийшов Володимир.
Після об'єднання новгородських і київських земель київський князь став називатися «великим князем». Він правив за допомогою ради, що складалася з інших князів і дружинників. Збір данини здійснювався самим великим князем за допомогою старшої дружини (так звані бояри, мужі). Була у князя молодша дружина (, отроки). Найдавнішою формою збору данини було осіннє «полюддя» без чітко встановленої норми. Всю зиму князь проводив, об'їжджаючи землі, збираючи данину та чинячи правосуддя. Влітку ж князь зі своєю дружиною зазвичай здійснював військові походи проти ще непідкорених слов'янських та інших племен. Поступово більша частина княжих дружинників ставала землевласниками. Соціальна структура ранньої Русі була нечіткою. Панівний клас був строкатим за своїм складом: великий князь з близькими родичами, представники старшої дружини, найближче оточення князя — бояри, місцеві князі. До числа залежного населення належали холопи, челядь, закупи) і вільні общинники-смерди як основна маса сільського населення, що поступово потрапляла у феодальну залежність.
Розквіт Київської Русі (978—1054)
Володимир Святославович здійснював військові походи на в'ятичів, литовців, радимичів, волзьких булгар. За роки правління Володимира Святославича (978—1015) держава значно збільшується за рахунок приєднання Червоної Русі, Закарпаття й Корсуня в Криму. Тобто Київська Русь стає найбільшою державою Європи з населенням понад 5 млн людей та територією 800 тис. км². Соціально-економічний устрій держави не відрізнявся від устрою інших тогочасних європейських держав. Основу його складало натуральне господарство, громадське володіння землею, підсічно-вогневе землеробство, скотарство. Володимир провів реформу місцевого самоврядування, ліквідувавши племінні автономії та ставлячи своїх намісників. Для зміцнення князівської влади зробив спробу перетворити народні язичницькі вірування в державну релігію і для цього встановив в Києві і Новгороді (капище ) еклектичний язичницький культ підкорених племен з головним божеством від слов'янського пантеону — Перуном. Однак ця спроба виявилася невдалою. 988 року Володимир оголосив про прийняття християнства Візантії, хрестив киян в Почайні, збудував перший кам'яний храм — Десятинну церкву, впровадив і . Того ж року Новгородська земля піддається насильницькому хрещенню — «Добриня хрестив мечем, а Путята вогнем». Наступного року у Новгороді зводять перший християнський храм — дерев'яний собор святої Софії з 13 маківками. На відміну від спроб Ольги та Аскольда, це торкнулося широких верств населення, стало вирішальним кроком подальшої історії східноєвропейських земель. Провів адміністративну, монетарну та військову реформи: посадив у великих містах намісників і синів, карбував власні златники та срібники, роздавав прикордонні землі вірним васалам в обмін на організацію оборони. Саме за вказівкою Володимира створено систему захисних споруд від нападів печенігів на південь від Києва, відомих у народі як «Змієві вали», що простягалися на 1000 км.
- Срібник Володимира Великого
- «Хрещення Володимира», Віктор Васнецов, 1890 рік
- Похід Володимира на вятичів з Радзивилівського літопису XV століття
- Софійський собор у Великому Новгороді
- Ярослав Мудрий і види Ярославля на банкноті у 100 російських рублів, 2010 рік
Попри ці значущі зміни та зміцнення в устрої держави, після смерті Володимира Русь вступає у період міжусобної боротьби 1015-1019 років. Перемогу у протистоянні з братами здобув Ярослав Мудрий (1019–1054), який до 1036 року правив Руссю спільно з братом Мстиславом. 1036 року Ярослав остаточно розгромив печенігів, які здавна завдавали значної шкоди Київській Русі. На місці перемоги він збудував у Києві Собор святої Софії, що стоїть донині. Величні собори святої Софії були зведені також у Новгороді і Полоцьку. Упродовж 1037–1039 років було створено перший літописний звід, побудовано перші книжкові майстерні. Було засновано Києво-Печерську лавру, обрано київського митрополита Іларіона. Проведено судову реформу — запроваджено перший на Русі судовий кодекс — «Руська правда». Це був перший документ, який регулює взаємовідносини княжих дружинників між собою і з жителями міст, порядок вирішення різноманітних суперечок і відшкодування збитків. Щоб показати церковну самостійність Русі 1051 року київський митрополит був обраний і висвячений не в Константинополі, як раніше, а в Києві собором руських єпископів. За Ярослава була визначена церковна десятина, з'являються перші православні монастирі, були канонізовані перші святі — брати князі Борис і Гліб. Київська Русь за Ярослава Мудрого досягла своєї найвищої могутності. На півдні він приєднав землі Поросся, на заході — ряд земель Польського королівства. Ярослав Мудрий широко застосовував шлюбну дипломатію, активно одружував власних дочок з європейськими правителями.
З іменами Володимира і Ярослава пов'язують заснування таких великих російських міст, як Брянськ (перша згадка під 985 роком), Суздаль (заснований Володимиром 982 року), Ярославль на Волзі (закладений на місці язичницького поселення у Ведмежому Куті за часів ростовського князювання Ярослава), Курськ (перша згадка під 1032 роком).
Феодальна роздробленість (1054—1237)
Смерть Ярослава Мудрого 1054 року принесла новий період міжусобиці між його синами (Ізяслав, Святослав і Всеволод). Міжусобиці братів призвели до ослаблення Київської Русі. 1068 року об'єднані війська братів Ярославичів були розбиті половцями, що призвело до повстання в Києві. Набула постійного характеру практика з'їздів через необхідність розробки законодавства, результатом яких став документ 1072 року — «Правда Ярославичів». 1097 року Володимир Мономах скликав з'їзд князів у Любечі, на якому було запроваджено новий вотчинний принцип спадкування княжого престолу — закріплено феодальну роздрібненість. На деякий час процес децентралізації був призупинений Володимиром Мономахом, який після повстання 1113 року був запрошений киянами на престол. Він розробив додаток до «Руської Правди» — «Устав», вправними військовими та дипломатичними діями контролював ⅔ колишньої держави Ярослава, активно боронив місто від навал половців (військові походи 1103, 1107 і 1111 років). Це був час тимчасового посилення Київської Русі, але по його смерті феодальна роздробленість посилилася. Зміцнення великого землеволодіння — вотчин, в яких панувало натуральне господарство, призвело до того, що вони стали самостійними виробничими комплексами. Міста ставали економічними і політичними центрами таких вотчин. Феодали перетворювалися на повновладних господарів на своїй землі, незалежних від центральної влади. Перемоги Мономаха над половцями, тимчасово усунули зовнішню військову загрозу, що також посприяло роз'єднанню окремих земель. У кожному з князівств розміром із звичайне західноєвропейське королівство існував власний внутрішній порядок, проводилася самостійна зовнішня політика.
- Удільні руські князівства XII століття
- «З'їзд князів у Витичіві», , 1910 рік
- Володимир Мономах на українській ювілейній монеті
- Розорення Києва 1169 року з Радзивилівського літопису XV століття
Після смерті Мстислава, старшого сина Володимира Мономаха, 1132 року держава остаточно втратила свою єдність. До середини XII століття на території єдиної держави сформувалося близько 15 великих удільних князівств, кожне з яких жило по суті самостійним політичним життям, лише номінально визнаючи старшинство великого київського князя. На території сучасної Росії це були: Рязанське, Ростовсько-Суздальське, частини Смоленського та Чернігівського князівств (Верховські князівства), Новгородська земля. Усередині князівств розпочиналась вже боротьба між князями і місцевими боярами за повноту влади. Кожна зі сторін для боротьби з противником закликала на свою сторону іноземні війська. 1169 року під час боротьби за великокняжеський престол коаліція князів під проводом володимиро-суздальського князя Андрія Боголюбського захопила і зруйнувала великокняжеську столицю Київ. У Києві вокняжився молодший брат Андрія Гліб Юрійович князь переяславський, сам Андрій залишився князювати у Володимирі на Клязьмі. Тим самим уперше було змінено уявлення про старшинство в роду Рюриковичів.
У Києві між 1146 та 1240 роками правителі мінялись 47 разів; повертаючись по кілька разів на престол, тут правили 24 князі, причому 35 княжінь тривало менше року кожне.
Псковсько-Новгородська земля
1136 року, після вигнання з Новгорода місцевого князя Всеволода Мстиславича, новгородці відновлюють давні громадські порядки у вигляді Новгородської республіки («Господин Великий Новгород») з правлячою олігархічною боярською верхівкою, де провідна роль належить народному самоврядуванню у формі віча, а виконавчу владу здійснював посадники. Після затвердження боярського управління, запрошення князів на новгородський престол на договірних началах стало формальною даниною порядку захисту республіки від зазіхань зовнішніх ворогів і реального керівництва збройними силами. 1142 року фіксується перший розбійний напад шведів на торгові судна новгородських купців — «князь шведський і біскуп прийшовши в 60 шнеках», а вже з другої половини XII століття починається багатосторічний військовий конфлікт Новгорода і Швеції за контроль над північним узбережжям Фінської затоки та Іжорською землею. 1170 року новгородці суздальців на чолі з Андрієм Боголюбським, який через рік після розорення Києва намагався поживитися і у Великому Новгороді.
- «Новгородське торжище», Аполінарій Васнєцов, 1908 рік
- Новгородські срібні гривні
- Новгородські грамоти на бересті
- Полювання і бортництво новгородців, різьблення на лаві в Штральзунді, XIV століття
- Битва новгородців із суздальцями 1170 року, іконопис
Приблизно у 1189—1199 роках Новгород укладає перший достовірний торговий договір з Ганзою (торговим союзом німецьких міст). У наступні роки він буде підтримувати з ними найтісніші стосунки, у місті була одна з найбільших «контор» (нім. Kontor) союзу — Готський (Гетенхоф) і Німецький двори (Петерхоф). У першій половині XIII столітті в новгородських землях часто лютувала негода, що спричиняла масовий голод, подолати який допомагали торгові стосунки із німецькими містами.
![]() | Одні просто різали живих людей і їли, інши обрізали м'ясо з мертвих людей, коней, собак та кішок [...] Приїздили німці з-за моря із житом і борошном, зробили тим велике добро. Оригінальний текст (ст.-слов.) инии простая чадь резаху люди живые и ядяху, а инии мёртвые мяса и трупие обрезаече ядяху, а другие конину, псину, кошки [...] Прибегоша Немьци и-за-мория с житом и мукою и створиша много добра. | ![]() |
Після серії неврожаїв архієпископа Арсенія вигнали з його палат, стався масовий відхід населення від церкви і нове повернення до язичництва і русалій, які повинні були краще забезпечити врожай, ніж молитви архієпископа. 1227 року в місті відбувся виступ волхвів:
![]() | Спалено чотири волхви, що чинили огидне, про яке богові відомо; спалено на Ярославовому дворищі. Оригінальний текст (ст.-слов.) Іжгоша в'лхви 4, творяхуть е потвор деюще, а бозна; і сожгоша їх на Ярославли дворі. | ![]() |
Новообернені на язичництво люди викупались в князя особливим податком «забожничем». На півтора-два століття русалії стали стійким елементом культурного життя в Новгороді.
Наприкінці XI — початку XII століть новгородці здійснили дослідницькі подорожі в східну частину Скандинавського півострова (Лапландія), на Кольський півострів, в Приуралля та далі в Сибір, на узбережжя Білого (Поморський і Терський береги) і Баренцового морів (Мурманський берег), басейнами північноєвропейських річок та водами Північного Льодовитого океану. Новгородцям належить основна роль господарського освоєння великих території на схід від Ладоги (Обоніжжя) і Онега (Заоніжжя), далі до Північної Двини, Мезені та Печори. У подальшому помори відвідували Нову Землю і Шпіцберген.
Ростовсько-Суздальська земля
У ІХ-ХІІ століттях володарі Київської Русі підкорюють землі кривичів, словенів, весі, мері, мещери, тобто поширюють свій вплив на землі, які зараз знаходяться у сучасних кордонах Росії. Після розпаду у ХІІ столітті єдиної Київської Русі з центром у Києві постає ряд самостійних руських князівств. Протягом тривалого часу найбільш могутнім було Володимиро-Суздальське князівство, територія якого згодом стала ядром Московського царства (Московії). На час правління засновника удільного князівства великого київського князя шостого сина Володимира Мономаха Юрія Долгорукого (1125—1157) припадає перша літописна згадка про Москву (під 1147 роком), з приводу запрошення на перемовини союзника, новгород-сіверського князя Святослава Ольговича:
![]() | Прийди до мене брате в Москов. Святослав же поїхав до нього із сином Олегом. Оригінальний текст (ст.-слов.) Приди ко мнѣ брате въ Московъ. Ст҃ославъ же ѣха къ нему съ дѣтѧтемъ своимъ Ѡлгомъ. | ![]() |
Згідно з втраченим літописом у переказі Василя Татищева, град Москов із навколишніми землями належав суздальському боярину , якого Юрій стратив і заволодів його землями. Топонімія Москви зберігала ім'я боярина до XVI століття в назві району між і Кремля — «Кучкова поле».
- Пам'ятна російська монета до 850-річчя Москви із зображенням пам'ятника Юрію Долгорукому в Москві
- Меморіальна дошка на місці поховання Юрія Довгорукого
- Золоті ворота у Владимирі
- Похід Андрія Боголюбського проти вользьких булгар з Радзивилівського літопису XV століття
-
- «Убивство Андрія Боголюбського боярами», Сергій Кирилов, 2011 рік
Син Юрія князь Андрій Боголюбський (1157—1174) зробив своєю столицею Владимир-на-Клязьмі і невдало 1173 року намагався поширити свою владу на Київське князівство, що призвело до боярського заколоту і його вбивства наступного року. Брат Андрія Всеволод III Велике Гніздо (1176—1212) встановив свій контроль над кількома іншими князівствам, успішно воював з половцями та продовжив боротьбу батька й брата з Волзько-Камською Болгарією, у становленні якої в X столітті важливу роль відіграли приазовські болгари, частина яких після розпаду Великої Болгарії перебралася на Середнє Поволжжя, а інша рушила на Балкани. Щоб підкреслити свою незалежність від Києва і вищість над іншими північно-східними князівствами, Всеволод прийняв титул великого князя Владимирського.
Муромо-Рязанська земля
Руські землі Пооків'я перебували на південно-східному рубежі слов'янської експансії, у тісному етно-культурному контакті з фіно-угорськими етносами — муромою, мещерою та мордвою. Великими містами тут були Переяславль-Рязанський та Муром. Власне топонім «Рязань» (Резань) вказує на певну відрізаність (лісами, полями, болотами) слов'янських поселень на правому березі Оки від основного масиву розселення слов'ян на північному-сході Східноєвропейської рівнини. До 1127 року з перервами Муромсько-Рязанська земля перебувала під безпосередньою владою київських, пізніше чернігівських князів. Лише внаслідок чвар за спадщину у Чернігівській землі Муромо-Рязанське князівство отримало незалежність. Центр князівства в 1150-ті роки перемістився з Мурома до Рязані. У 1160-ті роки відбувся поділ на окремі Муромське і Рязанське князівства, однак в історіографії вони часто розглядаються разом аж до часів монгольської навали.
Монголо-татарське панування (1237—1480)
Монгольська навала
До кінця XII — початку XIII століття монгольське держава займала велику територію від озера Байкал у Східному Сибіру і басейну річки Амур на сході до верхів'їв Іртиша та Єнісею на заході, від Великого китайського муру на півдні до малообжитих районів Сибіру на півночі. Основним заняттям монголів було кочове скотарство, тому головним джерелом збагачення служили постійні набіги для грабунку та захоплення рабів, свіжих пасовищ.
представляло собою потужну організацію, що складалося з піших дружин і кінних воїнів, що становили кістяк війська. Всі підрозділи були скуті жорсткою дисципліною, добре була налагоджена розвідка. У розпорядженні монголів була також техніка для облоги міст. На початку XIII століття монгольські орди завойовують і розоряють найбільші центральноазійські міста — Бухару, Самарканд, Ургенч, Мерв. Пройшовши через Південний Кавказ, перетворивши його на руїни, монгольські війська вийшли до степів Північного Кавказу. Там, розбивши половецькі племена, вони просунулись до причорноморських степів у напрямку руських князівств. Проти них виступило об'єднане військо південноруських князів під проводом Мстислава Романовича і половців, що звернулися за допомогою. У травні 1223 року у Північному Приазов'ї, на річці Калці відбулась вирішальна битва в результаті якої русько-половецькі війська були розбиті, а монголи повернули назад.
По смерті Чингісхана його онук, хан Батий взимку 1237 року рушив з військом проти північно-східних руських князівств. Рязанське князівство стало першою жертвою монголів, спустошивши його, війська Батия рушили на Володимиро-Суздальське князівство, були зруйновані Коломна і Москву, у лютому 1238 року столиця князівства — місто Владимир. Зруйнувавши Владимирську землю, монголи рушили на Великий Новгород, але через весняне бездоріжжя, після розорення Торжка, поблизу урочища повернули назад.
![]() | Татарове, взяша град Торжок и изсекоша всех марта в 5 день, тогда же гнашася от Торжку серегерским путём, даже до Игнача креста, секуще людей, яко траву, и точно за сто верст до Великого Новагорода не дойдоша. | ![]() |
- Завойовницькі походи монголів у Східній Європі (рос.)
- Монгольські вершники на близькосхідній мініатюрі першої чверті XIV століття
- «Взяття Владимира», Никонівський літопис, XVI століття
- «Оборона Козельська», Никонівський літопис, XVI століття
- Спис, шолом, сокира золотоординського воїна
Наступного року Батий повів свої війська на завоювання південноруських князівств. Оволодівши Києвом 1240 року, він пройшов через Галицько-Волинське князівство до Польщі, Сілезії, Угорщини і Моравії. Спустошивши центральноєвропейські держави, його війська повернули до приволзьких степів. 1266 року за хана Менгу-Тимура західна частина Монгольської імперії (Улус Джучі, або в пізнішій історіографії Золота Орда) отримав фактичну самостійність, зберігши лише формальну залежність від імперської столиці. Столицею Золотої Орди з 1240 по 1262 роки було місто Сарай у нижній течії Волги, з 1262 року Новий Сарай, трохи вище за течією. В результаті західного походу Батия всі руські князівства були підкорені монголами.
Німецько-шведська експансія
Упродовж 1236—1259 років із перервами в Новгороді княжив Олександр Ярославич Невський, який боронив власні землі від шведської колонізації (Невська битва 1240 року) і продовжив за православну віру проти хрестоносців Лівонського ордену (Льодове побоїще 1242 року), за що був пізніше канонізований Російською православною церквою. Проте сам князь Олександр Невський, тісно зійшовшись із знаттю монгольської держави, використовував її війська (Неврюєва рать) заради зміцнення своєї влади та в міжусобній боротьбі із братами за великокняжий престол, Андрієм і Ярославом. 1251 року Олександр уклав договір з норвезьким королем Хаконом IV Старим про розмежувань збору данини з карелів і саамів, 1254 року було підписано , що встановила кордони Новгородських земель і Норвегії в Карелії.
1260 року відбувся похід литовського князя Міндовга на Лівонію з укладанням наступного року між Великим князівством Литовським і Новгородом військового союзу. 1265 року під стінами фортеці Везенберг (Раковор) відбулась Раковорська битва між об'єднаним військом Великого князівства Володимирського, Новгородської (під командуванням Дмитра Олександровича) і Псковської республік з силами лицарів Лівонського ордену і Данської Естляндії. Ця знаменна битва на десятиліття зупинила німецько-данську експансію.
- Ікона святого Олександра Невського
- Боротьба руських князівств із Лівонським орденом
- Раковорська битва з Лицьового литописного зводу XVI століття
- Фортеця Орєшек
- Межовий камінь Орєховського миру
1323 року біля витоків Неви, щоби протистояти шведській експансії, новгородцями була закладена фортеця Орєшек і підписано перший договір про «вічний мир» зі шведами — Орєховський мир. Це була перша відома міжнародна угода в російській історії про делімітацію кордонів. До наших часів навіть збереглися межові камені новгородців.
Золота Орда
Доба підкорення руських князівств монголо-татарській державі в російській історіографії носить назву «монголо-татарського ярма» (рос. монголо-татарское иго). Особлива його тяжкість полягала в тому, що монгольська держава не тільки використовувала економічний потенціал підкорених земель на власний розсуд, але й місцеві князі використовували його заради виправдання подвійного навантаження на нижчі верстви населення для збору податей, як для монголів, так і для власного збагачення, у власних інтригах і кровопролитних міжусобицях. Руські князі мусили одержувати від золотоординських ханів грамоти — ярлики, що надавали їм право на управління землями. Професор Московського університету Сергій Соловйов так описує тогочасний Ростов та землі, що лежали на північ від нього:
![]() | Занепало стародавнє вічове місто і на півночі встановилося одноманіття: всі міста нові, незначні; Ростов занедбаний, Владимир не встиг іще піднятись як столиця великого князівства, коли був розгромлений татарами і також занедбаний; великі князі живуть у своїх опричинах, у своїх спадкоємних містах... Міста є тут переважно великими обгородженими селами... | ![]() |
- Територія Золотої Орди, 1300 рік
- «Баскаки», , 1909 рік
- Оздоблення палаців чингізидів у Старому Сараї
- Золотоординська кераміка
- «Чвари руських князів за ярлик на велике князювання», , 1836 рік
- Ярлик на князювання (копія) від 1397 року
Політика Золотої Орди перетворила підкорені руські князівства «на складову частину вельми своєрідного державного об'єднання».
![]() | Колискою Московії було криваве болото монгольського рабства, а не сувора слава доби норманів. […] Татарське іго тривало з 1237 по 1462, понад два століття. Воно не тільки пригнічувало, але ображало і висушувало саму душу народу […] встановили режим систематичного терору; спустошення і масова різанина стали неодмінною його приналежністю. З огляду на те, що чисельність татар у порівнянні з величезними розмірами їх завоювань була невелика, вони прагнули, оточуючи себе ореолом жаху, збільшити свої сили і скоротити шляхом масових убивств чисельність населення, яке могло підняти повстання у них в тилу. […] Перш ніж Московія вийшла з безвісності, татарське ярмо вже тривало цілих сто років. Щоб підтримувати міжусобиці російських князів і забезпечити їх рабську покірність, монголи відновили значення титулу великого князя. Боротьба між російськими князями за цей титул була «підлою боротьбою, боротьбою рабів, головною зброєю яких був наклеп […] вони сварилися за престол, що занепав, і могли його досягти тільки як грабіжники і батьковбивці, з руками, повними золота і заплямованими кров'ю; вони насмілювалися вступити на престол, лише плазуючи, і могли утримати його, тільки стоячи на колінах, розпростершись і тремтячи під загрозою кривої шаблі хана […] Саме в цій ганебній боротьбі московська лінія князів зрештою здобула верх. | ![]() |
— Карл Маркс «Викриття дипломатичної історії XVIII століття» |
Піднесення Москви
Наприкінці XIII століття Володимиро-Суздальське князівство почало занепадати, а провідну роль у північно-східних князівствах почали перебирати на себе конкуруючі між собою Тверське і Московське князівства (в останньому правили нащадки Олександра Невського). Самостійне Тверське князівство було утворено в 1230—1240-ті роки, а вже з 1260-х років його правителі займали володимирський великокняжий престол. 1263 року молодший син Олександра Невського, Данило заснував удільне Московське князівство. 1301 року він уперше розширив свій уділ, розбивши рязанського князя Костянтина Романовича і захопивши Коломну, тим самим започаткувавши московську експансію на інші руські землі. 1317 року князівство здобуло статус «великого». Після перемоги Москви над Твер'ю 1328 року, за допомоги 50-тисячного війська золотоординського хана Узбека яке зруйнувало Твер, Кашин і Торжок, великокняжий титул перейшов до московського князя Івана Калити (1328—1340), сина Данила. Іван Калита заклав основи могутності Москви, захопивши ряд сусідніх князівств. З метою утвердження своїх політичних планів за допомогою митрополита Феогноста переніс із Владимира до Москви центр митрополії «всієї Русі». Наступник Феогноста митрополит Олексій Бяконт використовував свій церковний авторитет для національного єднання під зверхністю Москви.
- Північно-східні князівства у XIII столітті (рос.)
- Данило Олександрович, портрет з Царського титулярника
- Іван I Данилович Калита
- Пайцза від хана Узбека (по центру)
- «Московський кремль за Івана Калити», Аполлінарій Васнєцов, 1921 рік
- Експансія Московського князівства у 1300—1462 роках (рос.)
Ще більше зміцнив авторитет і вплив Москви онук Івана Калити Дмитрій Іванович Донськой (1359-1389), якому вдалося підкорити ряд князівств і, скориставшись періодом анархії у Золотій Орді (Велика зам'ятня), розбити темника Мамая у битві на Куликовому полі 1380 року. Це був початок військової боротьби із золотоординцями, яка відразу розпочалась з перемоги. Новообраний хан Тохтамиша того ж року остаточно розбив війська Мамая на Калці і зміцнив владу в Орді. 1382 року він підкорює і розоряє Москву, боронити яку допомагав литовський князь Остей, поки Дмитро Донськой переховувався в Костромі. Після дворічної незалежності північноруські князі знов змушені були отримувати ярлики на княжіння і виплачувати данину золотоординським ханам.
- Дмитро Донськой на пам'ятнику «Тисячоліття Росії»
- «Мамаєво побоїще», московський лубок, 1890-ті роки
- «Бій Пересвета з Чолубеєм», поштова марка СРСР, 1968 рік
- «Спалення Москви Тохтамишем»,
- Василь I Дмитрович і Софія Вітовтівна
- «Велика княгиня Софія Вітовтівна на весіллі великого князя Василя Темного», , 1861 рік
З середини XIV століття ярлик на велике княжіння владимирське отримували переважно московські князі, які виступали посередниками між удільними князями та ханом («царем») і збирачами данини. За правління Василя І Дмитровича (1389–1425), що був одружений на єдиній донці великого литовського князя Вітовта Софії Вітовтівні, і їнього сина Василя II Васильовича Темного (1425-1462) кордони Московської держави значно розширились за рахунок анексії Нижньогородського, Муромського та інших удільних князівств. У середині XV століття відбувся конфлікт між двома гілками нащадків Дмитра Донського, Василем II Темним та князем звенигородським і галицьким Юрієм Дмитровичем з синами Василем Косим і Дмитром Шемякою. 1449 року Василь II Темний уклав мирний договір з польським королем Казимиром IV, за яким Литва відмовлялася від претензій на Новгород, а 1453 року через своїх людей отруїв Шемяку в Новгороді. Перемога Василя II у багаторічній міжусобній війні підготувала необхідні передумови для завершення процесу об'єднання північно-східних земель навколо Москви й утворення централізованої держави. За правління Василія II Московське князівство перестало сплачувати Золотій Орді щорічну данину. 1439 року Василь ІІ відхилив Флорентійську унію, через що відбулося відокремлення російської церкви від грецької.
У другій половині XV століття московські князі підкорили і скасували більшість удільних князівств Північно-Східної Руси. 1463 року було захоплене Ярославське, 1474 року Ростовське князівства. За Івана III Васильовича (1462—1505) відбулось найбільше територіальне зростання. 1456 року Московське військо розбило новгородців , проте Новгород зумів відкупитись і зберегти незалежність, підписавши Яжелбицький мир. 1471 року новгородські бояри на чолі з Марфою Борецькою та за підтримки князів Шуйських виступили за зближення з Литвою та вихід з-під московської протекції. Іван III Васильович ухвалив рішення здійснити «хрестовий похід» на Новгород проти єресі жидівствуючих. Московське військо завдало поразки новгородському ополченню під час Шелонської битви, посадник Дмитро Борецький був страчений. 1478 року в результаті зимової кампанії Новгородська земля була остаточно підкорена, вічевий дзвін був відвезений до Москви, після чого великий князь московський почав титулуватись «государем і великим князем всієї Русі». Марфа-посадниця була пострижена в черниці, землі новгородського єпископа і 6 великих монастирів були конфісковані, вічевий дзвін був відвезений до Москви, багато бояр було страчено, частина переселена (так у Москві з'являється Луб'янка), а на їхні землі переселені московські служиві люди.
1480 року, скориставшись дестабілізацією і розпадом Золотої Орди, після стояння на річці Угрі, коли хан «Великої Орди» Ахмат не наважився на битву з московським військом, утвердили свою незалежність. 1485 року було анексовано Велике князівство Тверське князівство, у зв'язку з чим Іван III почав використовувати титул «великий князь усієї Русі». Після об'єднання північно-східних земель Московська держава розпочала боротьбу з Великим князівством Литовським за подніпровські землі, претендуючи на спадщину Київської Русі. У цій боротьбі союзником Москви виступало Кримське ханство, якому 1502 року вдалося остаточно розгромити Золоту Орду. 1503 року Москва здобула Чернігово-Сіверські землі Подесення. Під час невдалої Лівонської війни року Москва намагалась оволодіти торговими портами на Балтиці.
- Іван III Васильович на пам'ятнику «Тисячоліття Росії»
- Московсько-новгородська війна з книги «Записок» Зігмунда Герберштейна
- «Марфа Посадниця. Знищення новгородського віча», , 1889 рік
- Московський кремль за часів Івана III Васильовича
- «Судебник»
- «Стояння на Угрі», Лицевий літописний звід
Шлюб Івана III із племінницею останнього візантійського імператора Софією Палеолог сприяв впровадженню грецької політичної традиції, формується майбутня російська ідеологія. Це проявлялось в епізодичному використанні князем титулів «цар» (від цезар) та «самодержець» (калька слова автократор), появі державного герба із двоглавим орлом, аналогічним візантійському, поширенні у церковних колах ідей за авторства чернеця Філофея спадковості Москви і Візантії як християнських православних імперій — Третій Рим. Від 1480 року утверджується ідея про месіанське відчуття московського народу та його правителя, котрого православна церква уславлює як намісника Бога. Проте вона відразу отримала опонентів серед прибічників руху «Безкорисливого» , що відстоювали містичне сприйняття церкви. Активне «збирання земель» великими князями привело до формування з колишніх удільних князів та місцевого боярства служилої знаті, що склала нову еліту. Сформувалися помісна система умовного землеволодіння та органи управління («прикази»). 1497 року відбулась уніфікація правової системи держави в . Традиції західних аристократичних республік в Новгороді та Пскові були скасовані. Політичні традиції московської держави наслідували принципи управління, усталені за часів ординського панування з абсолютною владою князя. У цей час італійські («фрязинські») архітектори розбудовують Московський кремль як резиденцію царя Івана. Утверджується пишний придворний церемоніал, виразного візантійського походження.
Московська держава (1480—1721)
Доба кінця XV століття в російській історіографії вважається початком російської державності, коли на основі Великого князівства Московського сформувалася «Російська держава» (паралельно вживаються прикметники «российский» і «русский», терміни «Російська централізована держава», «Російська національна держава», «Російська багатонаціональна держава», «Росія»). Саме еллінізоване написання слова «Русь» як «Росія» набуло вжитку щодо російських земель лише у другій половині XVI століття, після масової міграції православної інтелігенції та церковних діячів зі зруйнованих подіями Руїни земель центрального Подніпров'я до Москви. Процес утвердження оніму Росія відбувався одночасно із впровадженням розрізнювальних — Мала (для земель навколо Києва) та Велика Русь (для північно-східних земель, або відразу всіх) за тою самою грецькою традицією У подальшому зберігалися назви-синоніми рос. Московское царство, Московское государство. У Західній Європі паралельно вживалися дві латинізовані назви лат. Moscovia і Russia, у Центральній Європі лише перша, бо правонаступництво Москви заперечувалось князями Великого князівства Литовського. Українська історіографія наслідує європейську історіографію і для періоду до 1721 року (проголошення Росіської імперії Петром I) для назви російської держави вокористовує «Московська», або просто «Московія».
Правління Василя III (1505—1533)
За царювання Василя III Івановича (1505—1533), який першим почав одноосібно носити титул «господар всея Руси», розвивалися тенденції політичного розвитку, що набули поширення за його попередника Івана III. Продовжують формуватись органи управління державою, зокрема Боярська дума, яка стала постійно діючим органом при великому князі. Привілеї боярства обмежувалися, князівська влада зміцнювалася і все більше починала спиратися на помісне дворянство. Московська держава захопила Псковську (1510) та Вятську землі, Смоленське (1514) і Рязанське князівства (1521). Розгорнулась боротьба з Кримським ханством за вплив на Казанське. Завершився процес становлення зверхності великих князів московських над усіма північно-східними землями Руси, перетворення Московської держави на потужну силу на у Східній Європі.
- Печатка Івана III Васильовича, 1504 рік
- Василь III та Єлена Глинська 1526 року
- Василь III зустрічає послів імператора Карла V під Можайськом
- «У Московському кремлі», Аполлінарій Васнєцов
Культурний розвиток Московської держави того часу характеризується поступовим виходом із занепаду і стагнації XIV—XV століть, відновленням контактів із західноруським та західноєвропейським світом. Проте ці зв'язки позначилися передовсім в ідеологічній (ідея Третього Риму) та монументальній сферах (Московський кремль), пов'язаних із новим державним статусом. В інших царинах домінували консервативні традиційні жанри церковнослов'янської культури: житійна література, , іконопис, систематизація традиційних соціально-релігійних уявлень в таких працях, як «Великі Четьї-Мінеї», «Домострой» та інших. Основні світоглядні суперечності втілювалися переважно в конфліктах різних угруповань російського православ'я ( та ).
Правління Івана IV Грозного (1533—1584)
Після смерті Василя III на престол вступив його трирічний син Іван IV. Через його малолітство фактичним правителем (регентом) була оголошена його мати Олена Глинська. Так почався період сумнозвісного «боярського правління» — час постійних боярських змов, дворянських хвилювань, міських повстань. Участь Івана IV в державній діяльності починається зі створення Обраної ради — особливої ради при молодому царі, в складі якого були представники найбільшої знаті. 1547 року великий московський князь Іван IV був помазаний на царство і прийняв титул «великий государ і великий князь всея Русії». Царський титул однією з перших 1554 року було визнано королевою Англії, бо 1553 року английський капітан відкрив морський шлях до Московського царства через Біле море і були встановлені торговельні зв'язки. Імператор Священної Римської імперії германської нації Максиміліан II Габсбург визнав його 1574 року. Ідеологічно, окрім візантійської традиції, титул спирався на традицію називати ханів Золотої Орди «царями», отже декларував права на поволзькі та сибірські держави, що утворились на уламках Золотої Орди, давало можливість більш активно втрутитися в боротьбу за них. Було проведено ряд реформ: виданий новий «Судебник», під керівництвом князя Андрія Курбського проведено військову реформу (стрільці), 1549 року вперше скликано представницький орган — Земський собор, хоч він виконував лише службово-дорадчі функції і скликався скоріше для легітимації рішень царя. 1551 року був проведений реформістський собор митрополита Макарія, був запроваджений календаря святих (святці) і оновлено церковне право (Стоглав).
Незважаючи на існування Обраної ради, загострення з певними колами боярства стало назрівати з 1550-х років, особливо після проголошення війни за Лівонію. Деякі члени уряду вважали війну передчасною і вимагали направити всі сили на освоєння південнио-східних рубежів Росії. Розкол з Іваном IV штовхнув бояр на виступи проти нового політичного курсу, а самого царя до рішучих дій з ліквідації боярської опозиції і створення особливих каральних органів. Новий порядок управління, уведений наприкінці 1564 року, отримав назву опричнини. Країна була розділена на дві частини: опричнину (економічно розвинені райони і стратегічно важливі пункти) і . Боярство виселялось з опричних територій, де землі роздавались опричникам і військовим, створювалася паралельна система управління державою під деспотичним головуванням Івана IV. Прагнучи знищити залишки феодального дроблення в Росії, Іван Грозний не зупинявся ні перед якою жорстокістю — опричний терор, страти і свавілля. Особливо жорстокого погрому зазнали центр і північний захід російської землі, де боярство було особливо сильним. Іван Грозний зі своїм військом взимку 1569—1570 років здійснив погром Новгорода. Дорогою від Москви до Новгорода були пограбовані всі міста та монастирі, опричник Малюта Скуратов особисто удавив у тверському митрополита Пилипа II, коли той не дав свого благословення на цей похід. Після Новгорода Іван Грозний відправився з військом до Пскова, де власноруч убив ігумена Псково-Печерського монастиря . Ці звірства проти церковних діячів у подальшому стали причиною опали історичної постаті царя в російській історіографії. У залишку до 1572 року, коли опричнина скасована через її військову небоєздатність під час татарських набігів, політична роль боярської аристократії, яка виступала проти політики централізації, була підірвана остаточно, сильно погіршилось становище селян, відбулось масове закріпачення, міграції на схід та південь. Опричні установи продовжували існувати і після 1572 року під назвою Государевого двору.
- «Іван IV Грозний», Віктор Васнецов, 1897 рік
- «Московські вітязі», Зиґмунд Герберштайн, 1557 рік
- Московські стрільці, малюнок XIX століття
- «Застінок Московського кремля», Аполінарій Васнєцов, 1912 рік
- «Вступ Іоана IV до Казані», , 1894 рік
- «На сторожовому кордоні Московської держави», , 1907 рік
За царювання Івано Грозного Московська держава істотно розширила свої володіння. 1552 року було взято Казань, знищено Казанське ханство і анексовано Середнє Поволжя та мордву. 1556 року із і знищенням Астраханського ханства — анексовано Нижнє Поволжя, здобуто вихід до Каспійського моря для торгових контактів з Персією, Кавказом і Центральною Азією. Велика водна артерія річка Волга, обжита з усіх берегів мусульманськими народами стала невід'ємною складовою російської національної території. Поволзькі та сибірські татари, мордва, чуваші, башкири та інші народи остаточно перетворили Московське царство на поліетнічну державу. Почала формуватись подальша модель «національної політики». Там, де соціальне становище неросійської верхівки було подібним до російської знаті, її визнавали як рівну і кооптували до дворянства, релігійний чинник не відігравав суттєвого значення. У випадку несхожості (родоплемінні відносини, кочування) з місцевою елітою співпрацювали, але не включали до російського дворянства (інородці). Важливу роль в асиміляції підкорених народів відігравала месіанська діяльність Російської православної церкви.
Після успіхів на сході, Іван IV розпочав Лівонську війну 1558–1583 років, внаслідок якої Лівонський орден було розгромлено, а Велике князівство Литовське зазнало суттєвих втрат. Однак у подальшому, внаслідок Люблінської унії 1569 року і утворення Речі Посполитої, баланс сил змінився, російські війська зазнали поразок від польського короля Стефана Баторія. Нові завоювання різко погіршили відносини з Османською імперією через її васала Кримське ханство, володарі якого Ґераї заявляли свої права на золотоординську спадщину. Це вилилось в тривалі військові конфлікти у південноросійських степах з ногайцями, черкесами, походи кримських військ (Муравським, Кальміуський та Ізюмським шляхи) на Москву за викупом (1552, 1555, 1570–1572, 1589, 1591, 1593 років), будівництво укріплених захисних ліній на південно-східних рубежах (). У цій боротьбі Московське царство було підтримано запорізькими козаками під проводом волинського магната Дмитра Байди Вишневецького. 1557 року було окуповано кабардинські і черкеські князівства на Північному Кавказі, охрещено місцеве населення. 1559 року козаки з московськими ратними людьми під проводом воєводи Данили Адашева в Західному Криму. Наступного 1560 року козаки Вишневецького заснували на Дону станицю Черкаську, майбутню столицю Донського війська. Найуспішнішою битвою для Москви в цьому конфлікті була перемога під Молодями 1572 року, що відбулась наступного року по походу Девлет I Ґерая, що зруйнував Москву вщент (зберігся лише кам'яний кремль). Похід 1591 року, коли кримські війська були розбиті на місті зведеного пізніше на пам'ять про перемогу Донського монастиря, став останнім для татар, коли вони зуміли дійти безпосередньо до Москви.
1564 року засновується Архангельський морський порт, головні морські ворота країни на наступні півтора століття. Нечисленний загін козаків Єрмака Тимофійовича, найнятий уральськими промисловцями Строгановими для захисту від набігів сибірських татар, розбив військо сибірського хана Кучума і здобув 1582 року його столицю Кашлик. Після чого Сибірське ханство розпалось і почалося поступове освоєння росіянами Сибіру, яке здійснювали козаки і мисливці за хутром. Протягом наступних десятиліть почали виникати остроги і торгові поселення: Тобольськ, Верхотур'є, Мангазея, Єнісейськ, Братськ та інші.
- Кримський похід Адашева 1559 року з Лицевого літописного зводу
- «Підкорення Сибіру Єрмаком», Василь Суриков, 1895 рік
- «Посланці Єрмака перед Іваном Грозним», , 1884 рік
- «Апостол» Івана Федорова, 1564 рік
- «Звірства московського війська під час Лівонської війни», , 1581 рік
- «Іван Грозний і син його Іван», Ілля Рєпін, 1885 рік
Іван Грозний зібрав , яка була втрачена. На його період правління припадає перша спроба книгодрукування в Московській державі, коли першопечатник Івана Федоровича спільно з Петром Мстиславцем видав 1564 року в Москві свою першу книгу — «Апостол». Невдовзі він був змушений втікати до Львова у Речі Посполитій, де 1574 року зумів видати перший східнослов'янський посібник «Буквар». Архітектура наслідувала традиційні місцеві форми попередніх часів; вершиною «шатрового стилю» став московський Собор Василія Блаженного, зведений впродовж 1555—1561 років. Драматичні події часів Івана IV Грозного сприяли активізації суспільної думки, щоправда, на «політичному рівні» єдиним критиком царя виступив князь-емігрант Андрій Курбський, що полемізував з царем у листуванні.
Невдала Лівонська війна за вихід до Балтійського моря вкрай виснажили країну і призвели до наростання незадоволення серед населення. За XVI століття територія Московської держави збільшилась до 5,5 млн км², а її населення сягнуло 9-10 млн чоловік, тобто збільшилось майже в 10 разів. Швидке територіальне зростання Московії зумовлене слабкістю сусідів та віддаленістю від основних центрів європейського політичного життя. Правління Івана IV Грозного визначило подальші події — встановлення кріпосного права в державному масштабі і так звані «смутні часи» на рубежі XVI—XVII століть.
Смута (1598—1613)
На кінець XVI століття припадає Поруха, спричинена Лівонською війною. У боротьбі за спадок боярин з татарського роду Четів Борис Годунов (1598–1605) став спочатку 1588 року регентом, а через десять років, після загадкової смерті царевича 1591 року і смерті сина Івана IV Федора I Івановича (1584—1598), був обраний царем. Зі смертю Федора завершилось правління у Московській державі династії Юрійовичів (молодша гілка роду Мономаховичів). Проте чутки про «чудовий порятунок» царевича Дмитра супроводжували правління Бориса Годунова і дестабілізували обстановку в країні. 1589 року Російська православна церква, полонивши Вселенського патріарха, отримала статус патріархату (Московський патріархат).
Московія внаслідок боротьби за владу між боярством і дворянством пережила глибоку соціально-економічну та політичну кризу, яку поглибили неврожаї наприкінці XVI — початку XVII століття. Впродовж 1601–1603 років в Московії відбулися великий голод і заворушення, що допомогли Дмитру Іоановичу (Лжедмитрію), який залучився військовою підтримкою Речі Посполитої і був визнаний родичами та деякими магнатами врятованим царевичем Дмитром, зайняти по смерті Бориса Годунова 1605 року Москву. Проте політична криза, спричинена сумнівною легітимністю нового царя, лише посилилася. Впродовж 1606–1607 років під приводом Івана Болотнікова вирує перше козацько-селянське повстання, завдяки якому вивищується Лжедмитрій II, так званий «Тушинський злодій». Лжедмитрій був убитий під час міського повстання, ініційованого ворожим боярським угрупованням. Новий московський цар Василь IV Шуйський (1606—1610), останній з династії Рюриковичів, що допоміг воцарись Лжедмитру, придушив повстання Болотнікова. 1609 року він уклав зі Швецією , відмовившись від зазіхань на Лівонію.
Поразка військ під Клушиним від армії польського короля Сигізмунда 1610 року і повстання в Москві призвели до падіння Василя Шуйського через змову провінційного дворянства (Семибоярщина). Шляхта Речі Посполитої намагалась посадити на престол Лжедмитра II, а згодом королевича Владислава Ваза, сина короля Сигізмунда III, якому присягнула частина московської знаті. 1610 року польське короне військо під поводом київського воєводи Станіслава Жолкевського зайняли Москву. Однак восени 1612 року земське ополчення під проводом Костянтина Мініна і князя Дмитра Пожарського облягло їх у московському кремлі та примусило до капітуляції. 3 березня 1613 року обрав на царство Михайла I Романова (1613—1645), який розпочав нову династію Романових і поклав край Смутним часам.
- «Цар Федір Іоаннович надягає на Бориса Годунова золотий ланцюг», Олексій Ківшенко
- Лжедмитро I, портрет 1606 року
- «Полонений російський цар Василь IV Шуйський перед польським королем Сигізмундом III Вазою», Ян Матейко, 1892 рік
- «Тушинський табір», , 1908 рік
- «Мінін і Пожарський», Михайло Скотті, 1850 рік
- «Вигнання поляків з Кремля Пожарським», , 1938 рік
Польсько-московська війна за участі українських козаків гетмана Петра Конашевича-Сагайдачного тривала до 1618 року (Деулінське перемир'я). За час Смути Росія зазнала значних людських та економічних втрат, часом держава як така просто переставала існувати, що й обумовило зовнішньополітичну слабкість до середини XVII століття. Уряд Московії був змушений відмовитись від захоплених раніше земель, балтійських на користь Швеції, а Смоленщини та Чернігово-Сіверщини на користь Речі Посполитої.
Перші Романови (1613—1682)
Наступні роки після Земського собору в Москві 1613 року, що поклав кінець Смуті та початок для нової династії Романових, ознаменувалися відновленням економіки та державного управління. Під час невдалої Смоленської війни 1632—1634 років Михайло Федорович (1613—1645) намагався повернути Смоленськ. Війна закінчилась Поляновським миром. Експансія на схід, до Східного Сибіру та узбережжя Тихого океану була більш вдалою.
За правління Олексія Михайловича (1645—1676) внутрішнє становище в країні стабілізувалось, посилилось самодержавство, закріпилось кріпосне право — Соборне уложення 1649 року. 1648 року на подніпровських землях Речі Посполитої після спокійного золотого десятиліття спалахнула визвольна війна під проводом Богдана Хмельницького. Скрутним становищем повсталих козаків Війська Запорозького скористались в Москві, коли після рішення Переяславської ради 1654 року про перехід під московський протекторат Земський собор затвердив його (Березневі статті) і втрутився у війну проти Речі Посполитої. Гетьманщина і Московія спільно вели воєнні дії за звільнення білоруських та українських земель. Тривалий конфлікт завершився Андрусівським перемир'ям 1667 року.
За часів царя Федора Олексійовича (1676—1682) з Османською імперією в суперечці за Наддніпрянську Україну (події, пов'язані з діяльність Петра Дорошенка та Чигиринськими походами) вдалось замиритись підписанням Бахчисарайського миру 1681 року.
Під час адміністративної реформи на основі колишніх удільних князівств утворювались нові адміністративні одиниці централізованої держави — повіти (уїзди), які ділились на волості і стани. На середину XVII століття було утворено більше 250 повітів різного розміру та населеності. На прикордонних територіях почали створюватися великі військово-адміністративні райони — . Першим став Українний розряд, який пізніше отримав назву . Росія долучається до планомірного освоєння родючих лісотепових і степових земель Дикого поля на своїх південних рубежах.
1686 року Київська митрополія була підпорядкована Московському патріархату, що суттєво посилило вплив московського православ'я на землях Західної Русі. Одночасно, приплив південноруських церковних діячів до Москви спричинив важливі зрушення в церковному житті та реформи патріарха Никона, що викликали опір серед великої частини населення і церковного розколу. Старовіри, що не прийняли реформи Никона, переслідувались за віру державою, багато з них мігрувало на Північ, колонізувало Сибір та Великий Степ, мігрувало до європейських держав. Бунти та втечі селян на окраїни держави, зокрема в приволзькі та придонські краї, призводили до таких значних соціальних конфліктів, як повстання Степана Разіна 1670—1671 років та інших подій «бунташного століття». XVII століття територія Московської держави значно розширилась за рахунок завоювання Сибіру та колонізації цих земель. Російські землепроходці дістались берегів Північного Льодовитого і Тихого океанів, річки Амур, а 1697 року заснували перше поселення на Камчатці. Культурний процес XVII століття в Руському царстві характеризується низкою поступових модернізаційних зрушень, які врешті привели до багатопланових реформ Петра I.
- «Коронування царя Михайла Федоровича в Успенському соборі», літографія з гравюри XVII століття
- «Цар Олексій Михайлович і патріарх Никон біля труни святого Філіпа», Олександр Литовченко
- Поштова марка СРСР «300-річчя воз'єднання України з Росією», 1954 рік
- Цар Федір Олексійович
- Розширення територій Російської держави за Романових
- Сувенірний срібний карбованець до «Трьохсотліття царювання дому Романових»
Після смерті 1682 року царя Федора Олексійовича патріархом Іоакимом на царство були помазані Іван та Петро за регентства їхньої сестри Софії Олексіївни (1682—1689). З поляками було укладено «Вічний мир» 1686 року, за яким західний кордон Московського царства стабілізувався приблизно по Дніпру. За умовами «Вічного миру» Московщина приєдналася до «Священної ліги» — антиосманської коаліції європейських держав, що складалась під час розпочатої 1683 року Великої турецької війни. За цей період було здійснено два невдалих московсько-українських походи проти Кримського ханства 1687 і 1689 років, на згадку про які було викарбовано . 1689 року з китайською імперією Цін було укладено Нерчинський договір, який визначив кордон між двома державами по річці Аргун і далі Становим хребтом до берега Охотського моря. Того ж року Петро I перебрав на себе всю повноту влади а царівна Софія була відправлена спочатку до Святодухівського монастиря у Путивлі, пізніше переведена до Новодівичого монастиря в Москві. Після придушення 1698 року, що мали намір покликати її на царство, пострижена в черниці.
Російська імперія
Російська імперія — держава у Північній Євразії, що проіснувала з 1721 року до Лютневої революції 1917 року і проголошення Російської республіки. Її столицею був новозбудований на берегах Фінської затоки Санкт-Петербург, з короткочасним переведенням столиці до Москви у період 1728—1730 років. 1914 року, з початком війни з Німеччиною німецька назва столиці Петербург була русифікована як Петроград.
Російська імперія була третьою за площею з усіх держав, що коли-небудь існували в історії людства (після Британської і Монгольської). Російська держава простягалася на теренах Євразії від берегів Північного Льодовитого океану на півночі до Чорного моря на півдні, від Балтійського моря на заході до Тихого океану на сході, володіючи певний час і частиною північноамериканського континенту (Аляска і Алеутські острови, форти на Гаваях і в Каліфорнії). Російська імперія була яскравим прикладом абсолютистської монархії, очолюваної самодержцями імператорами всеросійськими, які користувалися нічим не обмеженою владою від 1721 по 1905 роки.
Правління Петра І (1682—1725)
Після смерті 1682 року сина Олексія Михайловича Федора Олексійовича правили його брати Петро та Іван за регентства їхньої сестри Софії Олексіївни. Від 1689 року розпочалося одноосібне царювання Петра I. Який, після тривалої мандрівки країнами Західної Європи, 1698 року розпочав масштабні державниціькі реформи, процес вестернізації Росії властивий і подальшим періодам правління Романових. Цей процес проявлявся як у зовнішніх формах зміни звичаїв та моди, так і в модернізації війська, державного управління та економіки, активізації зовнішньої експансії у бік європейських держав. Полярні оцінки діяльності неординарної особистості Петра I в суспільній думці та історіографії Росії пов'язані з тим, що зовнішні форми модернізації здійснювалися традиційними для Московщини архаїчними та деспотичними методами, зовнішньополітична та військова потуга досягалася за рахунок виснаження внутрішніх ресурсів суспільства. До кінця XVII століття Московське царство існувало фактично ізольовано від інших європейських країн, що негативно позначалося на її економічному, культурному і політичному розвитку. Розвиток промисловості та торгівлі, ініційований Петром I, не супроводжувався тими соціальними змінами, що відбувалися в країнах Західної Європі. Модернізація спиралася на кріпосницьку аграрну економіку, котра гальмувала соціальну мобільність населення і технологічні інновації.
У політичному сенсі реформи Петра I лише зміцнили абсолютну владу царя та прибрали останні рудименти станового представництва, знищили основні осередки політичного та ідеологічного впливу, які могли протистояти владі царя (боярська дума і патріаршество). Російський абсолютизм цієї доби становив собою мінливий, залежний від внутрішньо- та зовнішньополітичної кон'юнктури, симбіоз деяких західноєвропейських адміністративних інститутів, ідеологічної риторики, раціональних принципів організації державного управління, армії та територіального устрою, адаптованих до властивих Московщині архаїчних і своєрідних норм політико-правової культури, соціальної структури та характеру економіки. З огляду на цю особливість до сьогодні дискусійними в історіографії залишаються питання сутності та особливостей російського абсолютизму, характер його системності та об'єктивності, чи доречно взагалі вживати цей термін до тогочасної політичної системи Росії.
Основною опорою монархії стали дворяни, ієрархічно організовані відповідно до «Табеля про ранги» 1722 року. 1721 року Російська православна церква була поставлена під контроль державного Священного синоду. Впроваджувалася уніфікована система адміністрації, колегії як міністерства та Сенат як дорадчо-законодавчий орган, що заступила попередні строкаті владні органи й територіальні утворення. 1708 року країна була розділена на 8 губерній, що складалися з менших провінцій: Московську, Інгерманландську, Архангелогородську, Київську, Смоленську, Казанську, Азовську і Сибірську. Метою реформ Петра I культурній сфері стали модернізація і вестернізація Росії.
![]() | Приведение нашего Отечества в сравнение с прочими. | ![]() |
Це проявилося в низці кроків від створення світських освітніх та наукових установ до регламентації звичаїв при дворі та, навіть, зовнішнього вигляду росіян. Події Смути та церковного розколу, спричиненого реформами Никона, послабили авторитет православної церкви, а поява в Росії значного числа західноруських та грецьких ченців, священиків, ієрархів, проникнення публікацій із київсько-могилянського культурного кола сприяли активізації західноєвропейських та світських впливів у церковному житті. Серед видатних мислителів петровської доби українські богослови і гуманісти Феофан Прокопович та Стефан Яворський. Створювались навчальні заклади європейської освітньої традиції, найвизначнішим з яких стала московська Слов'яно-греко-латинська академія, заснована 1687 року; технічні навчальні заклади, переважно для військових та гірничих фахів за німецьким взірцем. Було створено перший музей (Кунсткамера), заснована перша Академія наук і Академічний університет. Петро І надавав величезного значення розвиткові промисловості, металургії, суднобудуванню та торгівлі. Було запроваджено нове літочислення з 1700 року за юліанським календарем (новий рік якого починався не 1 вересня, а 1 січня), новий обрахунок годин доби, новий кириличний шрифт та арабські цифри. 1703 року стала виходити перша російська друкована газета .
- «Стрілецький бунт в Москві 1682 року», , 1882 рік
- «Петро I в Дептфорде 1698 року», , XVIII століття
- «Утро стрілецької страти», Василь Суриков, 1881 рік
- «Нарвська битва 1700 року»,
- «Перемога (шведів) під Нарвою», Густав Цедерстрьом, 1905 рік
- «Петро І», Поль Деларош, 1838 рік
У зовнішній політиці спочатку Петро I здійснив вдалу спробу під час Азовсько-Дніпровських походів 1695—1696 років завоювати вихід до Азовського моря (фортеця Азак в гирлі Дону), але потім його основна увага була сконцентрована на боротьбу зі Швецією заради здобуття виходу до Балтійського моря. Велика Північна війна 1700—1721 років стала тим зовнішньополітичним кроком, який врешті вивів Росію до числа провідних європейських великих держав. Невдачі початкового етапу війни мали наслідком створення регулярної армії і флоту, переорієнтацію всієї економіки країни на досягнення воєнних цілей та розвиток нової заснованої 1703 року на берегах Неви столиці — Санкт-Петербурга. 1708 року бойові дії перемістилися на українські землі, де гетьман Іван Мазепа перейшов на бік шведського короля Карла XII. Полтавська битва 1709 року принесла перемогу російським військам, але спричинила вступ у конфлікт Османської імперії. Прутський похід 1711 року виявився невдалим, через що усі приазовські завоювання були втрачені, відведені війська з Правобережної України. Проте дії союзників проти Швеції на півночі дали свій результат. Ништадтський мир 1721 року закріпив за Росією Інгерманландії (Іжори), Карелії, Естляндії, Ліфляндії, південної частини Фінляндії, дав можливість морського сполучення із західноєвропейськими державами.
По закінченні Великої Північної війни Московська держава була проголошена імперією. Перейменування «Руського царства» (рос. Русского царства) на «Російську імперію» (рос. Российскую империю) можна вважати вагомою декларативною формальністю, оскільки цей акт фіксував не якісь фундаментальні зміни державного устрою, а радше суттєве зростання зовнішньополітичних амбіцій російських монархії. Така зміна статусу мусила сприяти сприйняттю Росії європейськими державами не стереотипно, як периферійної «варварської» чи «азійської» країни, а як рівної іншим. Статус «імперії» надавався в європейській політичній традиції державам-претендентам на універсальну владу, оперту на римсько-візантійський спадок. Назва держави спиралась на грецький еквівалент етноніма «Росія» (грец. Ρωσία), поширений у православній традиції. Пруссія і Голландія майже відразу визнали новий титул російського царя, Швеція — 1723 року, Османська імперія — 1739 року, Велика Британія і Австрія — 1742 року, Франція та Іспанія — 1745 року, останньою з великих європейських держав його визнала Річ Посполита — 1764 року.
- «Тут місто ми заложемо», Микола Добровольский, 1880 рік
- «Флот Петра Великого», Євген Лансере, 1909 рік
- «Полтавська битва», , 1726 рік
- «Петро допитує свого сина, цесаревича Олексія у Петергофі», Микола Ґе, 1871 рік
- Сдача Дербента Петру I
Петро І продовжував проводити політику своїх попередників, спрямовану на гноблення неросійських народів. На початку XVIII століття територію Росії прокотився ряд соціальних і національно-визвольних повстань, які були жорстоко придушені урядовими військами: 1705—1706 років на Нижній Волзі, повстання Кіндрата Булавіна 1707—1708 років на півдні Росії, 1717—1718 років на південному Уралі. Після укладення Іваном Мазепою і Карлом XII військово-політичного союзу 1708 року політика Петра І щодо України набула колоніально-репресивного характеру. Вже у листопаді 1708 року було зруйновано гетьманську столицю Батурин, а всіх її жителів знищено; у травні розорено Запорозьку Січ. Для нагляду за новообраним гетьманом Іваном Скоропадським призначили царського резидента, а після його смерті не було дозволено обирати наступника. 1720 року було видано заборону друку українською мовою. 1723 року вчинено розправу над наказним гетьманом Павлом Полуботком та іншими представниками козацької старшини. Усіма державними справами в Україні з 1722 року здійснювала Малоросійська колегія. Проводилась відверта політична лінія на ліквідацію Української держави та її повну інкорпорацію до Російської; русифікацію і культурну асиміляцію українського народу.
Правління імператриць (1725—1801)
Після смерті 1725 року Петра I в Росії почалася доба «палацових переворотів», коли всевладдя імператора поєднувалося зі збройним втручанням у «високу політику» елітних дворянських гвардійських полків та жорсткою конкуренцією палацових угруповань. Залежно від особистісних якостей чергового монарха та політичних і соціальних компромісів, на яких трималася його влада, внутрішній контроль держави та її зовнішня експансія періодично то скорочувалися, то активізувалися. Наслідком одного з них було встановлення під час правління племінниці Петра І Анни Іванівни (1730—1740) політичного режиму біронівщини (фаворита, курляндського дворянина Ернста Бірона), за якого панувало повсюдне шпигунство, доноси і переслідування незадоволених.
Низка зовнішніх чинників забезпечила стабільність тогочасної Російської імперії. Убезпеченню північно-західних кордонів сприяли припинення експансії Швеції, помітне послаблення Реч
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Istoriya Rosijskoyi derzhavi U period pravlinnya moskovskogo knyazya Ivana III Velikogo utvorilos yedine Moskovske carstvo U XVIII stolitti pid provodom Petra I v krayini vidbulisya veliki reformi zokrema bula stvorena persha regulyarna armiya i flot pripinilisya sklikannya Zemskogo soboru peretvorennya Moskovskogo carstva na Rosijsku imperiyu Protyagom XVIII i XIX stolit vidbuvalas postijna teritorialna ekspansiya Finlyandiya Pribaltijski zemli Pivnichne Prichornomor ya Kavkaz Serednya Aziya u rezultati troh podiliv Rechi Pospolitoyi Rosijska imperiya vstanovila kontrol nad usima kolishnimi zemlyami Kiyivskoyi Rusi za vinyatkom Prikarpattya sho vidijshlo Avstrijskij imperiyi Na pochatku XIX stolittya Rosiya zdobula peremogu nad napoleonivskoyu Franciyeyu i na kilka desyatilit stala zhandarmom Yevropi Povstannya dekabristiv 1825 roku yaki namagalisya obmezhiti monarhiyu i skasuvati kriposne pravo bulo pridushene politika konservatizmu prizvela do zagalnogo vidstavannya vid providnih yevropejskih derzhav sho vililos u rozgromnu porazku pid chas Krimskoyi vijni Zgodom bulo provedeno ryad Velikih reform Oleksandra II yaki vtim tak ostatochno i ne buli zaversheni 1861 roku bulo skasovano kriposne pravo odnak feodalni formi zalezhnosti selyan faktichno buli zberezheni u viglyadi vikupnih platezhiv za zemlyu do revolyuciyi 1905 1907 rokiv sho porodilo znachne nevdovolennya shirokih mas naselennya Masovij pripliv selyan do mist prizviv do promislovoyi revolyuciyi naprikinci XIX stolittya zrostannya revolyucijnogo ruhu i viniknennya revolyucijnih tovaristv z metoyu povalennya samoderzhavstva Na pochatku XX stolittya krayina perebuvala v stani politichnoyi socialnoyi j ekonomichnoyi krizi zaznala porazki u vijni z Yaponiyeyu Pid vplivom revolyuciyi 1905 roku vlada pishla na stvorennya parlamentu Derzhavnoyi dumi viznannya osnovnih prav i svobod i privatnoyi vlasnosti na zemlyu Persha svitova vijna zagostrila problemi derzhavi sho zreshtoyu prizvelo do lyutnevoyi revolyuciyi 1917 roku i progoloshennya respubliki Bilshovickij zhovtnevij perevorot togo zh roku i podalshij rozpusk Vserosijskih konstitucijnih zboriv v yakih bilshoviki opinilis u menshosti o eseriv prizviv do krivavoyi Gromadyanskoyi vijni Bilshoviki na choli z Volodimirom Leninim vzyali kurs na rozbudovu socialistichnoyi derzhavi Vikoristovuyuchi omanlivi populistski gasla vkupi z neprikritim masovanim chervonim terorom proti vlasnogo narodu yim vdalosya dosyagti peremogi v gromadyanskij vijni i vstanoviti radyansku vladu na bilshij chastini teritoriyi kolishnoyi Rosijskoyi imperiyi 1922 roku radyanskimi uryadami Rosiyi Ukrayini Bilorusi ta Zakavkazkoyi Federaciyi buv utvorenij Radyanskij Soyuz Z prihodom do vladi Josipa Stalina naprikinci 1920 h rokiv rozpochinayetsya totalitarna epoha pid chas yakoyi v krayini vidbuvayetsya industrializaciya kolektivizaciyi i masovi represiyi U veresni 1939 roku SRSR na paru z nacional socialistichnim uryadom Tretogo rejhu rozpochav Drugu svitovu vijnu z podilu Polshi Rozpochata Adolfom Gitlerom nimecko radyanska vijna 1941 roku dozvolila perejti radyanskomu uryadu z taboru svitovih izgoyiv do soyuznikiv po Antigitlerivskij koaliciyi ta vzyati uchast u povoyennomu pereoblashtuvanni svitovogo poryadku SRSR zmig stvoriti potuzhnij blok socialistichnih derzhav na terenah Yevraziyi vid Berlinu do Hanoyu Perebuvayuchi v stani globalnogo protistoyannya Holodnoyi vijni iz Zahidnim svitom SRSR aktivno naroshuvav ekonomichnu vijskovu ta naukovu mic Vikoristovuyuchi nakopichenij potencial i entuziazm molodogo pokolinnya pid chas hrushovskoyi Vidligi spromigshis pershim vidpraviti lyudinu do kosmosu Bezperspektivna politika komandnoyi ekonomiki za vidsutnosti gnuchkosti zabyurokratizovanoyi odnopartijnoyi sistemi KPRS partokratiya volyuntaristska vnutrishnya i zovnishnya politika prizveli za dekilka desyatkiv rokiv spochatku do brezhnevskogo Zastoyu podalshih sprob reformuvannya gorbachovska Perebudova a potim i povnogo krahu derzhavnogo ladu pislya nevdaloyi sprobi zakolotu 19 21 serpnya 1991 roku Vid grudnya 1991 roku rosijska derzhava isnuye u formi samostijnoyi Rosijskoyi Federaciyi yaka progoloshuye pravonastupnist do Radyanskogo Soyuzu zberigayuchi postijne chlenstvo v Radi Bezpeki OON i operuyuchi U novij derzhavi bulo zaprovadzheno rinkovi vidnosini v ekonomici ta skasovano planove derzhavne upravlinnya vidbulos masovane rozderzhavlennya pidpriyemstv privatizaciya rozpochinayetsya ekonomichne pozhvavlennya Separatistski ruhi gasyatsya diplomatichnimi zasobami Tatarstan abo vijskovim vtruchannyam Ichkeriya Ekonomichna kriza naprikinci 1990 h rokiv prizvela do defoltu 1998 roku Pislya 2000 roku zi zrostannyam svitovih cin na vuglevodni ta prihodom do vladi molodogo oblichchya Volodimira Putina pochalos znachne ekonomichne zrostannya Ce dozvolilo stavleniku vid oligarhichnih kil perejti vid liberalnih metodiv upravlinnya do rozbudovi micnoyi vertikali vladi provedennya administrativnoyi vijskovoyi ta inshih reform pridushennya politichnih oponentiv zdijsniti perehid do faktichno odnopartijnoyi sistemi vladi Z pogirshennyam vnutrishnopolitichnoyi situaciyi vnaslidok ekonomichnoyi krizi 2008 roku na pochatku 2010 h rokiv aktivizuyetsya zovnishnya politika yak zasib vidvolikannya elektoratu vid vnutrishnih problem ta protestnih nastroyiv Apogeyem takoyi politiki stala Rosijska vesna 2014 roku koli u vidpovid na aktivnu proyevropejsku poziciyu ukrayinskogo narodu pid chas Yevromajdanu ta vsuperech dogovoru pro mir ta druzhbu buli zimitovani protesti v pivdenno shidnih regionah a potim zdijsnena vijskova agresiya proti Ukrayini v Krimu ta na Donbasi Taka zovnishnya politika z destabilizaciyi situaciyi u Yevropi bula negativno zustrinuta mizhnarodnim spivtovaristvom i viklikala ekonomichni sankciyi ta politichne oholodzhennya u stosunkah mizh krayinami Zahodu i Rosiyeyu Nastupnogo roku Rosiyeyu bulo rozpochato aktivnu fazu pokazovoyi vijskovoyi operaciyi v Siriyi U nastupni roki Rosiya namagalas aktivno vtruchatis u vnutrishnyu politiku inshih derzhav vikoristovuyuchi riznomanitni zasobi vid vplivu na suspilnu dumku i hakerskih atak do diversij i himichnih atak Odnochasno dlya vnutrishnogo spozhivannya vlasnimi gromadyanami rozvivayetsya propaganda ideyi Rosiyi u zamknenomu koli vorogiv 24 lyutogo 2022 roku o 3 40 Rosiya pochala vidkritij voyennij napad na Ukrayinu oficijno nazvanu specialnoyu vijskovoyu operaciyeyu PeriodizaciyaDokladnishe Istoriyu krayini tradicijno podilyayut na 7 umovnih periodiv najdavnishij doderzhavnij do kincya IX stolittya davnoruskij Kiyivska Rus do seredini XII stolittya feodalnoyi podribnenosti Ruski knyazivstva do pochatku XVI stolittya formuvannya yedinoyi derzhavi iz centrom u Moskvi Velike knyazivstvo Moskovske vid 1547 roku Moskovske carstvo kinec XV stolittya 1721 rik imperskij Rosijska imperiya z 1721 po 1917 rik radyanskij RRFSR SRSR z 1917 po 1991 rik novitnij Rosijska Federaciya vid 1991 roku Div takozh Praviteli Rosiyi taNazvaPersha vidoma zgadka slova Rosiya kiriliceyu ostannya storinka Listvici Ioanna Sinajskogo perepisanoyi mitropolitom Kiprianom V lito 6895 apriliya 24 svrshishasya siya knigi v Studijskoj obiteli Kiprianom smerennim mitropolitom Kiyevskim i vsyeya Rosiya Dokladnishe Nazva Rosiyi Vpershe termin Rosiya grec Rwsia zustrichayetsya v X stolitti v listi regenta vizantijskogo imperatora Kostyantina Bagryanorodnogo Romana I Lakapina do kiyivskogo knyazya Igorya ta v nastupnih pracyah vzhe samogo Kostyantina Pro ceremoniyi i Pro upravlinnya imperiyeyu yak grecka nazva Kiyivskoyi Rusi Persha vidoma zgadka slova Rosiya u kirilichnomu zapisi datuyetsya datoyu 24 kvitnya 1387 roku Zgodom z kincya XV pochatku XVI stolittya termin Rosiya abo chastishe Rusiya spochatku z odnim s a z seredini XVII stolittya z dvoma s stav vikoristovuvatisya u svitskij literaturi i dokumentah Moskovskoyi derzhavi i zakripivsya v yakosti samonazvi za zemlyami Pivnichno Shidnoyi Rusi teritoriyami sho buli ob yednani pid nachalom Velikogo knyazivstva Moskovskogo a ne Velikogo knyazivstva Litovskogo Ostatochne napisannya Rossiya zatverdilos za chasiv Petra I z prijnyattyam 1721 roku carem titulu imperatora vserosijskogo Suchasni rosijski istoriki stverdzhuyut sho utvorennya rosijskoyi derzhavi zavershilosya na kinec XV pochatok XVI stolittya Davni chasiDokladnishe Arheologiya Rosiyi Teritoriyu suchasnoyi Rosiyi najdavnishi lyudi pochali zaselyati blizko 1 7 mln rokiv tomu Najranishi slidi yihnogo prozhivannya prostezhuyutsya na Pivnichnomu Kavkazi j pivdennishe richki Kuban Piznishe pervisni poselennya prosuvalis postupovo na pivnich i zreshtoyu lyudi osvoyili prostori azh do beregiv Finskoyi zatoki Pivnichnogo Lodovitogo ta Tihogo okeaniv U stepovij lisostepovij zoni Yevraziyi u pershi tisyacholittya do n e pochinayetsya permanentnij shvilovij ruh zi shodu na zahid spochatku indoyevropejskih piznishe tyurkskih etnosiv Z narodiv sho naselyali pivdenni tereni krayini v antichnu dobu i pro yakih zalishilis pisemni zgadki vidomi kimerijci skifi VII III st do n e i sarmati III st do n e IV st n e U II IV stolitti pid chas Velikogo pereselennya narodiv pivdnem suchasnoyi Rosiyi do Yevropi projshli polchisha guniv Piznishe u VII stolitti bolgari z Volgo Donskogo mezhirichchya pereselilis do Balkan ta serednogo Povolzhzhya Z Peredurallya do serednogo Podunav ya pereselilis ugorci U seredini I tisyacholittya n e vinikaye ryad najdavnishih derzhav Na Pivnichnomu Kavkazi ob yednalisya plemena sarmatskogo pohodzhennya alani I VIII stolittya yaki vidigrali znachnu rol v etnogenezi kilkoh narodiv danogo regionu peredusim osetin U VI stolitti altajski plemena vzyali uchast u stvorenni Tyurkskogo kaganatu kotrij nevdovzi rozpavsya na Shidno i Zahidnij tyurkskij kaganati Z ostannogo u VII stolitti vinik Hozarskij kaganat yakomu nalezhali zemli Nizhnogo Povolzhya Pivnichnogo Kavkazu Priazov ya i basejn Donu Buv znishenij vijskovim pohodom kiyivskogo knyazya Svyatoslava naprikinci X stolittya U basejni serednogo Yeniseyu u VI stolitti zarodilas derzhava kirgiziv yaki cherez tisyachu rokiv budut vidseleni do Tyan Shanyu Shidni slov yani III IX stolittya Dokladnishe Shidni slov yani Predki shidnih slov yan praslov yani zdavna zhili na teritoriyi Centralnoyi ta Shidnoyi Yevropi na pivnich vid Karpat v najshirshomu areali vid Odri do Dnistra Za movoyu voni vidnosyatsya do indoyevropejskoyi grupi narodiv Pershi zgadki pro praslov yan vidnosyatsya do I II stolittya v pracyah rimskih avtoriv Tacita Pliniya Klavdiya Ptolemeya yaki nazivali predkiv slov yan venedami i vvazhali sho voni naselyali basejn richki Visli Piznishi vizantijski avtori VI stolittya taki yak Prokopij Kesarijskij i Jordan VI stolittya podilyali slov yan na tri grupi sklaviniv sho zhili mizh Visloyu ta Dnistrom venediv sho naselyali basejn Visli i antiv sho rozselilisya mizh Dnistrom i Dniprom Vvazhayetsya sho same ostanni sluguvali yadrom podalshoyi migraciyi slov yan na pivnichnij shid Shidnoyevropejskoyi rivnini Dokladni vidomosti pro te rozselennya 13 pleminnih soyuziv podaye chernec Kiyevo Pecherskogo monastirya Nestor u svoyij znamenitij praci XII stolittya Povist vremennih lit Narod yakij zapochatkuvav i viznachav istoriyu Rosijskoyi derzhavi rosiyani sformuvavsya u verhiv yah Volgi Oki ta yihnih pritok Slov yanski kolonizatori v yatichi ilmenski sloveni krivichi chastkovo siveryani ta radimichi pronikali richkami u zemli naseleni fino ugorskimi ves chud merya moksha muroma tosho ta baltijskimi plemenami golyad Zajmayuchis pidsichno vognevim ta ta vipasnim skotarstvom na pririchkovih lukah slov yani vitisnyali misceve naselennya do lisovih mezhirich Dopomizhnimi zajnyattyami buli polyuvannya ribalstvo bortnictvo U VII VIII stolittyah u zv yazku z polipshennyam znaryad praci perehodom do dvu ta tripilnoyi sivozmini vidbuvayetsya rozkladannya zrostannya majnovoyi nerivnosti Pradavni slov yani 1909 rik Arheologichni kulturi Shidnoyevropejskoyi rivnini III IV stolittya ros Arheologichni kulturi Shidnoyevropejskoyi rivnini V VI stolittya ros Mapa rozselennya ugro finskih etnosiv u Volgo Okskomu mezhirichchi do prihodu slov yan angl Rozselennya slov yanskih plemen u VII VIII stolittyah ros Rozvitok remesla i jogo viddilennya vid zemlerobstva v VIII IX stolittyah prizvelo do viniknennya pershih mist centriv remesla i torgivli Zazvichaj vinikali taki mista pri zlitti dvoh richok abo na visochinah oskilki take roztashuvannya dozvolyalo nabagato krashe zahishatisya vid vorogiv Najdavnishi mista chasto utvoryuvalisya na najvazhlivishih torgovelnih shlyahah abo na yih peretini Golovnim torgovim shlyahom sho prohodili cherez zemli shidnih slov yan buv shlyah z varyag do grekiv vid Baltijskogo do Chornogo morya Potreba v zahisti torgovih misc ta shlyahiv prizvodit do togo sho vzhe u VIII stolitti u shidnih slov yan vidilyayetsya rodopleminna i vijskovo druzhinna znat vstanovlyuyetsya vijskova demokratiya Vozhdi peretvoryuyutsya v pleminnih knyaziv otochuyut sebe osobistoyu druzhinoyu Knyaz i znat zahoplyuyut pleminnu zemlyu v osobiste spadkove majno pidporyadkovuyut svoyij vladi kolishni rodopleminni organi upravlinnya Nakopichuyuchi cinnosti zahoplyuyuchi zemli i ugiddya stvoryuyuchi potuzhnu vijskovu organizaciyu znat postupovo peretvoryuyetsya na silu sho stoyit nad suspilstvom i pidporyadkovuye sobi vilnih obshinnikiv Takij proces postupovo prizviv do utvorennya rannofeodalnoyi derzhavi Rus IH HI stolittya Pershi Ryurikovichi 882 971 Dokladnishe Kiyivska Rus Igor Ryurikovich Olga knyaginya ta Svyatoslav Igorovich Vizantijska imperiya diznayetsya pro nove potuzhne ob yednannya pislya pohodu kiyivskih knyaziv Askolda ta Dira na Konstantinopol 860 roku Vizantijski pam yatki virazno zafiksuvali navernennya do hristiyanstva varyaga Askolda ta jogo druzhini Po smerti Ryurika zalishivsya jogo malolitnij sin Igor a vlada perejshla do jogo dyadka Olega yakij stav jogo regentom 882 roku Oleg razom iz druzhinoyu prijshov do Kiyeva obmanom vbiv Askolda osiv u misti ta progolosiv jogo stoliceyu i matir yu mist ruskih Cej rik vvazhayetsya datoyu ob yednannya pivnichnih ta pivdennih zemel rusi utvorennyam potuzhnoyi serednovichnoyi rannofeodalnoyi derzhavi Kiyivskoyi Rusi Za tradiciyeyu starshi sini kiyivskih knyaziv prodovzhuvali praviti u Novgorodi yak ot onuk Igorya Volodimir i pravnuk Yaroslav Oleg znachno zmicniv derzhavu ta proviv kilka vdalih pohodiv do Vizantiyi 907 ta 911 roku za rezultatami yakih ostannya viplatila velicheznu kontribuciyu ta dala pravo bezmitnoyi torgivli Koli Igor pidris vin obijnyav knyazhij prestol 912 roku ta prodovzhiv politiku zmicnennya Rusi priyednavshi ulichiv ta tiverciv 941 i 944 roku zdijsniv nevdali pohodi na Kostyantinopol de jogo flot bulo rozbito greckim vognem j pidpisav mensh vigidnu ugodu nizh Oleg Igorya vbili derevlyani pid chas zboru danini polyuddya 945 roku Etnografichna mapa Shidnoyevropejskoyi rivnini VIII IX stolittya angl Etnografichna mapa Shidnoyevropejskoyi rivnini X stolittya ros Gosti z za morya Mikola Rerih 1901 rik Zbir danini Mikola Rerih 1901 rik Rozshirennya teritoriyi davnoruskoyi derzhavi 862 980 roki Knyaginya Olga vdova Igorya zhorstoko pomstilasya za smert cholovika Vona provela podatkovu reformu yaka vporyadkuvala zbir danini povoz j zaprovadila pogosti miscya yiyi zboru zasnuvala diplomatichni vidnosini z nimeckim imperatorom Papoyu Rimskim Vizantiyeyu ta prijnyala hristiyanstvo Kiyivske knyazivstvo Olga peredala 964 roku svoyemu sinovi Svyatoslavu yakij buv vojovnichim yazichnikom proviv majzhe vse zhittya v pohodah ostannij spravzhnij varyag na knyazhomu prestoli Vin pidkoriv v yatichiv yasiv i kasogiv i rozgromiv Hozarskij kaganat derzhavne utvorennya hozariv na shodi zrujnuvavshi jogo stolicyu misto Itil viv uspishni vijni z bolgarami ta Vizantiyeyu navit hotiv perenesti stolicyu vlasnoyi derzhavi do Pereyaslavcya na Balkanah Ale 971 roku potrapiv v oblogu u forteci Dorostol cherez sho jomu dovelosya povernuti zavojovani zemli ta povernutisya do Kiyeva Dorogoyu bilya dniprovskih porogiv jogo vbili pechenigi sho buli u zmovi z vizantijskim imperatorom Rozdil Svyatoslavom svoyeyi derzhavi mizh troma svoyimi sinami Yaropolkom Olegom ta Volodimirom prizviv do pershoyi mizhusobici po jogo smerti z yakoyi peremozhcem vijshov Volodimir Pislya ob yednannya novgorodskih i kiyivskih zemel kiyivskij knyaz stav nazivatisya velikim knyazem Vin praviv za dopomogoyu radi sho skladalasya z inshih knyaziv i druzhinnikiv Zbir danini zdijsnyuvavsya samim velikim knyazem za dopomogoyu starshoyi druzhini tak zvani boyari muzhi Bula u knyazya molodsha druzhina otroki Najdavnishoyu formoyu zboru danini bulo osinnye polyuddya bez chitko vstanovlenoyi normi Vsyu zimu knyaz provodiv ob yizhdzhayuchi zemli zbirayuchi daninu ta chinyachi pravosuddya Vlitku zh knyaz zi svoyeyu druzhinoyu zazvichaj zdijsnyuvav vijskovi pohodi proti she nepidkorenih slov yanskih ta inshih plemen Postupovo bilsha chastina knyazhih druzhinnikiv stavala zemlevlasnikami Socialna struktura rannoyi Rusi bula nechitkoyu Panivnij klas buv strokatim za svoyim skladom velikij knyaz z blizkimi rodichami predstavniki starshoyi druzhini najblizhche otochennya knyazya boyari miscevi knyazi Do chisla zalezhnogo naselennya nalezhali holopi chelyad zakupi i vilni obshinniki smerdi yak osnovna masa silskogo naselennya sho postupovo potraplyala u feodalnu zalezhnist Rozkvit Kiyivskoyi Rusi 978 1054 Dokladnishe Volodimir Svyatoslavich ta Yaroslav Mudrij Volodimir Svyatoslavovich zdijsnyuvav vijskovi pohodi na v yatichiv litovciv radimichiv volzkih bulgar Za roki pravlinnya Volodimira Svyatoslavicha 978 1015 derzhava znachno zbilshuyetsya za rahunok priyednannya Chervonoyi Rusi Zakarpattya j Korsunya v Krimu Tobto Kiyivska Rus staye najbilshoyu derzhavoyu Yevropi z naselennyam ponad 5 mln lyudej ta teritoriyeyu 800 tis km Socialno ekonomichnij ustrij derzhavi ne vidriznyavsya vid ustroyu inshih togochasnih yevropejskih derzhav Osnovu jogo skladalo naturalne gospodarstvo gromadske volodinnya zemleyu pidsichno vogneve zemlerobstvo skotarstvo Volodimir proviv reformu miscevogo samovryaduvannya likviduvavshi pleminni avtonomiyi ta stavlyachi svoyih namisnikiv Dlya zmicnennya knyazivskoyi vladi zrobiv sprobu peretvoriti narodni yazichnicki viruvannya v derzhavnu religiyu i dlya cogo vstanoviv v Kiyevi i Novgorodi kapishe eklektichnij yazichnickij kult pidkorenih plemen z golovnim bozhestvom vid slov yanskogo panteonu Perunom Odnak cya sproba viyavilasya nevdaloyu 988 roku Volodimir ogolosiv pro prijnyattya hristiyanstva Vizantiyi hrestiv kiyan v Pochajni zbuduvav pershij kam yanij hram Desyatinnu cerkvu vprovadiv i Togo zh roku Novgorodska zemlya piddayetsya nasilnickomu hreshennyu Dobrinya hrestiv mechem a Putyata vognem Nastupnogo roku u Novgorodi zvodyat pershij hristiyanskij hram derev yanij sobor svyatoyi Sofiyi z 13 makivkami Na vidminu vid sprob Olgi ta Askolda ce torknulosya shirokih verstv naselennya stalo virishalnim krokom podalshoyi istoriyi shidnoyevropejskih zemel Proviv administrativnu monetarnu ta vijskovu reformi posadiv u velikih mistah namisnikiv i siniv karbuvav vlasni zlatniki ta sribniki rozdavav prikordonni zemli virnim vasalam v obmin na organizaciyu oboroni Same za vkazivkoyu Volodimira stvoreno sistemu zahisnih sporud vid napadiv pechenigiv na pivden vid Kiyeva vidomih u narodi yak Zmiyevi vali sho prostyagalisya na 1000 km Sribnik Volodimira Velikogo Hreshennya Volodimira Viktor Vasnecov 1890 rik Pohid Volodimira na vyatichiv z Radzivilivskogo litopisu XV stolittya Sofijskij sobor u Velikomu Novgorodi Yaroslav Mudrij i vidi Yaroslavlya na banknoti u 100 rosijskih rubliv 2010 rik Popri ci znachushi zmini ta zmicnennya v ustroyi derzhavi pislya smerti Volodimira Rus vstupaye u period mizhusobnoyi borotbi 1015 1019 rokiv Peremogu u protistoyanni z bratami zdobuv Yaroslav Mudrij 1019 1054 yakij do 1036 roku praviv Russyu spilno z bratom Mstislavom 1036 roku Yaroslav ostatochno rozgromiv pechenigiv yaki zdavna zavdavali znachnoyi shkodi Kiyivskij Rusi Na misci peremogi vin zbuduvav u Kiyevi Sobor svyatoyi Sofiyi sho stoyit donini Velichni sobori svyatoyi Sofiyi buli zvedeni takozh u Novgorodi i Polocku Uprodovzh 1037 1039 rokiv bulo stvoreno pershij litopisnij zvid pobudovano pershi knizhkovi majsterni Bulo zasnovano Kiyevo Pechersku lavru obrano kiyivskogo mitropolita Ilariona Provedeno sudovu reformu zaprovadzheno pershij na Rusi sudovij kodeks Ruska pravda Ce buv pershij dokument yakij regulyuye vzayemovidnosini knyazhih druzhinnikiv mizh soboyu i z zhitelyami mist poryadok virishennya riznomanitnih superechok i vidshkoduvannya zbitkiv Shob pokazati cerkovnu samostijnist Rusi 1051 roku kiyivskij mitropolit buv obranij i visvyachenij ne v Konstantinopoli yak ranishe a v Kiyevi soborom ruskih yepiskopiv Za Yaroslava bula viznachena cerkovna desyatina z yavlyayutsya pershi pravoslavni monastiri buli kanonizovani pershi svyati brati knyazi Boris i Glib Kiyivska Rus za Yaroslava Mudrogo dosyagla svoyeyi najvishoyi mogutnosti Na pivdni vin priyednav zemli Porossya na zahodi ryad zemel Polskogo korolivstva Yaroslav Mudrij shiroko zastosovuvav shlyubnu diplomatiyu aktivno odruzhuvav vlasnih dochok z yevropejskimi pravitelyami Z imenami Volodimira i Yaroslava pov yazuyut zasnuvannya takih velikih rosijskih mist yak Bryansk persha zgadka pid 985 rokom Suzdal zasnovanij Volodimirom 982 roku Yaroslavl na Volzi zakladenij na misci yazichnickogo poselennya u Vedmezhomu Kuti za chasiv rostovskogo knyazyuvannya Yaroslava Kursk persha zgadka pid 1032 rokom Div takozh Hreshennya RusiFeodalna rozdroblenist 1054 1237 Dokladnishe Spisok ruskih knyazivstv Smert Yaroslava Mudrogo 1054 roku prinesla novij period mizhusobici mizh jogo sinami Izyaslav Svyatoslav i Vsevolod Mizhusobici brativ prizveli do oslablennya Kiyivskoyi Rusi 1068 roku ob yednani vijska brativ Yaroslavichiv buli rozbiti polovcyami sho prizvelo do povstannya v Kiyevi Nabula postijnogo harakteru praktika z yizdiv cherez neobhidnist rozrobki zakonodavstva rezultatom yakih stav dokument 1072 roku Pravda Yaroslavichiv 1097 roku Volodimir Monomah sklikav z yizd knyaziv u Lyubechi na yakomu bulo zaprovadzheno novij votchinnij princip spadkuvannya knyazhogo prestolu zakripleno feodalnu rozdribnenist Na deyakij chas proces decentralizaciyi buv prizupinenij Volodimirom Monomahom yakij pislya povstannya 1113 roku buv zaproshenij kiyanami na prestol Vin rozrobiv dodatok do Ruskoyi Pravdi Ustav vpravnimi vijskovimi ta diplomatichnimi diyami kontrolyuvav kolishnoyi derzhavi Yaroslava aktivno boroniv misto vid naval polovciv vijskovi pohodi 1103 1107 i 1111 rokiv Ce buv chas timchasovogo posilennya Kiyivskoyi Rusi ale po jogo smerti feodalna rozdroblenist posililasya Zmicnennya velikogo zemlevolodinnya votchin v yakih panuvalo naturalne gospodarstvo prizvelo do togo sho voni stali samostijnimi virobnichimi kompleksami Mista stavali ekonomichnimi i politichnimi centrami takih votchin Feodali peretvoryuvalisya na povnovladnih gospodariv na svoyij zemli nezalezhnih vid centralnoyi vladi Peremogi Monomaha nad polovcyami timchasovo usunuli zovnishnyu vijskovu zagrozu sho takozh pospriyalo roz yednannyu okremih zemel U kozhnomu z knyazivstv rozmirom iz zvichajne zahidnoyevropejske korolivstvo isnuvav vlasnij vnutrishnij poryadok provodilasya samostijna zovnishnya politika Udilni ruski knyazivstva XII stolittya Z yizd knyaziv u Vitichivi 1910 rik Volodimir Monomah na ukrayinskij yuvilejnij moneti Rozorennya Kiyeva 1169 roku z Radzivilivskogo litopisu XV stolittya Pislya smerti Mstislava starshogo sina Volodimira Monomaha 1132 roku derzhava ostatochno vtratila svoyu yednist Do seredini XII stolittya na teritoriyi yedinoyi derzhavi sformuvalosya blizko 15 velikih udilnih knyazivstv kozhne z yakih zhilo po suti samostijnim politichnim zhittyam lishe nominalno viznayuchi starshinstvo velikogo kiyivskogo knyazya Na teritoriyi suchasnoyi Rosiyi ce buli Ryazanske Rostovsko Suzdalske chastini Smolenskogo ta Chernigivskogo knyazivstv Verhovski knyazivstva Novgorodska zemlya Useredini knyazivstv rozpochinalas vzhe borotba mizh knyazyami i miscevimi boyarami za povnotu vladi Kozhna zi storin dlya borotbi z protivnikom zaklikala na svoyu storonu inozemni vijska 1169 roku pid chas borotbi za velikoknyazheskij prestol koaliciya knyaziv pid provodom volodimiro suzdalskogo knyazya Andriya Bogolyubskogo zahopila i zrujnuvala velikoknyazhesku stolicyu Kiyiv U Kiyevi voknyazhivsya molodshij brat Andriya Glib Yurijovich knyaz pereyaslavskij sam Andrij zalishivsya knyazyuvati u Volodimiri na Klyazmi Tim samim upershe bulo zmineno uyavlennya pro starshinstvo v rodu Ryurikovichiv U Kiyevi mizh 1146 ta 1240 rokami praviteli minyalis 47 raziv povertayuchis po kilka raziv na prestol tut pravili 24 knyazi prichomu 35 knyazhin trivalo menshe roku kozhne Pskovsko Novgorodska zemlya Dokladnishe Pskovska zemlya ta Novgorodska zemlya 1136 roku pislya vignannya z Novgoroda miscevogo knyazya Vsevoloda Mstislavicha novgorodci vidnovlyuyut davni gromadski poryadki u viglyadi Novgorodskoyi respubliki Gospodin Velikij Novgorod z pravlyachoyu oligarhichnoyu boyarskoyu verhivkoyu de providna rol nalezhit narodnomu samovryaduvannyu u formi vicha a vikonavchu vladu zdijsnyuvav posadniki Pislya zatverdzhennya boyarskogo upravlinnya zaproshennya knyaziv na novgorodskij prestol na dogovirnih nachalah stalo formalnoyu daninoyu poryadku zahistu respubliki vid zazihan zovnishnih vorogiv i realnogo kerivnictva zbrojnimi silami 1142 roku fiksuyetsya pershij rozbijnij napad shvediv na torgovi sudna novgorodskih kupciv knyaz shvedskij i biskup prijshovshi v 60 shnekah a vzhe z drugoyi polovini XII stolittya pochinayetsya bagatostorichnij vijskovij konflikt Novgoroda i Shveciyi za kontrol nad pivnichnim uzberezhzhyam Finskoyi zatoki ta Izhorskoyu zemleyu 1170 roku novgorodci suzdalciv na choli z Andriyem Bogolyubskim yakij cherez rik pislya rozorennya Kiyeva namagavsya pozhivitisya i u Velikomu Novgorodi Novgorodske torzhishe Apolinarij Vasnyecov 1908 rik Novgorodski sribni grivni Novgorodski gramoti na beresti Polyuvannya i bortnictvo novgorodciv rizblennya na lavi v Shtralzundi XIV stolittya Bitva novgorodciv iz suzdalcyami 1170 roku ikonopis Priblizno u 1189 1199 rokah Novgorod ukladaye pershij dostovirnij torgovij dogovir z Ganzoyu torgovim soyuzom nimeckih mist U nastupni roki vin bude pidtrimuvati z nimi najtisnishi stosunki u misti bula odna z najbilshih kontor nim Kontor soyuzu Gotskij Getenhof i Nimeckij dvori Peterhof U pershij polovini XIII stolitti v novgorodskih zemlyah chasto lyutuvala negoda sho sprichinyala masovij golod podolati yakij dopomagali torgovi stosunki iz nimeckimi mistami Odni prosto rizali zhivih lyudej i yili inshi obrizali m yaso z mertvih lyudej konej sobak ta kishok Priyizdili nimci z za morya iz zhitom i boroshnom zrobili tim velike dobro Originalnij tekst st slov inii prostaya chad rezahu lyudi zhivye i yadyahu a inii myortvye myasa i trupie obrezaeche yadyahu a drugie koninu psinu koshki Pribegosha Nemci i za moriya s zhitom i mukoyu i stvorisha mnogo dobra Pislya seriyi nevrozhayiv arhiyepiskopa Arseniya vignali z jogo palat stavsya masovij vidhid naselennya vid cerkvi i nove povernennya do yazichnictva i rusalij yaki povinni buli krashe zabezpechiti vrozhaj nizh molitvi arhiyepiskopa 1227 roku v misti vidbuvsya vistup volhviv Spaleno chotiri volhvi sho chinili ogidne pro yake bogovi vidomo spaleno na Yaroslavovomu dvorishi Originalnij tekst st slov Izhgosha v lhvi 4 tvoryahut e potvor deyushe a bozna i sozhgosha yih na Yaroslavli dvori Novooberneni na yazichnictvo lyudi vikupalis v knyazya osoblivim podatkom zabozhnichem Na pivtora dva stolittya rusaliyi stali stijkim elementom kulturnogo zhittya v Novgorodi Naprikinci XI pochatku XII stolit novgorodci zdijsnili doslidnicki podorozhi v shidnu chastinu Skandinavskogo pivostrova Laplandiya na Kolskij pivostriv v Priurallya ta dali v Sibir na uzberezhzhya Bilogo Pomorskij i Terskij beregi i Barencovogo moriv Murmanskij bereg basejnami pivnichnoyevropejskih richok ta vodami Pivnichnogo Lodovitogo okeanu Novgorodcyam nalezhit osnovna rol gospodarskogo osvoyennya velikih teritoriyi na shid vid Ladogi Obonizhzhya i Onega Zaonizhzhya dali do Pivnichnoyi Dvini Mezeni ta Pechori U podalshomu pomori vidviduvali Novu Zemlyu i Shpicbergen Rostovsko Suzdalska zemlya Dokladnishe Rostovsko Suzdalske knyazivstvo ta Velike knyazivstvo Vladimirske U IH HII stolittyah volodari Kiyivskoyi Rusi pidkoryuyut zemli krivichiv sloveniv vesi meri mesheri tobto poshiryuyut svij vpliv na zemli yaki zaraz znahodyatsya u suchasnih kordonah Rosiyi Pislya rozpadu u HII stolitti yedinoyi Kiyivskoyi Rusi z centrom u Kiyevi postaye ryad samostijnih ruskih knyazivstv Protyagom trivalogo chasu najbilsh mogutnim bulo Volodimiro Suzdalske knyazivstvo teritoriya yakogo zgodom stala yadrom Moskovskogo carstva Moskoviyi Na chas pravlinnya zasnovnika udilnogo knyazivstva velikogo kiyivskogo knyazya shostogo sina Volodimira Monomaha Yuriya Dolgorukogo 1125 1157 pripadaye persha litopisna zgadka pro Moskvu pid 1147 rokom z privodu zaproshennya na peremovini soyuznika novgorod siverskogo knyazya Svyatoslava Olgovicha Prijdi do mene brate v Moskov Svyatoslav zhe poyihav do nogo iz sinom Olegom Originalnij tekst st slov Pridi ko mnѣ brate v Moskov St oslav zhe ѣha k nemu s dѣtѧtem svoim Ѡlgom Zgidno z vtrachenim litopisom u perekazi Vasilya Tatisheva grad Moskov iz navkolishnimi zemlyami nalezhav suzdalskomu boyarinu yakogo Yurij strativ i zavolodiv jogo zemlyami Toponimiya Moskvi zberigala im ya boyarina do XVI stolittya v nazvi rajonu mizh i Kremlya Kuchkova pole Pam yatna rosijska moneta do 850 richchya Moskvi iz zobrazhennyam pam yatnika Yuriyu Dolgorukomu v Moskvi Memorialna doshka na misci pohovannya Yuriya Dovgorukogo Zoloti vorota u Vladimiri Pohid Andriya Bogolyubskogo proti volzkih bulgar z Radzivilivskogo litopisu XV stolittya Zalishki ukriplen volzkih bulgar XII stolittya v Yelabuzi Tatarstan Ubivstvo Andriya Bogolyubskogo boyarami Sergij Kirilov 2011 rik Sin Yuriya knyaz Andrij Bogolyubskij 1157 1174 zrobiv svoyeyu stoliceyu Vladimir na Klyazmi i nevdalo 1173 roku namagavsya poshiriti svoyu vladu na Kiyivske knyazivstvo sho prizvelo do boyarskogo zakolotu i jogo vbivstva nastupnogo roku Brat Andriya Vsevolod III Velike Gnizdo 1176 1212 vstanoviv svij kontrol nad kilkoma inshimi knyazivstvam uspishno voyuvav z polovcyami ta prodovzhiv borotbu batka j brata z Volzko Kamskoyu Bolgariyeyu u stanovlenni yakoyi v X stolitti vazhlivu rol vidigrali priazovski bolgari chastina yakih pislya rozpadu Velikoyi Bolgariyi perebralasya na Serednye Povolzhzhya a insha rushila na Balkani Shob pidkresliti svoyu nezalezhnist vid Kiyeva i vishist nad inshimi pivnichno shidnimi knyazivstvami Vsevolod prijnyav titul velikogo knyazya Vladimirskogo Muromo Ryazanska zemlya Dokladnishe Muromske knyazivstvo ta Velike knyazivstvo Ryazanske Ruski zemli Pookiv ya perebuvali na pivdenno shidnomu rubezhi slov yanskoyi ekspansiyi u tisnomu etno kulturnomu kontakti z fino ugorskimi etnosami muromoyu mesheroyu ta mordvoyu Velikimi mistami tut buli Pereyaslavl Ryazanskij ta Murom Vlasne toponim Ryazan Rezan vkazuye na pevnu vidrizanist lisami polyami bolotami slov yanskih poselen na pravomu berezi Oki vid osnovnogo masivu rozselennya slov yan na pivnichnomu shodi Shidnoyevropejskoyi rivnini Do 1127 roku z perervami Muromsko Ryazanska zemlya perebuvala pid bezposerednoyu vladoyu kiyivskih piznishe chernigivskih knyaziv Lishe vnaslidok chvar za spadshinu u Chernigivskij zemli Muromo Ryazanske knyazivstvo otrimalo nezalezhnist Centr knyazivstva v 1150 ti roki peremistivsya z Muroma do Ryazani U 1160 ti roki vidbuvsya podil na okremi Muromske i Ryazanske knyazivstva odnak v istoriografiyi voni chasto rozglyadayutsya razom azh do chasiv mongolskoyi navali Mongolo tatarske panuvannya 1237 1480 Mongolska navala Dokladnishe Mongolska navala na Rus Do kincya XII pochatku XIII stolittya mongolske derzhava zajmala veliku teritoriyu vid ozera Bajkal u Shidnomu Sibiru i basejnu richki Amur na shodi do verhiv yiv Irtisha ta Yeniseyu na zahodi vid Velikogo kitajskogo muru na pivdni do maloobzhitih rajoniv Sibiru na pivnochi Osnovnim zanyattyam mongoliv bulo kochove skotarstvo tomu golovnim dzherelom zbagachennya sluzhili postijni nabigi dlya grabunku ta zahoplennya rabiv svizhih pasovish predstavlyalo soboyu potuzhnu organizaciyu sho skladalosya z pishih druzhin i kinnih voyiniv sho stanovili kistyak vijska Vsi pidrozdili buli skuti zhorstkoyu disciplinoyu dobre bula nalagodzhena rozvidka U rozporyadzhenni mongoliv bula takozh tehnika dlya oblogi mist Na pochatku XIII stolittya mongolski ordi zavojovuyut i rozoryayut najbilshi centralnoazijski mista Buharu Samarkand Urgench Merv Projshovshi cherez Pivdennij Kavkaz peretvorivshi jogo na ruyini mongolski vijska vijshli do stepiv Pivnichnogo Kavkazu Tam rozbivshi polovecki plemena voni prosunulis do prichornomorskih stepiv u napryamku ruskih knyazivstv Proti nih vistupilo ob yednane vijsko pivdennoruskih knyaziv pid provodom Mstislava Romanovicha i polovciv sho zvernulisya za dopomogoyu U travni 1223 roku u Pivnichnomu Priazov yi na richci Kalci vidbulas virishalna bitva v rezultati yakoyi rusko polovecki vijska buli rozbiti a mongoli povernuli nazad Po smerti Chingishana jogo onuk han Batij vzimku 1237 roku rushiv z vijskom proti pivnichno shidnih ruskih knyazivstv Ryazanske knyazivstvo stalo pershoyu zhertvoyu mongoliv spustoshivshi jogo vijska Batiya rushili na Volodimiro Suzdalske knyazivstvo buli zrujnovani Kolomna i Moskvu u lyutomu 1238 roku stolicya knyazivstva misto Vladimir Zrujnuvavshi Vladimirsku zemlyu mongoli rushili na Velikij Novgorod ale cherez vesnyane bezdorizhzhya pislya rozorennya Torzhka poblizu urochisha povernuli nazad Tatarove vzyasha grad Torzhok i izsekosha vseh marta v 5 den togda zhe gnashasya ot Torzhku seregerskim putyom dazhe do Ignacha kresta sekushe lyudej yako travu i tochno za sto verst do Velikogo Novagoroda ne dojdosha Zavojovnicki pohodi mongoliv u Shidnij Yevropi ros Mongolski vershniki na blizkoshidnij miniatyuri pershoyi chverti XIV stolittya Vzyattya Vladimira Nikonivskij litopis XVI stolittya Oborona Kozelska Nikonivskij litopis XVI stolittya Spis sholom sokira zolotoordinskogo voyina Nastupnogo roku Batij poviv svoyi vijska na zavoyuvannya pivdennoruskih knyazivstv Ovolodivshi Kiyevom 1240 roku vin projshov cherez Galicko Volinske knyazivstvo do Polshi Sileziyi Ugorshini i Moraviyi Spustoshivshi centralnoyevropejski derzhavi jogo vijska povernuli do privolzkih stepiv 1266 roku za hana Mengu Timura zahidna chastina Mongolskoyi imperiyi Ulus Dzhuchi abo v piznishij istoriografiyi Zolota Orda otrimav faktichnu samostijnist zberigshi lishe formalnu zalezhnist vid imperskoyi stolici Stoliceyu Zolotoyi Ordi z 1240 po 1262 roki bulo misto Saraj u nizhnij techiyi Volgi z 1262 roku Novij Saraj trohi vishe za techiyeyu V rezultati zahidnogo pohodu Batiya vsi ruski knyazivstva buli pidkoreni mongolami Nimecko shvedska ekspansiya Uprodovzh 1236 1259 rokiv iz perervami v Novgorodi knyazhiv Oleksandr Yaroslavich Nevskij yakij boroniv vlasni zemli vid shvedskoyi kolonizaciyi Nevska bitva 1240 roku i prodovzhiv za pravoslavnu viru proti hrestonosciv Livonskogo ordenu Lodove poboyishe 1242 roku za sho buv piznishe kanonizovanij Rosijskoyu pravoslavnoyu cerkvoyu Prote sam knyaz Oleksandr Nevskij tisno zijshovshis iz znattyu mongolskoyi derzhavi vikoristovuvav yiyi vijska Nevryuyeva rat zaradi zmicnennya svoyeyi vladi ta v mizhusobnij borotbi iz bratami za velikoknyazhij prestol Andriyem i Yaroslavom 1251 roku Oleksandr uklav dogovir z norvezkim korolem Hakonom IV Starim pro rozmezhuvan zboru danini z kareliv i saamiv 1254 roku bulo pidpisano sho vstanovila kordoni Novgorodskih zemel i Norvegiyi v Kareliyi 1260 roku vidbuvsya pohid litovskogo knyazya Mindovga na Livoniyu z ukladannyam nastupnogo roku mizh Velikim knyazivstvom Litovskim i Novgorodom vijskovogo soyuzu 1265 roku pid stinami forteci Vezenberg Rakovor vidbulas Rakovorska bitva mizh ob yednanim vijskom Velikogo knyazivstva Volodimirskogo Novgorodskoyi pid komanduvannyam Dmitra Oleksandrovicha i Pskovskoyi respublik z silami licariv Livonskogo ordenu i Danskoyi Estlyandiyi Cya znamenna bitva na desyatilittya zupinila nimecko dansku ekspansiyu Ikona svyatogo Oleksandra Nevskogo Borotba ruskih knyazivstv iz Livonskim ordenom Rakovorska bitva z Licovogo litopisnogo zvodu XVI stolittya Fortecya Oryeshek Mezhovij kamin Oryehovskogo miru 1323 roku bilya vitokiv Nevi shobi protistoyati shvedskij ekspansiyi novgorodcyami bula zakladena fortecya Oryeshek i pidpisano pershij dogovir pro vichnij mir zi shvedami Oryehovskij mir Ce bula persha vidoma mizhnarodna ugoda v rosijskij istoriyi pro delimitaciyu kordoniv Do nashih chasiv navit zbereglisya mezhovi kameni novgorodciv Zolota Orda Dokladnishe Zolota Orda Doba pidkorennya ruskih knyazivstv mongolo tatarskij derzhavi v rosijskij istoriografiyi nosit nazvu mongolo tatarskogo yarma ros mongolo tatarskoe igo Osobliva jogo tyazhkist polyagala v tomu sho mongolska derzhava ne tilki vikoristovuvala ekonomichnij potencial pidkorenih zemel na vlasnij rozsud ale j miscevi knyazi vikoristovuvali jogo zaradi vipravdannya podvijnogo navantazhennya na nizhchi verstvi naselennya dlya zboru podatej yak dlya mongoliv tak i dlya vlasnogo zbagachennya u vlasnih intrigah i krovoprolitnih mizhusobicyah Ruski knyazi musili oderzhuvati vid zolotoordinskih haniv gramoti yarliki sho nadavali yim pravo na upravlinnya zemlyami Profesor Moskovskogo universitetu Sergij Solovjov tak opisuye togochasnij Rostov ta zemli sho lezhali na pivnich vid nogo Zanepalo starodavnye vichove misto i na pivnochi vstanovilosya odnomanittya vsi mista novi neznachni Rostov zanedbanij Vladimir ne vstig ishe pidnyatis yak stolicya velikogo knyazivstva koli buv rozgromlenij tatarami i takozh zanedbanij veliki knyazi zhivut u svoyih oprichinah u svoyih spadkoyemnih mistah Mista ye tut perevazhno velikimi obgorodzhenimi selami Teritoriya Zolotoyi Ordi 1300 rik Baskaki 1909 rik Ozdoblennya palaciv chingizidiv u Staromu Sarayi Zolotoordinska keramika Chvari ruskih knyaziv za yarlik na velike knyazyuvannya 1836 rik Yarlik na knyazyuvannya kopiya vid 1397 roku Politika Zolotoyi Ordi peretvorila pidkoreni ruski knyazivstva na skladovu chastinu velmi svoyeridnogo derzhavnogo ob yednannya Koliskoyu Moskoviyi bulo krivave boloto mongolskogo rabstva a ne suvora slava dobi normaniv Tatarske igo trivalo z 1237 po 1462 ponad dva stolittya Vono ne tilki prignichuvalo ale obrazhalo i visushuvalo samu dushu narodu vstanovili rezhim sistematichnogo teroru spustoshennya i masova rizanina stali neodminnoyu jogo prinalezhnistyu Z oglyadu na te sho chiselnist tatar u porivnyanni z velicheznimi rozmirami yih zavoyuvan bula nevelika voni pragnuli otochuyuchi sebe oreolom zhahu zbilshiti svoyi sili i skorotiti shlyahom masovih ubivstv chiselnist naselennya yake moglo pidnyati povstannya u nih v tilu Persh nizh Moskoviya vijshla z bezvisnosti tatarske yarmo vzhe trivalo cilih sto rokiv Shob pidtrimuvati mizhusobici rosijskih knyaziv i zabezpechiti yih rabsku pokirnist mongoli vidnovili znachennya titulu velikogo knyazya Borotba mizh rosijskimi knyazyami za cej titul bula pidloyu borotboyu borotboyu rabiv golovnoyu zbroyeyu yakih buv naklep voni svarilisya za prestol sho zanepav i mogli jogo dosyagti tilki yak grabizhniki i batkovbivci z rukami povnimi zolota i zaplyamovanimi krov yu voni nasmilyuvalisya vstupiti na prestol lishe plazuyuchi i mogli utrimati jogo tilki stoyachi na kolinah rozprostershis i tremtyachi pid zagrozoyu krivoyi shabli hana Same v cij ganebnij borotbi moskovska liniya knyaziv zreshtoyu zdobula verh Karl Marks Vikrittya diplomatichnoyi istoriyi XVIII stolittya Pidnesennya Moskvi Dokladnishe Velike knyazivstvo Moskovske Naprikinci XIII stolittya Volodimiro Suzdalske knyazivstvo pochalo zanepadati a providnu rol u pivnichno shidnih knyazivstvah pochali perebirati na sebe konkuruyuchi mizh soboyu Tverske i Moskovske knyazivstva v ostannomu pravili nashadki Oleksandra Nevskogo Samostijne Tverske knyazivstvo bulo utvoreno v 1230 1240 ti roki a vzhe z 1260 h rokiv jogo praviteli zajmali volodimirskij velikoknyazhij prestol 1263 roku molodshij sin Oleksandra Nevskogo Danilo zasnuvav udilne Moskovske knyazivstvo 1301 roku vin upershe rozshiriv svij udil rozbivshi ryazanskogo knyazya Kostyantina Romanovicha i zahopivshi Kolomnu tim samim zapochatkuvavshi moskovsku ekspansiyu na inshi ruski zemli 1317 roku knyazivstvo zdobulo status velikogo Pislya peremogi Moskvi nad Tver yu 1328 roku za dopomogi 50 tisyachnogo vijska zolotoordinskogo hana Uzbeka yake zrujnuvalo Tver Kashin i Torzhok velikoknyazhij titul perejshov do moskovskogo knyazya Ivana Kaliti 1328 1340 sina Danila Ivan Kalita zaklav osnovi mogutnosti Moskvi zahopivshi ryad susidnih knyazivstv Z metoyu utverdzhennya svoyih politichnih planiv za dopomogoyu mitropolita Feognosta perenis iz Vladimira do Moskvi centr mitropoliyi vsiyeyi Rusi Nastupnik Feognosta mitropolit Oleksij Byakont vikoristovuvav svij cerkovnij avtoritet dlya nacionalnogo yednannya pid zverhnistyu Moskvi Pivnichno shidni knyazivstva u XIII stolitti ros Danilo Oleksandrovich portret z Carskogo titulyarnika Ivan I Danilovich Kalita Pajcza vid hana Uzbeka po centru Moskovskij kreml za Ivana Kaliti Apollinarij Vasnyecov 1921 rik Ekspansiya Moskovskogo knyazivstva u 1300 1462 rokah ros She bilshe zmicniv avtoritet i vpliv Moskvi onuk Ivana Kaliti Dmitrij Ivanovich Donskoj 1359 1389 yakomu vdalosya pidkoriti ryad knyazivstv i skoristavshis periodom anarhiyi u Zolotij Ordi Velika zam yatnya rozbiti temnika Mamaya u bitvi na Kulikovomu poli 1380 roku Ce buv pochatok vijskovoyi borotbi iz zolotoordincyami yaka vidrazu rozpochalas z peremogi Novoobranij han Tohtamisha togo zh roku ostatochno rozbiv vijska Mamaya na Kalci i zmicniv vladu v Ordi 1382 roku vin pidkoryuye i rozoryaye Moskvu boroniti yaku dopomagav litovskij knyaz Ostej poki Dmitro Donskoj perehovuvavsya v Kostromi Pislya dvorichnoyi nezalezhnosti pivnichnoruski knyazi znov zmusheni buli otrimuvati yarliki na knyazhinnya i viplachuvati daninu zolotoordinskim hanam Dmitro Donskoj na pam yatniku Tisyacholittya Rosiyi Mamayevo poboyishe moskovskij lubok 1890 ti roki Bij Peresveta z Cholubeyem poshtova marka SRSR 1968 rik Spalennya Moskvi Tohtamishem Vasil I Dmitrovich i Sofiya Vitovtivna Velika knyaginya Sofiya Vitovtivna na vesilli velikogo knyazya Vasilya Temnogo 1861 rik Z seredini XIV stolittya yarlik na velike knyazhinnya vladimirske otrimuvali perevazhno moskovski knyazi yaki vistupali poserednikami mizh udilnimi knyazyami ta hanom carem i zbirachami danini Za pravlinnya Vasilya I Dmitrovicha 1389 1425 sho buv odruzhenij na yedinij donci velikogo litovskogo knyazya Vitovta Sofiyi Vitovtivni i yinogo sina Vasilya II Vasilovicha Temnogo 1425 1462 kordoni Moskovskoyi derzhavi znachno rozshirilis za rahunok aneksiyi Nizhnogorodskogo Muromskogo ta inshih udilnih knyazivstv U seredini XV stolittya vidbuvsya konflikt mizh dvoma gilkami nashadkiv Dmitra Donskogo Vasilem II Temnim ta knyazem zvenigorodskim i galickim Yuriyem Dmitrovichem z sinami Vasilem Kosim i Dmitrom Shemyakoyu 1449 roku Vasil II Temnij uklav mirnij dogovir z polskim korolem Kazimirom IV za yakim Litva vidmovlyalasya vid pretenzij na Novgorod a 1453 roku cherez svoyih lyudej otruyiv Shemyaku v Novgorodi Peremoga Vasilya II u bagatorichnij mizhusobnij vijni pidgotuvala neobhidni peredumovi dlya zavershennya procesu ob yednannya pivnichno shidnih zemel navkolo Moskvi j utvorennya centralizovanoyi derzhavi Za pravlinnya Vasiliya II Moskovske knyazivstvo perestalo splachuvati Zolotij Ordi shorichnu daninu 1439 roku Vasil II vidhiliv Florentijsku uniyu cherez sho vidbulosya vidokremlennya rosijskoyi cerkvi vid greckoyi U drugij polovini XV stolittya moskovski knyazi pidkorili i skasuvali bilshist udilnih knyazivstv Pivnichno Shidnoyi Rusi 1463 roku bulo zahoplene Yaroslavske 1474 roku Rostovske knyazivstva Za Ivana III Vasilovicha 1462 1505 vidbulos najbilshe teritorialne zrostannya 1456 roku Moskovske vijsko rozbilo novgorodciv prote Novgorod zumiv vidkupitis i zberegti nezalezhnist pidpisavshi Yazhelbickij mir 1471 roku novgorodski boyari na choli z Marfoyu Boreckoyu ta za pidtrimki knyaziv Shujskih vistupili za zblizhennya z Litvoyu ta vihid z pid moskovskoyi protekciyi Ivan III Vasilovich uhvaliv rishennya zdijsniti hrestovij pohid na Novgorod proti yeresi zhidivstvuyuchih Moskovske vijsko zavdalo porazki novgorodskomu opolchennyu pid chas Shelonskoyi bitvi posadnik Dmitro Boreckij buv strachenij 1478 roku v rezultati zimovoyi kampaniyi Novgorodska zemlya bula ostatochno pidkorena vichevij dzvin buv vidvezenij do Moskvi pislya chogo velikij knyaz moskovskij pochav tituluvatis gosudarem i velikim knyazem vsiyeyi Rusi Marfa posadnicya bula postrizhena v chernici zemli novgorodskogo yepiskopa i 6 velikih monastiriv buli konfiskovani vichevij dzvin buv vidvezenij do Moskvi bagato boyar bulo stracheno chastina pereselena tak u Moskvi z yavlyayetsya Lub yanka a na yihni zemli pereseleni moskovski sluzhivi lyudi 1480 roku skoristavshis destabilizaciyeyu i rozpadom Zolotoyi Ordi pislya stoyannya na richci Ugri koli han Velikoyi Ordi Ahmat ne navazhivsya na bitvu z moskovskim vijskom utverdili svoyu nezalezhnist 1485 roku bulo aneksovano Velike knyazivstvo Tverske knyazivstvo u zv yazku z chim Ivan III pochav vikoristovuvati titul velikij knyaz usiyeyi Rusi Pislya ob yednannya pivnichno shidnih zemel Moskovska derzhava rozpochala borotbu z Velikim knyazivstvom Litovskim za podniprovski zemli pretenduyuchi na spadshinu Kiyivskoyi Rusi U cij borotbi soyuznikom Moskvi vistupalo Krimske hanstvo yakomu 1502 roku vdalosya ostatochno rozgromiti Zolotu Ordu 1503 roku Moskva zdobula Chernigovo Siverski zemli Podesennya Pid chas nevdaloyi Livonskoyi vijni roku Moskva namagalas ovoloditi torgovimi portami na Baltici Ivan III Vasilovich na pam yatniku Tisyacholittya Rosiyi Moskovsko novgorodska vijna z knigi Zapisok Zigmunda Gerbershtejna Marfa Posadnicya Znishennya novgorodskogo vicha 1889 rik Moskovskij kreml za chasiv Ivana III Vasilovicha Sudebnik Stoyannya na Ugri Licevij litopisnij zvid Shlyub Ivana III iz pleminniceyu ostannogo vizantijskogo imperatora Sofiyeyu Paleolog spriyav vprovadzhennyu greckoyi politichnoyi tradiciyi formuyetsya majbutnya rosijska ideologiya Ce proyavlyalos v epizodichnomu vikoristanni knyazem tituliv car vid cezar ta samoderzhec kalka slova avtokrator poyavi derzhavnogo gerba iz dvoglavim orlom analogichnim vizantijskomu poshirenni u cerkovnih kolah idej za avtorstva chernecya Filofeya spadkovosti Moskvi i Vizantiyi yak hristiyanskih pravoslavnih imperij Tretij Rim Vid 1480 roku utverdzhuyetsya ideya pro mesianske vidchuttya moskovskogo narodu ta jogo pravitelya kotrogo pravoslavna cerkva uslavlyuye yak namisnika Boga Prote vona vidrazu otrimala oponentiv sered pribichnikiv ruhu Bezkorislivogo sho vidstoyuvali mistichne sprijnyattya cerkvi Aktivne zbirannya zemel velikimi knyazyami privelo do formuvannya z kolishnih udilnih knyaziv ta miscevogo boyarstva sluzhiloyi znati sho sklala novu elitu Sformuvalisya pomisna sistema umovnogo zemlevolodinnya ta organi upravlinnya prikazi 1497 roku vidbulas unifikaciya pravovoyi sistemi derzhavi v Tradiciyi zahidnih aristokratichnih respublik v Novgorodi ta Pskovi buli skasovani Politichni tradiciyi moskovskoyi derzhavi nasliduvali principi upravlinnya ustaleni za chasiv ordinskogo panuvannya z absolyutnoyu vladoyu knyazya U cej chas italijski fryazinski arhitektori rozbudovuyut Moskovskij kreml yak rezidenciyu carya Ivana Utverdzhuyetsya pishnij pridvornij ceremonial viraznogo vizantijskogo pohodzhennya Moskovska derzhava 1480 1721 Dokladnishe Moskovske carstvo Doba kincya XV stolittya v rosijskij istoriografiyi vvazhayetsya pochatkom rosijskoyi derzhavnosti koli na osnovi Velikogo knyazivstva Moskovskogo sformuvalasya Rosijska derzhava paralelno vzhivayutsya prikmetniki rossijskij i russkij termini Rosijska centralizovana derzhava Rosijska nacionalna derzhava Rosijska bagatonacionalna derzhava Rosiya Same ellinizovane napisannya slova Rus yak Rosiya nabulo vzhitku shodo rosijskih zemel lishe u drugij polovini XVI stolittya pislya masovoyi migraciyi pravoslavnoyi inteligenciyi ta cerkovnih diyachiv zi zrujnovanih podiyami Ruyini zemel centralnogo Podniprov ya do Moskvi Proces utverdzhennya onimu Rosiya vidbuvavsya odnochasno iz vprovadzhennyam rozriznyuvalnih Mala dlya zemel navkolo Kiyeva ta Velika Rus dlya pivnichno shidnih zemel abo vidrazu vsih za toyu samoyu greckoyu tradiciyeyu U podalshomu zberigalisya nazvi sinonimi ros Moskovskoe carstvo Moskovskoe gosudarstvo U Zahidnij Yevropi paralelno vzhivalisya dvi latinizovani nazvi lat Moscovia i Russia u Centralnij Yevropi lishe persha bo pravonastupnictvo Moskvi zaperechuvalos knyazyami Velikogo knyazivstva Litovskogo Ukrayinska istoriografiya nasliduye yevropejsku istoriografiyu i dlya periodu do 1721 roku progoloshennya Rosiskoyi imperiyi Petrom I dlya nazvi rosijskoyi derzhavi vokoristovuye Moskovska abo prosto Moskoviya Pravlinnya Vasilya III 1505 1533 Dokladnishe Vasilij III Za caryuvannya Vasilya III Ivanovicha 1505 1533 yakij pershim pochav odnoosibno nositi titul gospodar vseya Rusi rozvivalisya tendenciyi politichnogo rozvitku sho nabuli poshirennya za jogo poperednika Ivana III Prodovzhuyut formuvatis organi upravlinnya derzhavoyu zokrema Boyarska duma yaka stala postijno diyuchim organom pri velikomu knyazi Privileyi boyarstva obmezhuvalisya knyazivska vlada zmicnyuvalasya i vse bilshe pochinala spiratisya na pomisne dvoryanstvo Moskovska derzhava zahopila Pskovsku 1510 ta Vyatsku zemli Smolenske 1514 i Ryazanske knyazivstva 1521 Rozgornulas borotba z Krimskim hanstvom za vpliv na Kazanske Zavershivsya proces stanovlennya zverhnosti velikih knyaziv moskovskih nad usima pivnichno shidnimi zemlyami Rusi peretvorennya Moskovskoyi derzhavi na potuzhnu silu na u Shidnij Yevropi Pechatka Ivana III Vasilovicha 1504 rik Vasil III ta Yelena Glinska 1526 roku Vasil III zustrichaye posliv imperatora Karla V pid Mozhajskom U Moskovskomu kremli Apollinarij Vasnyecov Kulturnij rozvitok Moskovskoyi derzhavi togo chasu harakterizuyetsya postupovim vihodom iz zanepadu i stagnaciyi XIV XV stolit vidnovlennyam kontaktiv iz zahidnoruskim ta zahidnoyevropejskim svitom Prote ci zv yazki poznachilisya peredovsim v ideologichnij ideya Tretogo Rimu ta monumentalnij sferah Moskovskij kreml pov yazanih iz novim derzhavnim statusom V inshih carinah dominuvali konservativni tradicijni zhanri cerkovnoslov yanskoyi kulturi zhitijna literatura ikonopis sistematizaciya tradicijnih socialno religijnih uyavlen v takih pracyah yak Veliki Chetyi Mineyi Domostroj ta inshih Osnovni svitoglyadni superechnosti vtilyuvalisya perevazhno v konfliktah riznih ugrupovan rosijskogo pravoslav ya ta Pravlinnya Ivana IV Groznogo 1533 1584 Dokladnishe Ivan IV Groznij Pislya smerti Vasilya III na prestol vstupiv jogo tririchnij sin Ivan IV Cherez jogo malolitstvo faktichnim pravitelem regentom bula ogoloshena jogo mati Olena Glinska Tak pochavsya period sumnozvisnogo boyarskogo pravlinnya chas postijnih boyarskih zmov dvoryanskih hvilyuvan miskih povstan Uchast Ivana IV v derzhavnij diyalnosti pochinayetsya zi stvorennya Obranoyi radi osoblivoyi radi pri molodomu cari v skladi yakogo buli predstavniki najbilshoyi znati 1547 roku velikij moskovskij knyaz Ivan IV buv pomazanij na carstvo i prijnyav titul velikij gosudar i velikij knyaz vseya Rusiyi Carskij titul odniyeyu z pershih 1554 roku bulo viznano korolevoyu Angliyi bo 1553 roku anglijskij kapitan vidkriv morskij shlyah do Moskovskogo carstva cherez Bile more i buli vstanovleni torgovelni zv yazki Imperator Svyashennoyi Rimskoyi imperiyi germanskoyi naciyi Maksimilian II Gabsburg viznav jogo 1574 roku Ideologichno okrim vizantijskoyi tradiciyi titul spiravsya na tradiciyu nazivati haniv Zolotoyi Ordi caryami otzhe deklaruvav prava na povolzki ta sibirski derzhavi sho utvorilis na ulamkah Zolotoyi Ordi davalo mozhlivist bilsh aktivno vtrutitisya v borotbu za nih Bulo provedeno ryad reform vidanij novij Sudebnik pid kerivnictvom knyazya Andriya Kurbskogo provedeno vijskovu reformu strilci 1549 roku vpershe sklikano predstavnickij organ Zemskij sobor hoch vin vikonuvav lishe sluzhbovo doradchi funkciyi i sklikavsya skorishe dlya legitimaciyi rishen carya 1551 roku buv provedenij reformistskij sobor mitropolita Makariya buv zaprovadzhenij kalendarya svyatih svyatci i onovleno cerkovne pravo Stoglav Nezvazhayuchi na isnuvannya Obranoyi radi zagostrennya z pevnimi kolami boyarstva stalo nazrivati z 1550 h rokiv osoblivo pislya progoloshennya vijni za Livoniyu Deyaki chleni uryadu vvazhali vijnu peredchasnoyu i vimagali napraviti vsi sili na osvoyennya pivdennio shidnih rubezhiv Rosiyi Rozkol z Ivanom IV shtovhnuv boyar na vistupi proti novogo politichnogo kursu a samogo carya do rishuchih dij z likvidaciyi boyarskoyi opoziciyi i stvorennya osoblivih karalnih organiv Novij poryadok upravlinnya uvedenij naprikinci 1564 roku otrimav nazvu oprichnini Krayina bula rozdilena na dvi chastini oprichninu ekonomichno rozvineni rajoni i strategichno vazhlivi punkti i Boyarstvo viselyalos z oprichnih teritorij de zemli rozdavalis oprichnikam i vijskovim stvoryuvalasya paralelna sistema upravlinnya derzhavoyu pid despotichnim golovuvannyam Ivana IV Pragnuchi znishiti zalishki feodalnogo droblennya v Rosiyi Ivan Groznij ne zupinyavsya ni pered yakoyu zhorstokistyu oprichnij teror strati i svavillya Osoblivo zhorstokogo pogromu zaznali centr i pivnichnij zahid rosijskoyi zemli de boyarstvo bulo osoblivo silnim Ivan Groznij zi svoyim vijskom vzimku 1569 1570 rokiv zdijsniv pogrom Novgoroda Dorogoyu vid Moskvi do Novgoroda buli pograbovani vsi mista ta monastiri oprichnik Malyuta Skuratov osobisto udaviv u tverskomu mitropolita Pilipa II koli toj ne dav svogo blagoslovennya na cej pohid Pislya Novgoroda Ivan Groznij vidpravivsya z vijskom do Pskova de vlasnoruch ubiv igumena Pskovo Pecherskogo monastirya Ci zvirstva proti cerkovnih diyachiv u podalshomu stali prichinoyu opali istorichnoyi postati carya v rosijskij istoriografiyi U zalishku do 1572 roku koli oprichnina skasovana cherez yiyi vijskovu neboyezdatnist pid chas tatarskih nabigiv politichna rol boyarskoyi aristokratiyi yaka vistupala proti politiki centralizaciyi bula pidirvana ostatochno silno pogirshilos stanovishe selyan vidbulos masove zakripachennya migraciyi na shid ta pivden Oprichni ustanovi prodovzhuvali isnuvati i pislya 1572 roku pid nazvoyu Gosudarevogo dvoru Ivan IV Groznij Viktor Vasnecov 1897 rik Moskovski vityazi Zigmund Gerbershtajn 1557 rik Moskovski strilci malyunok XIX stolittya Zastinok Moskovskogo kremlya Apolinarij Vasnyecov 1912 rik Vstup Ioana IV do Kazani 1894 rik Na storozhovomu kordoni Moskovskoyi derzhavi 1907 rik Za caryuvannya Ivano Groznogo Moskovska derzhava istotno rozshirila svoyi volodinnya 1552 roku bulo vzyato Kazan znisheno Kazanske hanstvo i aneksovano Serednye Povolzhya ta mordvu 1556 roku iz i znishennyam Astrahanskogo hanstva aneksovano Nizhnye Povolzhya zdobuto vihid do Kaspijskogo morya dlya torgovih kontaktiv z Persiyeyu Kavkazom i Centralnoyu Aziyeyu Velika vodna arteriya richka Volga obzhita z usih beregiv musulmanskimi narodami stala nevid yemnoyu skladovoyu rosijskoyi nacionalnoyi teritoriyi Povolzki ta sibirski tatari mordva chuvashi bashkiri ta inshi narodi ostatochno peretvorili Moskovske carstvo na polietnichnu derzhavu Pochala formuvatis podalsha model nacionalnoyi politiki Tam de socialne stanovishe nerosijskoyi verhivki bulo podibnim do rosijskoyi znati yiyi viznavali yak rivnu i kooptuvali do dvoryanstva religijnij chinnik ne vidigravav suttyevogo znachennya U vipadku neshozhosti rodopleminni vidnosini kochuvannya z miscevoyu elitoyu spivpracyuvali ale ne vklyuchali do rosijskogo dvoryanstva inorodci Vazhlivu rol v asimilyaciyi pidkorenih narodiv vidigravala mesianska diyalnist Rosijskoyi pravoslavnoyi cerkvi Pislya uspihiv na shodi Ivan IV rozpochav Livonsku vijnu 1558 1583 rokiv vnaslidok yakoyi Livonskij orden bulo rozgromleno a Velike knyazivstvo Litovske zaznalo suttyevih vtrat Odnak u podalshomu vnaslidok Lyublinskoyi uniyi 1569 roku i utvorennya Rechi Pospolitoyi balans sil zminivsya rosijski vijska zaznali porazok vid polskogo korolya Stefana Batoriya Novi zavoyuvannya rizko pogirshili vidnosini z Osmanskoyu imperiyeyu cherez yiyi vasala Krimske hanstvo volodari yakogo Gerayi zayavlyali svoyi prava na zolotoordinsku spadshinu Ce vililos v trivali vijskovi konflikti u pivdennorosijskih stepah z nogajcyami cherkesami pohodi krimskih vijsk Muravskim Kalmiuskij ta Izyumskim shlyahi na Moskvu za vikupom 1552 1555 1570 1572 1589 1591 1593 rokiv budivnictvo ukriplenih zahisnih linij na pivdenno shidnih rubezhah U cij borotbi Moskovske carstvo bulo pidtrimano zaporizkimi kozakami pid provodom volinskogo magnata Dmitra Bajdi Vishneveckogo 1557 roku bulo okupovano kabardinski i cherkeski knyazivstva na Pivnichnomu Kavkazi ohresheno misceve naselennya 1559 roku kozaki z moskovskimi ratnimi lyudmi pid provodom voyevodi Danili Adasheva v Zahidnomu Krimu Nastupnogo 1560 roku kozaki Vishneveckogo zasnuvali na Donu stanicyu Cherkasku majbutnyu stolicyu Donskogo vijska Najuspishnishoyu bitvoyu dlya Moskvi v comu konflikti bula peremoga pid Molodyami 1572 roku sho vidbulas nastupnogo roku po pohodu Devlet I Geraya sho zrujnuvav Moskvu vshent zberigsya lishe kam yanij kreml Pohid 1591 roku koli krimski vijska buli rozbiti na misti zvedenogo piznishe na pam yat pro peremogu Donskogo monastirya stav ostannim dlya tatar koli voni zumili dijti bezposeredno do Moskvi 1564 roku zasnovuyetsya Arhangelskij morskij port golovni morski vorota krayini na nastupni pivtora stolittya Nechislennij zagin kozakiv Yermaka Timofijovicha najnyatij uralskimi promislovcyami Stroganovimi dlya zahistu vid nabigiv sibirskih tatar rozbiv vijsko sibirskogo hana Kuchuma i zdobuv 1582 roku jogo stolicyu Kashlik Pislya chogo Sibirske hanstvo rozpalos i pochalosya postupove osvoyennya rosiyanami Sibiru yake zdijsnyuvali kozaki i mislivci za hutrom Protyagom nastupnih desyatilit pochali vinikati ostrogi i torgovi poselennya Tobolsk Verhotur ye Mangazeya Yenisejsk Bratsk ta inshi Krimskij pohid Adasheva 1559 roku z Licevogo litopisnogo zvodu Pidkorennya Sibiru Yermakom Vasil Surikov 1895 rik Poslanci Yermaka pered Ivanom Groznim 1884 rik Apostol Ivana Fedorova 1564 rik Zvirstva moskovskogo vijska pid chas Livonskoyi vijni 1581 rik Ivan Groznij i sin jogo Ivan Illya Ryepin 1885 rik Ivan Groznij zibrav yaka bula vtrachena Na jogo period pravlinnya pripadaye persha sproba knigodrukuvannya v Moskovskij derzhavi koli pershopechatnik Ivana Fedorovicha spilno z Petrom Mstislavcem vidav 1564 roku v Moskvi svoyu pershu knigu Apostol Nevdovzi vin buv zmushenij vtikati do Lvova u Rechi Pospolitij de 1574 roku zumiv vidati pershij shidnoslov yanskij posibnik Bukvar Arhitektura nasliduvala tradicijni miscevi formi poperednih chasiv vershinoyu shatrovogo stilyu stav moskovskij Sobor Vasiliya Blazhennogo zvedenij vprodovzh 1555 1561 rokiv Dramatichni podiyi chasiv Ivana IV Groznogo spriyali aktivizaciyi suspilnoyi dumki shopravda na politichnomu rivni yedinim kritikom carya vistupiv knyaz emigrant Andrij Kurbskij sho polemizuvav z carem u listuvanni Nevdala Livonska vijna za vihid do Baltijskogo morya vkraj visnazhili krayinu i prizveli do narostannya nezadovolennya sered naselennya Za XVI stolittya teritoriya Moskovskoyi derzhavi zbilshilas do 5 5 mln km a yiyi naselennya syagnulo 9 10 mln cholovik tobto zbilshilos majzhe v 10 raziv Shvidke teritorialne zrostannya Moskoviyi zumovlene slabkistyu susidiv ta viddalenistyu vid osnovnih centriv yevropejskogo politichnogo zhittya Pravlinnya Ivana IV Groznogo viznachilo podalshi podiyi vstanovlennya kriposnogo prava v derzhavnomu masshtabi i tak zvani smutni chasi na rubezhi XVI XVII stolit Smuta 1598 1613 Dokladnishe Smutni chasi Na kinec XVI stolittya pripadaye Poruha sprichinena Livonskoyu vijnoyu U borotbi za spadok boyarin z tatarskogo rodu Chetiv Boris Godunov 1598 1605 stav spochatku 1588 roku regentom a cherez desyat rokiv pislya zagadkovoyi smerti carevicha 1591 roku i smerti sina Ivana IV Fedora I Ivanovicha 1584 1598 buv obranij carem Zi smertyu Fedora zavershilos pravlinnya u Moskovskij derzhavi dinastiyi Yurijovichiv molodsha gilka rodu Monomahovichiv Prote chutki pro chudovij poryatunok carevicha Dmitra suprovodzhuvali pravlinnya Borisa Godunova i destabilizuvali obstanovku v krayini 1589 roku Rosijska pravoslavna cerkva polonivshi Vselenskogo patriarha otrimala status patriarhatu Moskovskij patriarhat Moskoviya vnaslidok borotbi za vladu mizh boyarstvom i dvoryanstvom perezhila gliboku socialno ekonomichnu ta politichnu krizu yaku poglibili nevrozhayi naprikinci XVI pochatku XVII stolittya Vprodovzh 1601 1603 rokiv v Moskoviyi vidbulisya velikij golod i zavorushennya sho dopomogli Dmitru Ioanovichu Lzhedmitriyu yakij zaluchivsya vijskovoyu pidtrimkoyu Rechi Pospolitoyi i buv viznanij rodichami ta deyakimi magnatami vryatovanim carevichem Dmitrom zajnyati po smerti Borisa Godunova 1605 roku Moskvu Prote politichna kriza sprichinena sumnivnoyu legitimnistyu novogo carya lishe posililasya Vprodovzh 1606 1607 rokiv pid privodom Ivana Bolotnikova viruye pershe kozacko selyanske povstannya zavdyaki yakomu vivishuyetsya Lzhedmitrij II tak zvanij Tushinskij zlodij Lzhedmitrij buv ubitij pid chas miskogo povstannya inicijovanogo vorozhim boyarskim ugrupovannyam Novij moskovskij car Vasil IV Shujskij 1606 1610 ostannij z dinastiyi Ryurikovichiv sho dopomig vocaris Lzhedmitru pridushiv povstannya Bolotnikova 1609 roku vin uklav zi Shveciyeyu vidmovivshis vid zazihan na Livoniyu Porazka vijsk pid Klushinim vid armiyi polskogo korolya Sigizmunda 1610 roku i povstannya v Moskvi prizveli do padinnya Vasilya Shujskogo cherez zmovu provincijnogo dvoryanstva Semiboyarshina Shlyahta Rechi Pospolitoyi namagalas posaditi na prestol Lzhedmitra II a zgodom korolevicha Vladislava Vaza sina korolya Sigizmunda III yakomu prisyagnula chastina moskovskoyi znati 1610 roku polske korone vijsko pid povodom kiyivskogo voyevodi Stanislava Zholkevskogo zajnyali Moskvu Odnak voseni 1612 roku zemske opolchennya pid provodom Kostyantina Minina i knyazya Dmitra Pozharskogo oblyaglo yih u moskovskomu kremli ta primusilo do kapitulyaciyi 3 bereznya 1613 roku obrav na carstvo Mihajla I Romanova 1613 1645 yakij rozpochav novu dinastiyu Romanovih i poklav kraj Smutnim chasam Car Fedir Ioannovich nadyagaye na Borisa Godunova zolotij lancyug Oleksij Kivshenko Lzhedmitro I portret 1606 roku Polonenij rosijskij car Vasil IV Shujskij pered polskim korolem Sigizmundom III Vazoyu Yan Matejko 1892 rik Tushinskij tabir 1908 rik Minin i Pozharskij Mihajlo Skotti 1850 rik Vignannya polyakiv z Kremlya Pozharskim 1938 rik Polsko moskovska vijna za uchasti ukrayinskih kozakiv getmana Petra Konashevicha Sagajdachnogo trivala do 1618 roku Deulinske peremir ya Za chas Smuti Rosiya zaznala znachnih lyudskih ta ekonomichnih vtrat chasom derzhava yak taka prosto perestavala isnuvati sho j obumovilo zovnishnopolitichnu slabkist do seredini XVII stolittya Uryad Moskoviyi buv zmushenij vidmovitis vid zahoplenih ranishe zemel baltijskih na korist Shveciyi a Smolenshini ta Chernigovo Sivershini na korist Rechi Pospolitoyi Pershi Romanovi 1613 1682 Dokladnishe Romanovi Mihajlo I Fedorovich Oleksij Mihajlovich ta Fedir Oleksijovich Nastupni roki pislya Zemskogo soboru v Moskvi 1613 roku sho poklav kinec Smuti ta pochatok dlya novoyi dinastiyi Romanovih oznamenuvalisya vidnovlennyam ekonomiki ta derzhavnogo upravlinnya Pid chas nevdaloyi Smolenskoyi vijni 1632 1634 rokiv Mihajlo Fedorovich 1613 1645 namagavsya povernuti Smolensk Vijna zakinchilas Polyanovskim mirom Ekspansiya na shid do Shidnogo Sibiru ta uzberezhzhya Tihogo okeanu bula bilsh vdaloyu Za pravlinnya Oleksiya Mihajlovicha 1645 1676 vnutrishnye stanovishe v krayini stabilizuvalos posililos samoderzhavstvo zakripilos kriposne pravo Soborne ulozhennya 1649 roku 1648 roku na podniprovskih zemlyah Rechi Pospolitoyi pislya spokijnogo zolotogo desyatilittya spalahnula vizvolna vijna pid provodom Bogdana Hmelnickogo Skrutnim stanovishem povstalih kozakiv Vijska Zaporozkogo skoristalis v Moskvi koli pislya rishennya Pereyaslavskoyi radi 1654 roku pro perehid pid moskovskij protektorat Zemskij sobor zatverdiv jogo Bereznevi statti i vtrutivsya u vijnu proti Rechi Pospolitoyi Getmanshina i Moskoviya spilno veli voyenni diyi za zvilnennya biloruskih ta ukrayinskih zemel Trivalij konflikt zavershivsya Andrusivskim peremir yam 1667 roku Za chasiv carya Fedora Oleksijovicha 1676 1682 z Osmanskoyu imperiyeyu v superechci za Naddnipryansku Ukrayinu podiyi pov yazani z diyalnist Petra Doroshenka ta Chigirinskimi pohodami vdalos zamiritis pidpisannyam Bahchisarajskogo miru 1681 roku Pid chas administrativnoyi reformi na osnovi kolishnih udilnih knyazivstv utvoryuvalis novi administrativni odinici centralizovanoyi derzhavi poviti uyizdi yaki dililis na volosti i stani Na seredinu XVII stolittya bulo utvoreno bilshe 250 povitiv riznogo rozmiru ta naselenosti Na prikordonnih teritoriyah pochali stvoryuvatisya veliki vijskovo administrativni rajoni Pershim stav Ukrayinnij rozryad yakij piznishe otrimav nazvu Rosiya doluchayetsya do planomirnogo osvoyennya rodyuchih lisotepovih i stepovih zemel Dikogo polya na svoyih pivdennih rubezhah 1686 roku Kiyivska mitropoliya bula pidporyadkovana Moskovskomu patriarhatu sho suttyevo posililo vpliv moskovskogo pravoslav ya na zemlyah Zahidnoyi Rusi Odnochasno pripliv pivdennoruskih cerkovnih diyachiv do Moskvi sprichiniv vazhlivi zrushennya v cerkovnomu zhitti ta reformi patriarha Nikona sho viklikali opir sered velikoyi chastini naselennya i cerkovnogo rozkolu Staroviri sho ne prijnyali reformi Nikona peresliduvalis za viru derzhavoyu bagato z nih migruvalo na Pivnich kolonizuvalo Sibir ta Velikij Step migruvalo do yevropejskih derzhav Bunti ta vtechi selyan na okrayini derzhavi zokrema v privolzki ta pridonski krayi prizvodili do takih znachnih socialnih konfliktiv yak povstannya Stepana Razina 1670 1671 rokiv ta inshih podij buntashnogo stolittya XVII stolittya teritoriya Moskovskoyi derzhavi znachno rozshirilas za rahunok zavoyuvannya Sibiru ta kolonizaciyi cih zemel Rosijski zemleprohodci distalis beregiv Pivnichnogo Lodovitogo i Tihogo okeaniv richki Amur a 1697 roku zasnuvali pershe poselennya na Kamchatci Kulturnij proces XVII stolittya v Ruskomu carstvi harakterizuyetsya nizkoyu postupovih modernizacijnih zrushen yaki vreshti priveli do bagatoplanovih reform Petra I Koronuvannya carya Mihajla Fedorovicha v Uspenskomu sobori litografiya z gravyuri XVII stolittya Car Oleksij Mihajlovich i patriarh Nikon bilya truni svyatogo Filipa Oleksandr Litovchenko Poshtova marka SRSR 300 richchya voz yednannya Ukrayini z Rosiyeyu 1954 rik Car Fedir Oleksijovich Rozshirennya teritorij Rosijskoyi derzhavi za Romanovih Suvenirnij sribnij karbovanec do Trohsotlittya caryuvannya domu Romanovih Pislya smerti 1682 roku carya Fedora Oleksijovicha patriarhom Ioakimom na carstvo buli pomazani Ivan ta Petro za regentstva yihnoyi sestri Sofiyi Oleksiyivni 1682 1689 Z polyakami bulo ukladeno Vichnij mir 1686 roku za yakim zahidnij kordon Moskovskogo carstva stabilizuvavsya priblizno po Dnipru Za umovami Vichnogo miru Moskovshina priyednalasya do Svyashennoyi ligi antiosmanskoyi koaliciyi yevropejskih derzhav sho skladalas pid chas rozpochatoyi 1683 roku Velikoyi tureckoyi vijni Za cej period bulo zdijsneno dva nevdalih moskovsko ukrayinskih pohodi proti Krimskogo hanstva 1687 i 1689 rokiv na zgadku pro yaki bulo vikarbovano 1689 roku z kitajskoyu imperiyeyu Cin bulo ukladeno Nerchinskij dogovir yakij viznachiv kordon mizh dvoma derzhavami po richci Argun i dali Stanovim hrebtom do berega Ohotskogo morya Togo zh roku Petro I perebrav na sebe vsyu povnotu vladi a carivna Sofiya bula vidpravlena spochatku do Svyatoduhivskogo monastirya u Putivli piznishe perevedena do Novodivichogo monastirya v Moskvi Pislya pridushennya 1698 roku sho mali namir poklikati yiyi na carstvo postrizhena v chernici Rosijska imperiyaDokladnishe Rosijska imperiya Rosijska imperiya derzhava u Pivnichnij Yevraziyi sho proisnuvala z 1721 roku do Lyutnevoyi revolyuciyi 1917 roku i progoloshennya Rosijskoyi respubliki Yiyi stoliceyu buv novozbudovanij na beregah Finskoyi zatoki Sankt Peterburg z korotkochasnim perevedennyam stolici do Moskvi u period 1728 1730 rokiv 1914 roku z pochatkom vijni z Nimechchinoyu nimecka nazva stolici Peterburg bula rusifikovana yak Petrograd Rosijska imperiya bula tretoyu za plosheyu z usih derzhav sho koli nebud isnuvali v istoriyi lyudstva pislya Britanskoyi i Mongolskoyi Rosijska derzhava prostyagalasya na terenah Yevraziyi vid beregiv Pivnichnogo Lodovitogo okeanu na pivnochi do Chornogo morya na pivdni vid Baltijskogo morya na zahodi do Tihogo okeanu na shodi volodiyuchi pevnij chas i chastinoyu pivnichnoamerikanskogo kontinentu Alyaska i Aleutski ostrovi forti na Gavayah i v Kaliforniyi Rosijska imperiya bula yaskravim prikladom absolyutistskoyi monarhiyi ocholyuvanoyi samoderzhcyami imperatorami vserosijskimi yaki koristuvalisya nichim ne obmezhenoyu vladoyu vid 1721 po 1905 roki Pravlinnya Petra I 1682 1725 Dokladnishe Petro I Pislya smerti 1682 roku sina Oleksiya Mihajlovicha Fedora Oleksijovicha pravili jogo brati Petro ta Ivan za regentstva yihnoyi sestri Sofiyi Oleksiyivni Vid 1689 roku rozpochalosya odnoosibne caryuvannya Petra I Yakij pislya trivaloyi mandrivki krayinami Zahidnoyi Yevropi 1698 roku rozpochav masshtabni derzhavniciki reformi proces vesternizaciyi Rosiyi vlastivij i podalshim periodam pravlinnya Romanovih Cej proces proyavlyavsya yak u zovnishnih formah zmini zvichayiv ta modi tak i v modernizaciyi vijska derzhavnogo upravlinnya ta ekonomiki aktivizaciyi zovnishnoyi ekspansiyi u bik yevropejskih derzhav Polyarni ocinki diyalnosti neordinarnoyi osobistosti Petra I v suspilnij dumci ta istoriografiyi Rosiyi pov yazani z tim sho zovnishni formi modernizaciyi zdijsnyuvalisya tradicijnimi dlya Moskovshini arhayichnimi ta despotichnimi metodami zovnishnopolitichna ta vijskova potuga dosyagalasya za rahunok visnazhennya vnutrishnih resursiv suspilstva Do kincya XVII stolittya Moskovske carstvo isnuvalo faktichno izolovano vid inshih yevropejskih krayin sho negativno poznachalosya na yiyi ekonomichnomu kulturnomu i politichnomu rozvitku Rozvitok promislovosti ta torgivli inicijovanij Petrom I ne suprovodzhuvavsya timi socialnimi zminami sho vidbuvalisya v krayinah Zahidnoyi Yevropi Modernizaciya spiralasya na kriposnicku agrarnu ekonomiku kotra galmuvala socialnu mobilnist naselennya i tehnologichni innovaciyi U politichnomu sensi reformi Petra I lishe zmicnili absolyutnu vladu carya ta pribrali ostanni rudimenti stanovogo predstavnictva znishili osnovni oseredki politichnogo ta ideologichnogo vplivu yaki mogli protistoyati vladi carya boyarska duma i patriarshestvo Rosijskij absolyutizm ciyeyi dobi stanoviv soboyu minlivij zalezhnij vid vnutrishno ta zovnishnopolitichnoyi kon yunkturi simbioz deyakih zahidnoyevropejskih administrativnih institutiv ideologichnoyi ritoriki racionalnih principiv organizaciyi derzhavnogo upravlinnya armiyi ta teritorialnogo ustroyu adaptovanih do vlastivih Moskovshini arhayichnih i svoyeridnih norm politiko pravovoyi kulturi socialnoyi strukturi ta harakteru ekonomiki Z oglyadu na cyu osoblivist do sogodni diskusijnimi v istoriografiyi zalishayutsya pitannya sutnosti ta osoblivostej rosijskogo absolyutizmu harakter jogo sistemnosti ta ob yektivnosti chi dorechno vzagali vzhivati cej termin do togochasnoyi politichnoyi sistemi Rosiyi Osnovnoyu oporoyu monarhiyi stali dvoryani iyerarhichno organizovani vidpovidno do Tabelya pro rangi 1722 roku 1721 roku Rosijska pravoslavna cerkva bula postavlena pid kontrol derzhavnogo Svyashennogo sinodu Vprovadzhuvalasya unifikovana sistema administraciyi kolegiyi yak ministerstva ta Senat yak doradcho zakonodavchij organ sho zastupila poperedni strokati vladni organi j teritorialni utvorennya 1708 roku krayina bula rozdilena na 8 gubernij sho skladalisya z menshih provincij Moskovsku Ingermanlandsku Arhangelogorodsku Kiyivsku Smolensku Kazansku Azovsku i Sibirsku Metoyu reform Petra I kulturnij sferi stali modernizaciya i vesternizaciya Rosiyi Privedenie nashego Otechestva v sravnenie s prochimi Ce proyavilosya v nizci krokiv vid stvorennya svitskih osvitnih ta naukovih ustanov do reglamentaciyi zvichayiv pri dvori ta navit zovnishnogo viglyadu rosiyan Podiyi Smuti ta cerkovnogo rozkolu sprichinenogo reformami Nikona poslabili avtoritet pravoslavnoyi cerkvi a poyava v Rosiyi znachnogo chisla zahidnoruskih ta greckih chenciv svyashenikiv iyerarhiv proniknennya publikacij iz kiyivsko mogilyanskogo kulturnogo kola spriyali aktivizaciyi zahidnoyevropejskih ta svitskih vpliviv u cerkovnomu zhitti Sered vidatnih misliteliv petrovskoyi dobi ukrayinski bogoslovi i gumanisti Feofan Prokopovich ta Stefan Yavorskij Stvoryuvalis navchalni zakladi yevropejskoyi osvitnoyi tradiciyi najviznachnishim z yakih stala moskovska Slov yano greko latinska akademiya zasnovana 1687 roku tehnichni navchalni zakladi perevazhno dlya vijskovih ta girnichih fahiv za nimeckim vzircem Bulo stvoreno pershij muzej Kunstkamera zasnovana persha Akademiya nauk i Akademichnij universitet Petro I nadavav velicheznogo znachennya rozvitkovi promislovosti metalurgiyi sudnobuduvannyu ta torgivli Bulo zaprovadzheno nove litochislennya z 1700 roku za yulianskim kalendarem novij rik yakogo pochinavsya ne 1 veresnya a 1 sichnya novij obrahunok godin dobi novij kirilichnij shrift ta arabski cifri 1703 roku stala vihoditi persha rosijska drukovana gazeta Strileckij bunt v Moskvi 1682 roku 1882 rik Petro I v Deptforde 1698 roku XVIII stolittya Utro strileckoyi strati Vasil Surikov 1881 rik Narvska bitva 1700 roku Peremoga shvediv pid Narvoyu Gustav Cederstrom 1905 rik Petro I Pol Delarosh 1838 rik U zovnishnij politici spochatku Petro I zdijsniv vdalu sprobu pid chas Azovsko Dniprovskih pohodiv 1695 1696 rokiv zavoyuvati vihid do Azovskogo morya fortecya Azak v girli Donu ale potim jogo osnovna uvaga bula skoncentrovana na borotbu zi Shveciyeyu zaradi zdobuttya vihodu do Baltijskogo morya Velika Pivnichna vijna 1700 1721 rokiv stala tim zovnishnopolitichnim krokom yakij vreshti viviv Rosiyu do chisla providnih yevropejskih velikih derzhav Nevdachi pochatkovogo etapu vijni mali naslidkom stvorennya regulyarnoyi armiyi i flotu pereoriyentaciyu vsiyeyi ekonomiki krayini na dosyagnennya voyennih cilej ta rozvitok novoyi zasnovanoyi 1703 roku na beregah Nevi stolici Sankt Peterburga 1708 roku bojovi diyi peremistilisya na ukrayinski zemli de getman Ivan Mazepa perejshov na bik shvedskogo korolya Karla XII Poltavska bitva 1709 roku prinesla peremogu rosijskim vijskam ale sprichinila vstup u konflikt Osmanskoyi imperiyi Prutskij pohid 1711 roku viyavivsya nevdalim cherez sho usi priazovski zavoyuvannya buli vtracheni vidvedeni vijska z Pravoberezhnoyi Ukrayini Prote diyi soyuznikiv proti Shveciyi na pivnochi dali svij rezultat Nishtadtskij mir 1721 roku zakripiv za Rosiyeyu Ingermanlandiyi Izhori Kareliyi Estlyandiyi Liflyandiyi pivdennoyi chastini Finlyandiyi dav mozhlivist morskogo spoluchennya iz zahidnoyevropejskimi derzhavami Po zakinchenni Velikoyi Pivnichnoyi vijni Moskovska derzhava bula progoloshena imperiyeyu Perejmenuvannya Ruskogo carstva ros Russkogo carstva na Rosijsku imperiyu ros Rossijskuyu imperiyu mozhna vvazhati vagomoyu deklarativnoyu formalnistyu oskilki cej akt fiksuvav ne yakis fundamentalni zmini derzhavnogo ustroyu a radshe suttyeve zrostannya zovnishnopolitichnih ambicij rosijskih monarhiyi Taka zmina statusu musila spriyati sprijnyattyu Rosiyi yevropejskimi derzhavami ne stereotipno yak periferijnoyi varvarskoyi chi azijskoyi krayini a yak rivnoyi inshim Status imperiyi nadavavsya v yevropejskij politichnij tradiciyi derzhavam pretendentam na universalnu vladu opertu na rimsko vizantijskij spadok Nazva derzhavi spiralas na greckij ekvivalent etnonima Rosiya grec Rwsia poshirenij u pravoslavnij tradiciyi Prussiya i Gollandiya majzhe vidrazu viznali novij titul rosijskogo carya Shveciya 1723 roku Osmanska imperiya 1739 roku Velika Britaniya i Avstriya 1742 roku Franciya ta Ispaniya 1745 roku ostannoyu z velikih yevropejskih derzhav jogo viznala Rich Pospolita 1764 roku Tut misto mi zalozhemo Mikola Dobrovolskij 1880 rik Flot Petra Velikogo Yevgen Lansere 1909 rik Poltavska bitva 1726 rik Petro dopituye svogo sina cesarevicha Oleksiya u Petergofi Mikola Ge 1871 rik Sdacha Derbenta Petru I Petro I prodovzhuvav provoditi politiku svoyih poperednikiv spryamovanu na gnoblennya nerosijskih narodiv Na pochatku XVIII stolittya teritoriyu Rosiyi prokotivsya ryad socialnih i nacionalno vizvolnih povstan yaki buli zhorstoko pridusheni uryadovimi vijskami 1705 1706 rokiv na Nizhnij Volzi povstannya Kindrata Bulavina 1707 1708 rokiv na pivdni Rosiyi 1717 1718 rokiv na pivdennomu Urali Pislya ukladennya Ivanom Mazepoyu i Karlom XII vijskovo politichnogo soyuzu 1708 roku politika Petra I shodo Ukrayini nabula kolonialno represivnogo harakteru Vzhe u listopadi 1708 roku bulo zrujnovano getmansku stolicyu Baturin a vsih yiyi zhiteliv znisheno u travni rozoreno Zaporozku Sich Dlya naglyadu za novoobranim getmanom Ivanom Skoropadskim priznachili carskogo rezidenta a pislya jogo smerti ne bulo dozvoleno obirati nastupnika 1720 roku bulo vidano zaboronu druku ukrayinskoyu movoyu 1723 roku vchineno rozpravu nad nakaznim getmanom Pavlom Polubotkom ta inshimi predstavnikami kozackoyi starshini Usima derzhavnimi spravami v Ukrayini z 1722 roku zdijsnyuvala Malorosijska kolegiya Provodilas vidverta politichna liniya na likvidaciyu Ukrayinskoyi derzhavi ta yiyi povnu inkorporaciyu do Rosijskoyi rusifikaciyu i kulturnu asimilyaciyu ukrayinskogo narodu Div takozh Velika Pivnichna vijna ta Velika Pivnichna ekspediciya Pravlinnya imperatric 1725 1801 Dokladnishe Anna Ivanivna Yelizaveta Petrivna ta Katerina II Pislya smerti 1725 roku Petra I v Rosiyi pochalasya doba palacovih perevorotiv koli vsevladdya imperatora poyednuvalosya zi zbrojnim vtruchannyam u visoku politiku elitnih dvoryanskih gvardijskih polkiv ta zhorstkoyu konkurenciyeyu palacovih ugrupovan Zalezhno vid osobistisnih yakostej chergovogo monarha ta politichnih i socialnih kompromisiv na yakih trimalasya jogo vlada vnutrishnij kontrol derzhavi ta yiyi zovnishnya ekspansiya periodichno to skorochuvalisya to aktivizuvalisya Naslidkom odnogo z nih bulo vstanovlennya pid chas pravlinnya pleminnici Petra I Anni Ivanivni 1730 1740 politichnogo rezhimu bironivshini favorita kurlyandskogo dvoryanina Ernsta Birona za yakogo panuvalo povsyudne shpigunstvo donosi i peresliduvannya nezadovolenih Nizka zovnishnih chinnikiv zabezpechila stabilnist togochasnoyi Rosijskoyi imperiyi Ubezpechennyu pivnichno zahidnih kordoniv spriyali pripinennya ekspansiyi Shveciyi pomitne poslablennya Rech