Увага: Не вказане значення ""
Черкесія | |||||
| |||||
| |||||
![]() | |||||
Столиця | |||||
Мови | Адизькі мови | ||||
Державний устрій | Не вказано | ||||
Історія | |||||
- Засновано | 7 ст. | ||||
- Ліквідовано | 1864 | ||||
|
Черкесія, або Зигія (Зи́хія) (адиг. Ады́гэ Хэ́ку) — історична держава зигів (адигів, черкесів) у горах і передгір'ях північно-західного Кавказу, територія якої нині у межах Краснодарського і Ставропольського країв, Адигеї, Карачаєво-Черкесії, Кабардино-Балкарії. Назва походить від дав.-гр. Ζυγοί.
Виникнення держави
Майже тисячоліття з 5 по 15 ст. давньоадигське населення Північно-Західного Кавказу було об'єднано в рамках єдиної країни — Зигії. Етнічна назва «зиги» спочатку була назвою тільки одного з адигських племен епохи античності, але з часом це плем'я виступило провідною силою в об'єднанні всієї адигської країни й для античних (греко-римських) і потім візантійських авторів дана назва означала найменування для народу й країни Північно-Західного Кавказу. Прокопій Кесарійський в середині VI ст. відзначає незалежність Зихії від Візантійської імперії. В працях Костянтина Багрянородного в середині 10 ст. також існують відомості про незалежність Зихії та зазнаються її досить значні кордони від Таманського півострова до Абазгії протягом 300 миль. Арабський учений-енциклопедист ал-Масуді також в середині 10 ст. відзначає незалежний статус країни Кашак (арабо-перський етнонім для позначення зихів), її високий соціально-економічний рівень, інтенсивність морських торговельних комунікацій з Трапезундом. У 8-10 ст. в Зихії карбувалася власна монета, що нагадувала візантійські монети.
У східних історичних і географічних трактатах як синонім етноніма зих (і назва країни — Зихія) використовувалася назва Кашак (в арабо-перських джерелах), Касогамі — в руських літописах, Гашков — у вірменських географічних і історичних творах; Каса — в єврейських документах.
Починаючи з середини 13 століття в східних авторів термін Кашак (касогами) витісняється новим позначенням адигів — етнонімом «черкес» і відповідно найменування країни, населеної черкесами — Черкесія. При цьому, в руській вимові панує форма «черкас», в арабсько-перській — «джаркас» і «шаркас». Протягом 13-17 ст. терміни «зих» і «черкес» використовуються паралельно. Мандрівники, які відвідали країну адигів, підкреслювали, що той народ, який на Заході називають зихами, турки, русини й татари іменують черкесами. Назва країни — Черкесія — використовувалося у всіх видах джерел — історичних, етнографічних, географічних і статистичних описах, а також в офіційних державних документах Москівщини, Великої Британії, Франції, Польщі, Османської імперії, Грузії, Сефевідського Ірану, Кримського ханства. У російській офіційній номенклатурі використовувався синонім «Черкеська земля».
У XIV—XV ст. відбувається розширення території країни адигів — Черкесії, виходячи за межі домонгольського періоду своєї історії. Керовані своїми князями, адиги заселяють великі території в Центральному Передкавказзя, цим самим сприяючи появі на політичній карті Кавказу Кабарди або Східної Черкесії. У північно-західному напрямку адигейські поселення тягнуться вздовж східного узбережжя Азовського моря аж до гирла Дону. На чорноморському узбережжі адигейська межа наприкінці XIII—XIV ст. просувається від Туапсе до Адлера. Протягом епохи пізнього середньовіччя і нового часу — XIV—XVIII ст. — Черкесія є найбільшою країною Кавказу. Черкеські князівства включають в свій склад значні райони з не адигейським населенням.
Адміністративний устрій
Черкесія складалася з більш, ніж десятка князівств — Хатукай, Хамиш, Теміргоє, Бесленей, Татлостаней, Джіляхстаней, Велика Кабарда, Великий і Малий Жане, Хегайк, Махош, Адамі. Частина цих князівств дробилась на великі феодальні володіння, що відрізнялися стабільністю політичного статусу. У рамках цих територій існували численні феодальні володіння князів (пши) і орків. В роки наступу російського царизму адигейці робили спробу зберегти державність. У червні 1861 року на з'їзді представників абадзехів, шапсугів і убихів був сформований меджліс — найвищий законодавчий орган Черкесії під найменуванням Великого Вільного засідання. У джерелах згадується і дещо інше найменування цього органу — Великий Меджліс Вольності черкесів. Будівля меджлісу розташовувалася в нижній течії річки Сочі. Керівництво Меджлісу, по суті було урядом Черкесії, складалося з 15 осіб під головуванням Хаджі Керендук Берзека. Черкеський меджліс розгорнув масштабну зовнішньополітичну діяльність. У першу чергу, був вироблений офіційний меморандум, адресований царю Олександру II. Текст меморандуму лідери меджлісу вручили цареві під час приїзду останнього в Черкесію у вересні 1861 року. Меджліс прийняв також звернення до османського і європейського урядів. У Стамбул та Лондон спрямувались спеціальні представники з метою заручитися дипломатичною та військовою підтримкою. Діяльність черкеського уряду отримала всебічну підтримку з боку громадських організацій, так з народом Черкесії боровся черкеський комітет Стамбула й Лондона. Таким чином, якщо не де-юре, то де-факто Черкесія набувала рис суб'єкта міжнародного права.
Інститут старшого князя Черкесії
У Черкесії існував інститут верховної влади в особі старшого князя, що звучало адигейською мовою — пщишхо (дослівно з адигейської — «князь великий»). Існування такого інституту підтверджується іноземними джерелами. Владні повноваження старшого князя Черкесії були такі, що в очах іноземних спостерігачів він вважався царем черкесів. Ченці-домініканці Ріхард і Юліан у складі угорського посольства в 1237 році відвідали країну Зихію і головне місто цієї країни — Матрік (у візантійців — Таматарха), розташоване на Таманському півострові. В Матріку посольство отримало гарний прийом з боку короля (лат. rex) Зихії. У 14-15 ст. в італійських документах, що стосуються взаємовідносин між консулом Кафи і Черкесії, недвозначно вказується на абсолютно особливий статус правителя Черкесії. Цей статус дозволяв старшому князю Черкесії листуватись з папою римським. До 1333 відноситься лист папи Іоанна XXII, адресований цареві Зихіі (Черкесії) Верзахту, в якому римський (на той період — Авіньйонський) понтифік виносить подяку правителю за його старанність у впровадженні католицької віри серед своїх підданих. Владний статус Верзахта був настільки високий, що за його прикладом деякі інші черкеські князі прийняли католицтво.
Взаємини з генуезцями
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHhMekUyTDFSSVJVOUVUMU5KUVY4d01TNXFjR2N2TWpBd2NIZ3RWRWhGVDBSUFUwbEJYekF4TG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
У 6-10 ст. серйозний політичний і культурний вплив на хід черкеської (адигської) історії мала Візантійська імперія, а з початку 15 століття — генуезькі (італійські) колонії. За час генуезько-черкеських взаємин між ними не відбувались збройні конфлікти, ініціаторами якого були б князі Зихії (Черкесії), консули Кафи чи влади Генуї. Це було продиктовано зацікавленістю обох сторін у торгівлі, адже черкеські князі в силу своєї ментальності гребували ремеслом комерсанта, тому країну товарами наповнювали саме генуезці. Про дружні стосунки свідчить і той факт, що навіть у Кафі, не рахуючи вже поселень у Зихії, єдиний регулярний військовий підрозділ — так звані оргузії — комплектувалися з черкеських найманців. Ці черкеси утворювали міську кінну поліцію, мали солідну платню, що дозволяло навіть вести скромні торгові операції. Ще одним аспектом мирних стосунків була работоргівля, а також посередництво для переправляння солдатів в армію мамлюкського султанату. Протягом всього свого існування генуезька Кафа (1266—1475) була тим перевалочним пунктом, через який здійснювалася безперешкодна доставка поповнення армії мамлюкського султанату. Єдиний факт, який псував стосунки Черкесії та Генуї — це морський розбій, який зчиняли горяни Західного Кавказу — зихи, керкети, ахеї і гениохи, які були знаменитими піратами ще в античну епох. Вони перехоплюючи галери кафян на їх шляху в (Копу) або , часом приводили до майже повного паралічу торгівлю. Внаслідок місіонерської діяльності католицької церкви і змішаних шлюбів між генуезцями та черкесами виникає етнографічна група френккардашів. Свою назву дана етнографічна група черкесів отримала від католицьких ченців-францисканців, які займалися місіонерською діяльністю в Зихії в 13-14 століттях.
Соціально-економічні відносини
Протягом усіх століть свого існування і розвитку в Черкесії панували феодальні відносини, які містили ознаки класичного васалітету західноєвропейського (франко-німецького) типу. Це підтверджує європейський мандрівник П.-С. Паллас, подорожуючи у XVIII — першій половині XIX ст. Черкесією:
![]() | Це рід лицарів, які підтримують між собою і щодо підданих справжню феодальну систему, подібну до тієї, яку німецьке лицарство ввело раніше до Пруссії і Ліфляндію. | ![]() |
У Фредеріка Дюбуа де Монпере:
![]() | Нинішній стан Черкесії асоціюється з цивілізацією часів перших королів у Німеччині та Франції. Це зразок феодальної, лицарської, середньовічної аристократії. | ![]() |
У графа В. Соллогуба в 1856 році:
![]() | Черкеси, перші аристократи в світі; тип їх дивовижний. | ![]() |
Стани
- пші — князі
- уорки — шляхта
- тхвохотлі — вільні
- пшітлі — раби
Армія
Черкесія протягом століть жила під загрозою зовнішніх вторгнень, тому весь спосіб життя черкесів був мілітаризований, а самі вони перетворились на націю воїнів, виробивши та довівши до досконалості мистецтво ведення війни, як кінної, так і пішої. В часи Тамерлана черкеські уорки здійснювали набіги навіть на Самарканд і Бухару. Постійним набігам піддавалися і сусіди, особливо багаті Кримське і Астраханське ханства. Астраханський губернатор писав Петру І:
![]() | Одне можу похвалити в черкесів, що всі вони - такі воїни, які у тутешніх країнах не знаходяться, бо, що татар або кумиків тисяча, тут черкесів досить двохсот. | ![]() |
У Черкесії виробилася так звана «Культура війни», правила якої передбачали те, що здобич не ставала самоціллю, а була лише знаком, символ військової доблесті, тому що в народі засуджувалося, щоб уорки були багатими, мали предмети розкоші, за винятком зброї. При військових діях вважалося категорично неприпустимим здійснювати підпал жител або посівів, особливо хліба, навіть у ворогів. Вважалося неприпустимим залишати на полі бою тіла загиблих товаришів. Великою ганьбою в Черкесії вважалося потрапити живим до рук ворога, тому російські офіцери, які згодом воювали в Черкесії, відзначали, що дуже рідко вдавалося брати черкесів у полон. Йоганн фон Бларамберг зазначав:
![]() | Коли вони бачать, що оточені, то дорого віддають своє життя, ніколи не здаючись в полон. | ![]() |
Військова культура Черкесії перебувала на дуже високому рівні. Для успішної боротьби з черкесами російська армія змушена була перейняти всі її елементи — від озброєння (шашки й черкеські шаблі, кинджали, черкеські сідла, черкеські коні) та форми одягу (черкеска, бурка, папаха) до прийомів ведення бою. Це визначалось не даниною моді, а питанням збереження життя в бою. Черкеси нападали блискавично, таким же блискавичним був і їх відхід. У літературі, спогадах очевидців наведено багато свідчень ведення бою черкесами:
![]() | Черкеський воїн зістрибує зі свого сідла на землю, кидає кинджал у груди коневі ворога, знову стрибає в сідло; потім стає прямо, вдаряє свого супротивника … і все це в той час, як його кінь продовжує повний галоп. | ![]() |
Тактику бою черкесів описав М. Ю. Лермонтов, перебуваючи на Кавказі:
Но отдохнуть черкесы не дают,
То скроются, то снова нападут.
Они как тень, как дымное видение,
И далеко и близко в то ж мгновение.
Московський цар Іван Грозний у пошуках союзників проти Кримського ханства міг розраховувати тільки на Черкесію. Цього хотіли й правителі Черкесії. Укладений між Москівщиною і Черкесія військово-політичний союз 1557 виявився успішним. У 1561 році він був скріплений шлюбом між Іваном Грозним і кабардинською княжною Гуашаней (Марією). Кабардинські князі жили в Москві під ім'ям князів Черкеських, маючи величезний вплив. У багатьох походах і війнах Москівщини брала участь черкеська кіннота. Але черкеські воїни були популярними не тільки в Москівщині, а у Польщі, Єгипті, Туреччині. Кілька століть Єгиптом (Єгипет, Палестина, Сирія, частина Саудівської Аравії) правили черкеські султани.
Черкеська держава в Єгипті (1257—1517)
Одним із видатних явищ існування черкес стало утворення Черкеської держави в Єгипті та Сирії у 1257—1517 роках. Джерела епохи Середньовіччя свідчать, що назви Черкеська держава, султанат Черкесів, Мамлюкський султанат були тотожними. Причиною утворення султанату став тривалий період війн, що охопили Близький Схід і Північну Африку в XII — першій половині XIII століття в зв'язку з Хрестовими походами. В цілях захисту правителі Єгипту, фатимідські халіфи й правителі Сирії, сельджуцькі султани, наймали воїнів черкеського і тюркського походження. Кількість черкеських мамелюків, що становили вибрані військові підрозділи єгипетської армії, особливо важку кавалерію, зросла при айубідських султанах Каїра (1171—1249 рр.) і складала кістяк армії. Єгипетська армія, яку очолював султан Саладін, у 1187 році розгромила об'єднане військо хрестоносців біля містечка Хат-тин. У цю масштабну битву видатний вклад внесли черкеські вершники на чолі з еміром Фахр-ад-Дін, який мав черкеське походження.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekl3TDAxaGJXeDFheTVxY0djdk1qSXdjSGd0VFdGdGJIVnJMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
Після смерті Саладіна Фахр-ад-Дін займав чільне становище в Каїрі й Дамаску, маючи беззастережну підтримку армії. Тому в 1199 році він здійснює державний переворот, змінюючи неугодного йому султана. Після хвилі монгольської агресії у 1250 році черкеси здійснюють черговий державний переворот, поставивши біля влади туркменського еміра Айбека, а потім у 1257 році скинувши й його. Цим самим встановлено довготривалий період (до 1517 року) влади черкеських султанів. У 1291 році черкеські султани остаточно виганяють з Близького Сходу хрестоносців і протягом другої половини XIII — початку XIV ст. вони ведуть напружену боротьбу з монголами. Останньою була битва на Сафарському полі, коли черкеси здобули цілковиту перемогу й припинили вторгнення монголів до Сирії.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHhMekZrTDAxaGJXeDFhMlV1YW5Cbkx6STFNSEI0TFUxaGJXeDFhMlV1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
У 1382 році до влади в Каїрі приходить емір Баркук ібн Анас ал-Джеркасі, який мав по кличку «Маліхук» (Пастух). Баркук виділявся особливою прихильністю до черкесів й усі важливі посади країні були зайняті саме ними. Коли вибухнуло повстання серед місцевого населення, яке було невдоволене його політикою, то повстанців жорстоко придушили. В зовнішньополітичній діяльності відзначився нетерпимістю до Тамерлана. у XV столітті черкеський султанат став часом розквіту культури, будувались архітектурні пам'ятки, деякі з них збереглись до нашого часу. Також розвивалось гончарне виробництво та обробка металів. Існували тісні торговельні зв'язки з християнськими державами Середземномор'я. У 1496 між різними черкеськими угрупованнями Єгипту розгорілася міжусобна кровопролитна війна за владу, яка тривала до 1501 року. Це негативно вплинуло на політичне та економічне становище Єгипту. На деякий час султану Кансава ал-Гаурі ібн Біберда (1501—1516 роки)вдалось стабілізувати. Султанат користувався авторитетом серед європейських держав, про що свідчили делегації іноземних посольств — з Франції, Іспанії, Португалії, Генуї, Венеції, Туреччини, Ірану, Грузії. Проте місцеве арабське населення, ненавидячи черкесів як тих, хто узурпував владу, чекали звільнення зі сторони османів. Тому під час другої османсько-черкеської війни 1516—1517 років відданими режиму виявилися тільки самі черкеси. Через зраду ряду намісників армія султана Кансай ал-Гаурі зазнала значної поразки від армії Селіма І на Дабікському полі. Вважаючи вогнепальну зброю «зброєю слабких», черкеси були озброєні лише шаблями та списами, що стало однієї з причин поразки. Ібн Зунбуль, автор твору «Фатх Миср» та очевидці битви писав:
![]() | Ніхто з черкесів не був убитий шаблею чи списом, всі вони загинули від ядер і куль. | ![]() |
Наступний султан Туманбей після кількох невдалих битв з османам був страчений 13 квітня 1517 року в Каїрі. Але на цьому історія черкеського присутності в Єгипті не закінчилася. Як васали Османської імперії черкеські еміри управляли цією країною аж до 1811 року.
Російсько-кавказька війна 1763—1864 років
У другій половині 18 століття Російська імперія вела активну загарбницьку політику стосовно народів Кавказу. Це привело до війни з домінуючою країною Кавказу — Черкесією. Військові дії розпочались в Кабарді, яка була територією найважливіших доріг в Закавказзі та мала вплив на інші народи Кавказу. Російський історик В. А. Потто, автор п'ятитомної монографії «Кавказька війна» зазначав:
![]() | Вплив Кабарди був величезним і виражався в рабському наслідуванні навколишніми народами в одязі, озброєнні, вдачі й звичаях. Фраза «він одягнений …», або «він їздить як кабардинець» звучала найбільшою похвалою в устах сусідніх народів. | ![]() |
Стратегічні плани росіян передбачали підкорити Кабарду, отримати контроль над Центральним Кавказом та мати вплив на Західну (закубанську) Черкесію. Військові дії Росія розпочала проти черкесів в 1763 році, побудувавши в центрі Кабарди фортецю Моздок. На вимогу зрити фортецю Росія відповіла категоричною відмовою, зосередивши в районі конфлікту додаткові збройні сили. Росіяни почали знищувати кабардинські селища, підбурюючи сусідні народи, пообіцявши їм рівнинні землі за рахунок Кабарди та незалежності від кабардинських князів. У результаті «кавказькі народи з радістю спостерігали за ослабленням кабардинців». Після епідемії чуми та ряду боїв з російськими військами за 60 років Кабарда була остаточно підкорена. Її територія скоротилася в 5 разів, а населення з 500 тисяч чоловік — до 35 тисяч.
Напередодні цих подій, Османська імперія робила спроби встановити свій контроль над Черкесією, побоюючись військових дій з нею та змальовуючи її на своїх картах у складі Туреччини.
![]() | «Черкеси за винагороду ще терпіли на своїй території османів, але не допускали, а вірніше, безжально били їх при всякій спробі втручання у свої справи». | ![]() |
Російська імперія, використовуючи дипломатичні ходи, у 1829 оголосила себе «господарем» Західної Черкесії в очах Європи, а у 1830 році бойові дії проти Західної Черкесії були різко активізовані.
На запит делегації адигів, російське військове командування відповіло, що Черкесія передана їм їх господарем — турецьким султаном. Тактика ведення війни з Західною Черкесією була ж та сама що й Кабардою. Це була тактика «випаленої землі», яка призводила до жертв серед мирного населення, але у військовому плані російське командування терпіло нищівні поразки. Це була бійня не тільки для черкесів, а й для росіян. Щоб блокувати доступ з моря на черкеському березі Чорного моря від Анапи до Адлера була зведена так звана чорноморська берегова лінія, що складалася з безлічі фортець, які черкеси постійно штурмували. На морі з початком війни з Росією черкеси активно використовували свій флот, здавна славлячись навичками мореплавства. Неманеврені, громіздкі російські кораблі ставали вразливими перед черкеськими галерами.
Про готовність військової організація Черкесії до ведення війни, не зважаючи на численність російської армії, свідчить фраза з листа черкесів османському султанові, написана через 90 років після початку війни:
![]() | Вже багато років ми ведемо війну з Росією, але великої біди в тому немає. Навпаки, це дозволяє нам мати гарну здобич. | ![]() |
Російське військове командування стало усвідомлювати, що потрібно міняти тактику. Було вирішено або переселяти черкесів у розрізнені селища вглиб країни, або відтісняти до Туреччини, відводячи їм болотисті місця по Кубані. До змови залучили Туреччину, яка повинна була з допомогою своїх емісарів агітувати черкесів на переїзд до Туреччини, обіцяючи найкращі землі, а згодом допомогу в поверненні на Кавказ.
Через невдачу у Кримській війні, невизнанні прав на Черкесію Англією і Францією, міжнародне становище Росії загострилось і вона не деякий час відмовилась від своїх планів. Згодом думки Англії та Франції щодо «черкеського питання» розійшлись. Англія, побоювалася, що після завоювання країни черкеси будуть використані Росією для захоплення Персії та Індії, тому підтримали плани переселення черкесів до Туреччини, дозволяючи Росії, порушуючи мирний договір, використовувати в Чорному морі флот.
Проти Черкесії були зосереджені величезні військові сили, які у 1861 році виселили до Османської імперії , а згодом — кубанських кабардинців, , абазинів. Взимку у 1863—1864 роках війська наступили на , які мужньо чинили опір, але зимові умови приводили до великих жертв серед населення:
![]() | Знищення запасів і солінь діє згубно, горяни залишаються абсолютно без притулку й вкрай обмежені в їжі. | ![]() |
За словами російського офіцера:
![]() | Вражаюче видовище представилося нашим очам по дорозі: розкидані трупи дітей, жінок, старих, розтерзані, напівобгризені собаками; виснажені голодом і хворобами переселенці, ледь піднімали ноги від слабкості … | ![]() |
Небагато вцілілих абадзехів виселилося до Туреччини, а російські війська приступили щодо каральних експедицій проти шапсугів та убихів. З 7 по 10 березня були винищені всі черкеські селища густонаселених причорноморських долин , й . 11 і 12 березня знищені всі селища в долинах Туапсе і Аше та інші:
![]() | Війна велася обома сторонами з нещадною жорстокістю. Ні сувора зима, ні бурі на черкеському березі не були в змозі припинити кровопролитну боротьбу. Не минало жодного дня без бою… | ![]() |
Черкесам призначили найкоротші терміни, за які вони повинні були виселитися до Туреччини, покинувши майно, худобу. Це призводило до чергових втрат серед черкеського населення. Спецзагони прочісували ущелини, розшукуючи людей, які намагалися сховатися в важкодоступних місцях. Такими ж великими були втрати й в карантинних таборах переселенців на турецькому березі. До 21 травня 1864 було розгромлено останній бастіон черкеського опору — урочище й тут, у присутності рідного брата імператора Олександра II — Великого князя Михайла, відбувся парад перемоги з нагоди закінчення війни та виселення черкесів (адигів) до Туреччини. Загальна кількість черкесів на Кавказі після війни, не рахуючи кабардинців, не перевищувала 60 тисяч осіб. Француз Фонвілль, очевидець тих подій, у книзі «Останній рік війни Черкесії за незалежність (1863—1864г.)» так описував черкесів:
![]() | Їх шаблі, кинджали, карабіни виробляли якийсь особливий, значний, войовничий шум … Відчувалося, що цей могутній народ, якщо й був переможений росіянами, відстоював свою країну, скільки міг, і … не було в ньому нестачі ні в хоробрості, ні в енергії. | ![]() |
Сучасність
В результаті Кавказької війни та етнічних чисток чисельність черкесів на Кавказі зменшилася у кілька разів, і територія Черкесії була заселена росіянами та українцями. Зараз на її території розташовані Краснодарський край, Республіки Адигея та Карачаєво-Черкесія.
Ряд черкеських націоналістичних організацій вимагає репатріації закордонних черкесів та відновлення черкеської державності. Міжнародна черкеська асоціація представляє Черкесію в Організації непредставлених націй.
Див. також
Примітки
- Прокопий из Кесарии. Война с готами. Пер. с греч. С. П. Кондратьева. Вступ. статья З. В. Удальцовой. — М.: Изд-во АН СССР, 1950. — с.338
- . Архів оригіналу за 14 жовтня 2013. Процитовано 9 серпня 2013.
- . Архів оригіналу за 17 жовтня 2013. Процитовано 20 серпня 2013.
- Генуэзцы в Черкессии[недоступне посилання з липня 2019]
- . Архів оригіналу за 23 жовтня 2013. Процитовано 20 серпня 2013.
- . Архів оригіналу за 14 жовтня 2013. Процитовано 12 жовтня 2013.
- . Архів оригіналу за 14 жовтня 2013. Процитовано 12 жовтня 2013.
- . Архів оригіналу за 15 жовтня 2013. Процитовано 12 жовтня 2013.
- . Архів оригіналу за 12 липня 2015. Процитовано 17 липня 2015.
Посилання
- Русско-Черкесская война 1763—1864 гг. и ее последствия [ 23 жовтня 2013 у Wayback Machine.]
- ЧЕРКЕССКИЕ СУЛТАНЫ 1382—1517 [ 14 жовтня 2013 у Wayback Machine.]
- Очерки истории черкесов от эпохи киммерийцев до Кавказской войны[недоступне посилання з липня 2019]
- Черкесы (адыги). Кто они такие? [ 26 вересня 2013 у Wayback Machine.]
- Генуэзцы в Черкессии[недоступне посилання з липня 2019]
- Причины поражения адыгов в Кавказской войне [ 3 червня 2013 у Wayback Machine.]
- Черкесия: черты социо-культурной идентичности [ 17 жовтня 2013 у Wayback Machine.]
- ЧЕРКЕССКОЕ ГОСУДАРСТВО В ЕГИПТЕ (1257—1517) [ 14 жовтня 2013 у Wayback Machine.]
- ЦАРСКАЯ ДИНАСТИЯ ЧЕРКЕССКИХ МАМЛЮКОВ В ЕГИПТЕ [ 14 жовтня 2013 у Wayback Machine.]
- Русско-Кавказская (Черкесская) война 1763—1864 годы и ее последствия [ 15 жовтня 2013 у Wayback Machine.]
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Uvaga Ne vkazane znachennya continent Cherkesiya 7 st 1864 Prapor Gerb adig Ady ge He ku istorichni kordoni na karti Stolicya Movi Adizki movi Derzhavnij ustrij Ne vkazano Istoriya Zasnovano 7 st Likvidovano 1864 Vikishovishe maye multimedijni dani za temoyu Cherkesiya Cherkesiya abo Zigiya Zi hiya adig Ady ge He ku istorichna derzhava zigiv adigiv cherkesiv u gorah i peredgir yah pivnichno zahidnogo Kavkazu teritoriya yakoyi nini u mezhah Krasnodarskogo i Stavropolskogo krayiv Adigeyi Karachayevo Cherkesiyi Kabardino Balkariyi Nazva pohodit vid dav gr Zygoi Viniknennya derzhaviMajzhe tisyacholittya z 5 po 15 st davnoadigske naselennya Pivnichno Zahidnogo Kavkazu bulo ob yednano v ramkah yedinoyi krayini Zigiyi Etnichna nazva zigi spochatku bula nazvoyu tilki odnogo z adigskih plemen epohi antichnosti ale z chasom ce plem ya vistupilo providnoyu siloyu v ob yednanni vsiyeyi adigskoyi krayini j dlya antichnih greko rimskih i potim vizantijskih avtoriv dana nazva oznachala najmenuvannya dlya narodu j krayini Pivnichno Zahidnogo Kavkazu Prokopij Kesarijskij v seredini VI st vidznachaye nezalezhnist Zihiyi vid Vizantijskoyi imperiyi V pracyah Kostyantina Bagryanorodnogo v seredini 10 st takozh isnuyut vidomosti pro nezalezhnist Zihiyi ta zaznayutsya yiyi dosit znachni kordoni vid Tamanskogo pivostrova do Abazgiyi protyagom 300 mil Arabskij uchenij enciklopedist al Masudi takozh v seredini 10 st vidznachaye nezalezhnij status krayini Kashak arabo perskij etnonim dlya poznachennya zihiv yiyi visokij socialno ekonomichnij riven intensivnist morskih torgovelnih komunikacij z Trapezundom U 8 10 st v Zihiyi karbuvalasya vlasna moneta sho nagaduvala vizantijski moneti U shidnih istorichnih i geografichnih traktatah yak sinonim etnonima zih i nazva krayini Zihiya vikoristovuvalasya nazva Kashak v arabo perskih dzherelah Kasogami v ruskih litopisah Gashkov u virmenskih geografichnih i istorichnih tvorah Kasa v yevrejskih dokumentah Pochinayuchi z seredini 13 stolittya v shidnih avtoriv termin Kashak kasogami vitisnyayetsya novim poznachennyam adigiv etnonimom cherkes i vidpovidno najmenuvannya krayini naselenoyi cherkesami Cherkesiya Pri comu v ruskij vimovi panuye forma cherkas v arabsko perskij dzharkas i sharkas Protyagom 13 17 st termini zih i cherkes vikoristovuyutsya paralelno Mandrivniki yaki vidvidali krayinu adigiv pidkreslyuvali sho toj narod yakij na Zahodi nazivayut zihami turki rusini j tatari imenuyut cherkesami Nazva krayini Cherkesiya vikoristovuvalosya u vsih vidah dzherel istorichnih etnografichnih geografichnih i statistichnih opisah a takozh v oficijnih derzhavnih dokumentah Moskivshini Velikoyi Britaniyi Franciyi Polshi Osmanskoyi imperiyi Gruziyi Sefevidskogo Iranu Krimskogo hanstva U rosijskij oficijnij nomenklaturi vikoristovuvavsya sinonim Cherkeska zemlya U XIV XV st vidbuvayetsya rozshirennya teritoriyi krayini adigiv Cherkesiyi vihodyachi za mezhi domongolskogo periodu svoyeyi istoriyi Kerovani svoyimi knyazyami adigi zaselyayut veliki teritoriyi v Centralnomu Peredkavkazzya cim samim spriyayuchi poyavi na politichnij karti Kavkazu Kabardi abo Shidnoyi Cherkesiyi U pivnichno zahidnomu napryamku adigejski poselennya tyagnutsya vzdovzh shidnogo uzberezhzhya Azovskogo morya azh do girla Donu Na chornomorskomu uzberezhzhi adigejska mezha naprikinci XIII XIV st prosuvayetsya vid Tuapse do Adlera Protyagom epohi piznogo serednovichchya i novogo chasu XIV XVIII st Cherkesiya ye najbilshoyu krayinoyu Kavkazu Cherkeski knyazivstva vklyuchayut v svij sklad znachni rajoni z ne adigejskim naselennyam Administrativnij ustrijCherkesiya skladalasya z bilsh nizh desyatka knyazivstv Hatukaj Hamish Temirgoye Beslenej Tatlostanej Dzhilyahstanej Velika Kabarda Velikij i Malij Zhane Hegajk Mahosh Adami Chastina cih knyazivstv drobilas na veliki feodalni volodinnya sho vidriznyalisya stabilnistyu politichnogo statusu U ramkah cih teritorij isnuvali chislenni feodalni volodinnya knyaziv pshi i orkiv V roki nastupu rosijskogo carizmu adigejci robili sprobu zberegti derzhavnist U chervni 1861 roku na z yizdi predstavnikiv abadzehiv shapsugiv i ubihiv buv sformovanij medzhlis najvishij zakonodavchij organ Cherkesiyi pid najmenuvannyam Velikogo Vilnogo zasidannya U dzherelah zgaduyetsya i desho inshe najmenuvannya cogo organu Velikij Medzhlis Volnosti cherkesiv Budivlya medzhlisu roztashovuvalasya v nizhnij techiyi richki Sochi Kerivnictvo Medzhlisu po suti bulo uryadom Cherkesiyi skladalosya z 15 osib pid golovuvannyam Hadzhi Kerenduk Berzeka Cherkeskij medzhlis rozgornuv masshtabnu zovnishnopolitichnu diyalnist U pershu chergu buv viroblenij oficijnij memorandum adresovanij caryu Oleksandru II Tekst memorandumu lideri medzhlisu vruchili carevi pid chas priyizdu ostannogo v Cherkesiyu u veresni 1861 roku Medzhlis prijnyav takozh zvernennya do osmanskogo i yevropejskogo uryadiv U Stambul ta London spryamuvalis specialni predstavniki z metoyu zaruchitisya diplomatichnoyu ta vijskovoyu pidtrimkoyu Diyalnist cherkeskogo uryadu otrimala vsebichnu pidtrimku z boku gromadskih organizacij tak z narodom Cherkesiyi borovsya cherkeskij komitet Stambula j Londona Takim chinom yaksho ne de yure to de fakto Cherkesiya nabuvala ris sub yekta mizhnarodnogo prava Institut starshogo knyazya CherkesiyiU Cherkesiyi isnuvav institut verhovnoyi vladi v osobi starshogo knyazya sho zvuchalo adigejskoyu movoyu pshishho doslivno z adigejskoyi knyaz velikij Isnuvannya takogo institutu pidtverdzhuyetsya inozemnimi dzherelami Vladni povnovazhennya starshogo knyazya Cherkesiyi buli taki sho v ochah inozemnih sposterigachiv vin vvazhavsya carem cherkesiv Chenci dominikanci Rihard i Yulian u skladi ugorskogo posolstva v 1237 roci vidvidali krayinu Zihiyu i golovne misto ciyeyi krayini Matrik u vizantijciv Tamatarha roztashovane na Tamanskomu pivostrovi V Matriku posolstvo otrimalo garnij prijom z boku korolya lat rex Zihiyi U 14 15 st v italijskih dokumentah sho stosuyutsya vzayemovidnosin mizh konsulom Kafi i Cherkesiyi nedvoznachno vkazuyetsya na absolyutno osoblivij status pravitelya Cherkesiyi Cej status dozvolyav starshomu knyazyu Cherkesiyi listuvatis z papoyu rimskim Do 1333 vidnositsya list papi Ioanna XXII adresovanij carevi Zihii Cherkesiyi Verzahtu v yakomu rimskij na toj period Avinjonskij pontifik vinosit podyaku pravitelyu za jogo starannist u vprovadzhenni katolickoyi viri sered svoyih piddanih Vladnij status Verzahta buv nastilki visokij sho za jogo prikladom deyaki inshi cherkeski knyazi prijnyali katolictvo Vzayemini z genuezcyamiGenuezka fortecya u Kafi Feodosiya U 6 10 st serjoznij politichnij i kulturnij vpliv na hid cherkeskoyi adigskoyi istoriyi mala Vizantijska imperiya a z pochatku 15 stolittya genuezki italijski koloniyi Za chas genuezko cherkeskih vzayemin mizh nimi ne vidbuvalis zbrojni konflikti iniciatorami yakogo buli b knyazi Zihiyi Cherkesiyi konsuli Kafi chi vladi Genuyi Ce bulo prodiktovano zacikavlenistyu oboh storin u torgivli adzhe cherkeski knyazi v silu svoyeyi mentalnosti grebuvali remeslom komersanta tomu krayinu tovarami napovnyuvali same genuezci Pro druzhni stosunki svidchit i toj fakt sho navit u Kafi ne rahuyuchi vzhe poselen u Zihiyi yedinij regulyarnij vijskovij pidrozdil tak zvani orguziyi komplektuvalisya z cherkeskih najmanciv Ci cherkesi utvoryuvali misku kinnu policiyu mali solidnu platnyu sho dozvolyalo navit vesti skromni torgovi operaciyi She odnim aspektom mirnih stosunkiv bula rabotorgivlya a takozh poserednictvo dlya perepravlyannya soldativ v armiyu mamlyukskogo sultanatu Protyagom vsogo svogo isnuvannya genuezka Kafa 1266 1475 bula tim perevalochnim punktom cherez yakij zdijsnyuvalasya bezpereshkodna dostavka popovnennya armiyi mamlyukskogo sultanatu Yedinij fakt yakij psuvav stosunki Cherkesiyi ta Genuyi ce morskij rozbij yakij zchinyali goryani Zahidnogo Kavkazu zihi kerketi aheyi i geniohi yaki buli znamenitimi piratami she v antichnu epoh Voni perehoplyuyuchi galeri kafyan na yih shlyahu v Kopu abo chasom privodili do majzhe povnogo paralichu torgivlyu Vnaslidok misionerskoyi diyalnosti katolickoyi cerkvi i zmishanih shlyubiv mizh genuezcyami ta cherkesami vinikaye etnografichna grupa frenkkardashiv Svoyu nazvu dana etnografichna grupa cherkesiv otrimala vid katolickih chenciv franciskanciv yaki zajmalisya misionerskoyu diyalnistyu v Zihiyi v 13 14 stolittyah Socialno ekonomichni vidnosiniProtyagom usih stolit svogo isnuvannya i rozvitku v Cherkesiyi panuvali feodalni vidnosini yaki mistili oznaki klasichnogo vasalitetu zahidnoyevropejskogo franko nimeckogo tipu Ce pidtverdzhuye yevropejskij mandrivnik P S Pallas podorozhuyuchi u XVIII pershij polovini XIX st Cherkesiyeyu Ce rid licariv yaki pidtrimuyut mizh soboyu i shodo piddanih spravzhnyu feodalnu sistemu podibnu do tiyeyi yaku nimecke licarstvo vvelo ranishe do Prussiyi i Liflyandiyu U Frederika Dyubua de Monpere Ninishnij stan Cherkesiyi asociyuyetsya z civilizaciyeyu chasiv pershih koroliv u Nimechchini ta Franciyi Ce zrazok feodalnoyi licarskoyi serednovichnoyi aristokratiyi U grafa V Solloguba v 1856 roci Cherkesi pershi aristokrati v sviti tip yih divovizhnij Stani pshi knyazi uorki shlyahta thvohotli vilni pshitli rabiArmiyaCherkesiya protyagom stolit zhila pid zagrozoyu zovnishnih vtorgnen tomu ves sposib zhittya cherkesiv buv militarizovanij a sami voni peretvorilis na naciyu voyiniv virobivshi ta dovivshi do doskonalosti mistectvo vedennya vijni yak kinnoyi tak i pishoyi V chasi Tamerlana cherkeski uorki zdijsnyuvali nabigi navit na Samarkand i Buharu Postijnim nabigam piddavalisya i susidi osoblivo bagati Krimske i Astrahanske hanstva Astrahanskij gubernator pisav Petru I Odne mozhu pohvaliti v cherkesiv sho vsi voni taki voyini yaki u tuteshnih krayinah ne znahodyatsya bo sho tatar abo kumikiv tisyacha tut cherkesiv dosit dvohsot U Cherkesiyi virobilasya tak zvana Kultura vijni pravila yakoyi peredbachali te sho zdobich ne stavala samocillyu a bula lishe znakom simvol vijskovoyi doblesti tomu sho v narodi zasudzhuvalosya shob uorki buli bagatimi mali predmeti rozkoshi za vinyatkom zbroyi Pri vijskovih diyah vvazhalosya kategorichno nepripustimim zdijsnyuvati pidpal zhitel abo posiviv osoblivo hliba navit u vorogiv Vvazhalosya nepripustimim zalishati na poli boyu tila zagiblih tovarishiv Velikoyu ganboyu v Cherkesiyi vvazhalosya potrapiti zhivim do ruk voroga tomu rosijski oficeri yaki zgodom voyuvali v Cherkesiyi vidznachali sho duzhe ridko vdavalosya brati cherkesiv u polon Jogann fon Blaramberg zaznachav Koli voni bachat sho otocheni to dorogo viddayut svoye zhittya nikoli ne zdayuchis v polon Vijskova kultura Cherkesiyi perebuvala na duzhe visokomu rivni Dlya uspishnoyi borotbi z cherkesami rosijska armiya zmushena bula perejnyati vsi yiyi elementi vid ozbroyennya shashki j cherkeski shabli kindzhali cherkeski sidla cherkeski koni ta formi odyagu cherkeska burka papaha do prijomiv vedennya boyu Ce viznachalos ne daninoyu modi a pitannyam zberezhennya zhittya v boyu Cherkesi napadali bliskavichno takim zhe bliskavichnim buv i yih vidhid U literaturi spogadah ochevidciv navedeno bagato svidchen vedennya boyu cherkesami Cherkeskij voyin zistribuye zi svogo sidla na zemlyu kidaye kindzhal u grudi konevi voroga znovu stribaye v sidlo potim staye pryamo vdaryaye svogo suprotivnika i vse ce v toj chas yak jogo kin prodovzhuye povnij galop Taktiku boyu cherkesiv opisav M Yu Lermontov perebuvayuchi na Kavkazi Originalnij tekst ros No otdohnut cherkesy ne dayut To skroyutsya to snova napadut Oni kak ten kak dymnoe videnie I daleko i blizko v to zh mgnovenie Moskovskij car Ivan Groznij u poshukah soyuznikiv proti Krimskogo hanstva mig rozrahovuvati tilki na Cherkesiyu Cogo hotili j praviteli Cherkesiyi Ukladenij mizh Moskivshinoyu i Cherkesiya vijskovo politichnij soyuz 1557 viyavivsya uspishnim U 1561 roci vin buv skriplenij shlyubom mizh Ivanom Groznim i kabardinskoyu knyazhnoyu Guashanej Mariyeyu Kabardinski knyazi zhili v Moskvi pid im yam knyaziv Cherkeskih mayuchi velicheznij vpliv U bagatoh pohodah i vijnah Moskivshini brala uchast cherkeska kinnota Ale cherkeski voyini buli populyarnimi ne tilki v Moskivshini a u Polshi Yegipti Turechchini Kilka stolit Yegiptom Yegipet Palestina Siriya chastina Saudivskoyi Araviyi pravili cherkeski sultani Cherkeska derzhava v Yegipti 1257 1517 Dokladnishe Mamlyukskij sultanat Odnim iz vidatnih yavish isnuvannya cherkes stalo utvorennya Cherkeskoyi derzhavi v Yegipti ta Siriyi u 1257 1517 rokah Dzherela epohi Serednovichchya svidchat sho nazvi Cherkeska derzhava sultanat Cherkesiv Mamlyukskij sultanat buli totozhnimi Prichinoyu utvorennya sultanatu stav trivalij period vijn sho ohopili Blizkij Shid i Pivnichnu Afriku v XII pershij polovini XIII stolittya v zv yazku z Hrestovimi pohodami V cilyah zahistu praviteli Yegiptu fatimidski halifi j praviteli Siriyi seldzhucki sultani najmali voyiniv cherkeskogo i tyurkskogo pohodzhennya Kilkist cherkeskih mamelyukiv sho stanovili vibrani vijskovi pidrozdili yegipetskoyi armiyi osoblivo vazhku kavaleriyu zrosla pri ajubidskih sultanah Kayira 1171 1249 rr i skladala kistyak armiyi Yegipetska armiya yaku ocholyuvav sultan Saladin u 1187 roci rozgromila ob yednane vijsko hrestonosciv bilya mistechka Hat tin U cyu masshtabnu bitvu vidatnij vklad vnesli cherkeski vershniki na choli z emirom Fahr ad Din yakij mav cherkeske pohodzhennya Zobrazhennya mamlyuka 1779 Pislya smerti Saladina Fahr ad Din zajmav chilne stanovishe v Kayiri j Damasku mayuchi bezzasterezhnu pidtrimku armiyi Tomu v 1199 roci vin zdijsnyuye derzhavnij perevorot zminyuyuchi neugodnogo jomu sultana Pislya hvili mongolskoyi agresiyi u 1250 roci cherkesi zdijsnyuyut chergovij derzhavnij perevorot postavivshi bilya vladi turkmenskogo emira Ajbeka a potim u 1257 roci skinuvshi j jogo Cim samim vstanovleno dovgotrivalij period do 1517 roku vladi cherkeskih sultaniv U 1291 roci cherkeski sultani ostatochno viganyayut z Blizkogo Shodu hrestonosciv i protyagom drugoyi polovini XIII pochatku XIV st voni vedut napruzhenu borotbu z mongolami Ostannoyu bula bitva na Safarskomu poli koli cherkesi zdobuli cilkovitu peremogu j pripinili vtorgnennya mongoliv do Siriyi Mamlyuk verhi 1810 U 1382 roci do vladi v Kayiri prihodit emir Barkuk ibn Anas al Dzherkasi yakij mav po klichku Malihuk Pastuh Barkuk vidilyavsya osoblivoyu prihilnistyu do cherkesiv j usi vazhlivi posadi krayini buli zajnyati same nimi Koli vibuhnulo povstannya sered miscevogo naselennya yake bulo nevdovolene jogo politikoyu to povstanciv zhorstoko pridushili V zovnishnopolitichnij diyalnosti vidznachivsya neterpimistyu do Tamerlana u XV stolitti cherkeskij sultanat stav chasom rozkvitu kulturi buduvalis arhitekturni pam yatki deyaki z nih zbereglis do nashogo chasu Takozh rozvivalos goncharne virobnictvo ta obrobka metaliv Isnuvali tisni torgovelni zv yazki z hristiyanskimi derzhavami Seredzemnomor ya U 1496 mizh riznimi cherkeskimi ugrupovannyami Yegiptu rozgorilasya mizhusobna krovoprolitna vijna za vladu yaka trivala do 1501 roku Ce negativno vplinulo na politichne ta ekonomichne stanovishe Yegiptu Na deyakij chas sultanu Kansava al Gauri ibn Biberda 1501 1516 roki vdalos stabilizuvati Sultanat koristuvavsya avtoritetom sered yevropejskih derzhav pro sho svidchili delegaciyi inozemnih posolstv z Franciyi Ispaniyi Portugaliyi Genuyi Veneciyi Turechchini Iranu Gruziyi Prote misceve arabske naselennya nenavidyachi cherkesiv yak tih hto uzurpuvav vladu chekali zvilnennya zi storoni osmaniv Tomu pid chas drugoyi osmansko cherkeskoyi vijni 1516 1517 rokiv viddanimi rezhimu viyavilisya tilki sami cherkesi Cherez zradu ryadu namisnikiv armiya sultana Kansaj al Gauri zaznala znachnoyi porazki vid armiyi Selima I na Dabikskomu poli Vvazhayuchi vognepalnu zbroyu zbroyeyu slabkih cherkesi buli ozbroyeni lishe shablyami ta spisami sho stalo odniyeyi z prichin porazki Ibn Zunbul avtor tvoru Fath Misr ta ochevidci bitvi pisav Nihto z cherkesiv ne buv ubitij shableyu chi spisom vsi voni zaginuli vid yader i kul Nastupnij sultan Tumanbej pislya kilkoh nevdalih bitv z osmanam buv strachenij 13 kvitnya 1517 roku v Kayiri Ale na comu istoriya cherkeskogo prisutnosti v Yegipti ne zakinchilasya Yak vasali Osmanskoyi imperiyi cherkeski emiri upravlyali ciyeyu krayinoyu azh do 1811 roku Rosijsko kavkazka vijna 1763 1864 rokivDokladnishe Rosijsko kavkazka vijna 1763 1864 U drugij polovini 18 stolittya Rosijska imperiya vela aktivnu zagarbnicku politiku stosovno narodiv Kavkazu Ce privelo do vijni z dominuyuchoyu krayinoyu Kavkazu Cherkesiyeyu Vijskovi diyi rozpochalis v Kabardi yaka bula teritoriyeyu najvazhlivishih dorig v Zakavkazzi ta mala vpliv na inshi narodi Kavkazu Rosijskij istorik V A Potto avtor p yatitomnoyi monografiyi Kavkazka vijna zaznachav Vpliv Kabardi buv velicheznim i virazhavsya v rabskomu nasliduvanni navkolishnimi narodami v odyazi ozbroyenni vdachi j zvichayah Fraza vin odyagnenij abo vin yizdit yak kabardinec zvuchala najbilshoyu pohvaloyu v ustah susidnih narodiv Strategichni plani rosiyan peredbachali pidkoriti Kabardu otrimati kontrol nad Centralnim Kavkazom ta mati vpliv na Zahidnu zakubansku Cherkesiyu Vijskovi diyi Rosiya rozpochala proti cherkesiv v 1763 roci pobuduvavshi v centri Kabardi fortecyu Mozdok Na vimogu zriti fortecyu Rosiya vidpovila kategorichnoyu vidmovoyu zoseredivshi v rajoni konfliktu dodatkovi zbrojni sili Rosiyani pochali znishuvati kabardinski selisha pidburyuyuchi susidni narodi poobicyavshi yim rivninni zemli za rahunok Kabardi ta nezalezhnosti vid kabardinskih knyaziv U rezultati kavkazki narodi z radistyu sposterigali za oslablennyam kabardinciv Pislya epidemiyi chumi ta ryadu boyiv z rosijskimi vijskami za 60 rokiv Kabarda bula ostatochno pidkorena Yiyi teritoriya skorotilasya v 5 raziv a naselennya z 500 tisyach cholovik do 35 tisyach Naperedodni cih podij Osmanska imperiya robila sprobi vstanoviti svij kontrol nad Cherkesiyeyu poboyuyuchis vijskovih dij z neyu ta zmalovuyuchi yiyi na svoyih kartah u skladi Turechchini Cherkesi za vinagorodu she terpili na svoyij teritoriyi osmaniv ale ne dopuskali a virnishe bezzhalno bili yih pri vsyakij sprobi vtruchannya u svoyi spravi Rosijska imperiya vikoristovuyuchi diplomatichni hodi u 1829 ogolosila sebe gospodarem Zahidnoyi Cherkesiyi v ochah Yevropi a u 1830 roci bojovi diyi proti Zahidnoyi Cherkesiyi buli rizko aktivizovani Na zapit delegaciyi adigiv rosijske vijskove komanduvannya vidpovilo sho Cherkesiya peredana yim yih gospodarem tureckim sultanom Taktika vedennya vijni z Zahidnoyu Cherkesiyeyu bula zh ta sama sho j Kabardoyu Ce bula taktika vipalenoyi zemli yaka prizvodila do zhertv sered mirnogo naselennya ale u vijskovomu plani rosijske komanduvannya terpilo nishivni porazki Ce bula bijnya ne tilki dlya cherkesiv a j dlya rosiyan Shob blokuvati dostup z morya na cherkeskomu berezi Chornogo morya vid Anapi do Adlera bula zvedena tak zvana chornomorska beregova liniya sho skladalasya z bezlichi fortec yaki cherkesi postijno shturmuvali Na mori z pochatkom vijni z Rosiyeyu cherkesi aktivno vikoristovuvali svij flot zdavna slavlyachis navichkami moreplavstva Nemanevreni gromizdki rosijski korabli stavali vrazlivimi pered cherkeskimi galerami Pro gotovnist vijskovoyi organizaciya Cherkesiyi do vedennya vijni ne zvazhayuchi na chislennist rosijskoyi armiyi svidchit fraza z lista cherkesiv osmanskomu sultanovi napisana cherez 90 rokiv pislya pochatku vijni Vzhe bagato rokiv mi vedemo vijnu z Rosiyeyu ale velikoyi bidi v tomu nemaye Navpaki ce dozvolyaye nam mati garnu zdobich Rosijske vijskove komanduvannya stalo usvidomlyuvati sho potribno minyati taktiku Bulo virisheno abo pereselyati cherkesiv u rozrizneni selisha vglib krayini abo vidtisnyati do Turechchini vidvodyachi yim bolotisti miscya po Kubani Do zmovi zaluchili Turechchinu yaka povinna bula z dopomogoyu svoyih emisariv agituvati cherkesiv na pereyizd do Turechchini obicyayuchi najkrashi zemli a zgodom dopomogu v povernenni na Kavkaz Cherez nevdachu u Krimskij vijni neviznanni prav na Cherkesiyu Angliyeyu i Franciyeyu mizhnarodne stanovishe Rosiyi zagostrilos i vona ne deyakij chas vidmovilas vid svoyih planiv Zgodom dumki Angliyi ta Franciyi shodo cherkeskogo pitannya rozijshlis Angliya poboyuvalasya sho pislya zavoyuvannya krayini cherkesi budut vikoristani Rosiyeyu dlya zahoplennya Persiyi ta Indiyi tomu pidtrimali plani pereselennya cherkesiv do Turechchini dozvolyayuchi Rosiyi porushuyuchi mirnij dogovir vikoristovuvati v Chornomu mori flot Proti Cherkesiyi buli zoseredzheni velichezni vijskovi sili yaki u 1861 roci viselili do Osmanskoyi imperiyi a zgodom kubanskih kabardinciv abaziniv Vzimku u 1863 1864 rokah vijska nastupili na yaki muzhno chinili opir ale zimovi umovi privodili do velikih zhertv sered naselennya Znishennya zapasiv i solin diye zgubno goryani zalishayutsya absolyutno bez pritulku j vkraj obmezheni v yizhi Za slovami rosijskogo oficera Vrazhayuche vidovishe predstavilosya nashim ocham po dorozi rozkidani trupi ditej zhinok starih rozterzani napivobgrizeni sobakami visnazheni golodom i hvorobami pereselenci led pidnimali nogi vid slabkosti Nebagato vcililih abadzehiv viselilosya do Turechchini a rosijski vijska pristupili shodo karalnih ekspedicij proti shapsugiv ta ubihiv Z 7 po 10 bereznya buli vinisheni vsi cherkeski selisha gustonaselenih prichornomorskih dolin j 11 i 12 bereznya znisheni vsi selisha v dolinah Tuapse i Ashe ta inshi Vijna velasya oboma storonami z neshadnoyu zhorstokistyu Ni suvora zima ni buri na cherkeskomu berezi ne buli v zmozi pripiniti krovoprolitnu borotbu Ne minalo zhodnogo dnya bez boyu Cherkesam priznachili najkorotshi termini za yaki voni povinni buli viselitisya do Turechchini pokinuvshi majno hudobu Ce prizvodilo do chergovih vtrat sered cherkeskogo naselennya Speczagoni prochisuvali ushelini rozshukuyuchi lyudej yaki namagalisya shovatisya v vazhkodostupnih miscyah Takimi zh velikimi buli vtrati j v karantinnih taborah pereselenciv na tureckomu berezi Do 21 travnya 1864 bulo rozgromleno ostannij bastion cherkeskogo oporu urochishe j tut u prisutnosti ridnogo brata imperatora Oleksandra II Velikogo knyazya Mihajla vidbuvsya parad peremogi z nagodi zakinchennya vijni ta viselennya cherkesiv adigiv do Turechchini Zagalna kilkist cherkesiv na Kavkazi pislya vijni ne rahuyuchi kabardinciv ne perevishuvala 60 tisyach osib Francuz Fonvill ochevidec tih podij u knizi Ostannij rik vijni Cherkesiyi za nezalezhnist 1863 1864g tak opisuvav cherkesiv Yih shabli kindzhali karabini viroblyali yakijs osoblivij znachnij vojovnichij shum Vidchuvalosya sho cej mogutnij narod yaksho j buv peremozhenij rosiyanami vidstoyuvav svoyu krayinu skilki mig i ne bulo v nomu nestachi ni v horobrosti ni v energiyi SuchasnistV rezultati Kavkazkoyi vijni ta etnichnih chistok chiselnist cherkesiv na Kavkazi zmenshilasya u kilka raziv i teritoriya Cherkesiyi bula zaselena rosiyanami ta ukrayincyami Zaraz na yiyi teritoriyi roztashovani Krasnodarskij kraj Respubliki Adigeya ta Karachayevo Cherkesiya Ryad cherkeskih nacionalistichnih organizacij vimagaye repatriaciyi zakordonnih cherkesiv ta vidnovlennya cherkeskoyi derzhavnosti Mizhnarodna cherkeska asociaciya predstavlyaye Cherkesiyu v Organizaciyi nepredstavlenih nacij Div takozhMamelyuki Mamlyukskij sultanat Adigska diaspora Genocid cherkeskogo naroduPrimitkiProkopij iz Kesarii Vojna s gotami Per s grech S P Kondrateva Vstup statya Z V Udalcovoj M Izd vo AN SSSR 1950 s 338 Arhiv originalu za 14 zhovtnya 2013 Procitovano 9 serpnya 2013 Arhiv originalu za 17 zhovtnya 2013 Procitovano 20 serpnya 2013 Genuezcy v Cherkessii nedostupne posilannya z lipnya 2019 Arhiv originalu za 23 zhovtnya 2013 Procitovano 20 serpnya 2013 Arhiv originalu za 14 zhovtnya 2013 Procitovano 12 zhovtnya 2013 Arhiv originalu za 14 zhovtnya 2013 Procitovano 12 zhovtnya 2013 Arhiv originalu za 15 zhovtnya 2013 Procitovano 12 zhovtnya 2013 Arhiv originalu za 12 lipnya 2015 Procitovano 17 lipnya 2015 PosilannyaRussko Cherkesskaya vojna 1763 1864 gg i ee posledstviya 23 zhovtnya 2013 u Wayback Machine ChERKESSKIE SULTANY 1382 1517 14 zhovtnya 2013 u Wayback Machine Ocherki istorii cherkesov ot epohi kimmerijcev do Kavkazskoj vojny nedostupne posilannya z lipnya 2019 Cherkesy adygi Kto oni takie 26 veresnya 2013 u Wayback Machine Genuezcy v Cherkessii nedostupne posilannya z lipnya 2019 Prichiny porazheniya adygov v Kavkazskoj vojne 3 chervnya 2013 u Wayback Machine Cherkesiya cherty socio kulturnoj identichnosti 17 zhovtnya 2013 u Wayback Machine ChERKESSKOE GOSUDARSTVO V EGIPTE 1257 1517 14 zhovtnya 2013 u Wayback Machine CARSKAYa DINASTIYa ChERKESSKIH MAMLYuKOV V EGIPTE 14 zhovtnya 2013 u Wayback Machine Russko Kavkazskaya Cherkesskaya vojna 1763 1864 gody i ee posledstviya 15 zhovtnya 2013 u Wayback Machine