Тара́с Григо́рович Шевче́нко (25 лютого (9 березня) 1814, с. Моринці, Київська губернія, Російська імперія (нині Звенигородський район, Черкаська область, Україна) — 26 лютого (10 березня) 1861, Санкт-Петербург, Російська імперія) — український поет, прозаїк, мислитель, живописець, гравер, етнограф, громадський діяч. Національний герой і символ України. Діяч українського національного руху, член Кирило-Мефодіївського братства. Академік Імператорської академії мистецтв (1860).
Тарас Григорович Шевченко | ||||
---|---|---|---|---|
![]() Автопортрет Тараса Шевченка 1840 року | ||||
Ім'я при народженні | Тарас син Григорія Шевченка | |||
Прізвисько | Кобзар і Пророк | |||
Псевдонім | Кобзарь Дармограй, Перебендя | |||
Народився | 9 березня 1814[4][5][…] с. Моринці, Київська губернія, Російська імперія | |||
Помер | 10 березня 1861[7][4][…] (47 років) Санкт-Петербург, Російська імперія[8][9] ·асцит[10] | |||
Поховання | Чернеча гора | |||
Підданство | ||||
Національність | українець | |||
Діяльність | поет, прозаїк, мислитель, живописець, гравер, етнограф, громадський діяч | |||
Alma mater | Петербурзька академія мистецтв (1844) | |||
Заклад | Імператорський університет Святого Володимира | |||
Мова творів | ||||
Роки активності | 1832—1861 | |||
Напрямок | романтизм, реалізм | |||
Magnum opus | «Кобзар» | |||
Конфесія | православ'я | |||
Батько | Григорій Шевченко | |||
Мати | Катерина Шевченко | |||
Брати, сестри | Йосип Шевченко, Микита Шевченко, Ярина Бойко і Катерина Красицька | |||
Автограф | ![]() | |||
| ||||
| ||||
| ||||
|
Літературна спадщина Шевченка, центральне місце в якій займає поезія, зокрема збірка «Кобзар», уважається основою сучасної української літератури і значною мірою української літературної мови.
Життєпис
Ранні роки
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHhMekZqTHlWRU1DVkJPQ1ZFTUNWQ05TVkVNQ1ZDTWlWRU1TVTROeVZFTUNWQ05TVkVNQ1ZDUkNWRU1DVkNRU1ZFTUNWQ1JWOGxSREFsUVRJdVh5VkVNQ1U1TXk1ZkpVUXdKVUUxSlVRd0pVSXdKVVF4SlRneUpVUXdKVUl3WHlWRU1DVkNNU1ZFTUNWQ01DVkVNU1U0TWlWRU1TVTRReVZFTUNWQ1FTVkVNU1U1TmlWRU1DVkNNbDhsUkRFbE9ETmZKVVF3SlRsQkpVUXdKVUk0SlVReEpUZ3dKVVF3SlVJNEpVUXdKVUpDSlVReEpUazJKVVF3SlVJeUpVUXhKVGcySlVReEpUazJYeVV5T0RFNE5ETWxNamt1YW5Cbkx6STBNSEI0TFNWRU1DVkJPQ1ZFTUNWQ05TVkVNQ1ZDTWlWRU1TVTROeVZFTUNWQ05TVkVNQ1ZDUkNWRU1DVkNRU1ZFTUNWQ1JWOGxSREFsUVRJdVh5VkVNQ1U1TXk1ZkpVUXdKVUUxSlVRd0pVSXdKVVF4SlRneUpVUXdKVUl3WHlWRU1DVkNNU1ZFTUNWQ01DVkVNU1U0TWlWRU1TVTRReVZFTUNWQ1FTVkVNU1U1TmlWRU1DVkNNbDhsUkRFbE9ETmZKVVF3SlRsQkpVUXdKVUk0SlVReEpUZ3dKVVF3SlVJNEpVUXdKVUpDSlVReEpUazJKVVF3SlVJeUpVUXhKVGcySlVReEpUazJYeVV5T0RFNE5ETWxNamt1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Тарас Шевченко народився 9 березня 1814 року в селі Моринці Пединівської волості Звенигородського повіту Київської губернії. Був третьою дитиною селян-кріпаків Григорія Івановича Шевченка і Катерини Якимівни після сестри Катерини (1804 — близько 1848) та брата Микити (1811 — близько 1870).
За родинними переказами, Тарасові діди й прадіди з батьківського боку походили від козака Андрія, який на початку XVIII століття прийшов із Запорізької Січі. Дід по матері Бойко Яким Іванович, був вихідцем з Прикарпаття, за однією з версій сином опришка Івана Бойчука.
1816 року сім'я Шевченків переїхала до села Кирилівки Звенигородського повіту, звідки походив Григорій Іванович . Дитячі роки Тараса пройшли в цьому селі. 1816 року народилася Тарасова сестра Ярина, 1819 року — сестра Марія, а 1821 року народився Тарасів брат Йосип.
Восени 1822 року Тарас Шевченко почав учитися грамоти в дяка Совгиря. Тоді ж ознайомився з творами Григорія Сковороди.
10 лютого 1823 року його старша сестра Катерина вийшла заміж за Антона Красицького — селянина із Зеленої Діброви, а 1 вересня 1823 року від тяжкої праці й злиднів померла мати Катерина.
19 жовтня 1823 року батько одружився вдруге з удовою Оксаною Терещенко, у якої вже було троє дітей. Вона жорстоко поводилася з нерідними дітьми, зокрема з малим Тарасом. 1824 року народилася Тарасова сестра Марія — від другого батькового шлюбу. Хлопець чумакував із батьком. Бував у Звенигородці, Умані, Єлисаветграді (тепер Кропивницький). 2 квітня 1825 року батько помер, і невдовзі мачуха повернулася зі своїми трьома дітьми до Моринців. Зрештою Тарас змушений був залишити домівку. Деякий час Тарас жив у свого дядька Павла, який після смерті його батька став опікуном сиріт. У розмові з біографом поета М. Чалим Ярина характеризувала Павла як «великого катюгу»: Тарас працював у нього разом із наймитом у господарстві, але в підсумку не витримав тяжких умов життя й пішов у найми до нового кирилівського дяка Петра Богорського.
Як попихач носив воду, опалював школу, обслуговував дяка, читав псалтир над померлими і вчився. Не стерпівши знущань Богорського й відчуваючи великий потяг до живопису, Тарас утік від дяка й почав шукати в навколишніх селах учителя-маляра. Кілька днів наймитував і «вчився» малярства в диякона Єфрема (Лисянка Звенигородського повіту, нині Черкаської області). Також мав учителів-малярів із села Стеблева, Канівського повіту та із села Тарасівки Звенигородського повіту. Наймитуючи в кирилівського попа Григорія Кошиця, Тарас побував у Богуславі, у містечках Бурти й Шпола.
1828 року Шевченка взяли козачком (слугою) до панського двору у Вільшаній (Звенигородського повіту на Київщині), коли він звернувся за дозволом учитися в хлипнівського маляра. Того ж року помер Василь Енгельгардт, і село Кирилівка стало власністю його сина — Павла Енгельгардта, який призначив Тараса власним дворовим слугою у вільшанському маєтку.
Майже два з половиною роки — від осені 1828-го до початку 1831-го — Шевченко пробув зі своїм паном у Вільні. 18 грудня 1829 року той застав Тараса вночі за малюванням козака Платова, героя війни 1812 року, нам'яв йому вуха й наказав відшмагати на стайні. Наступного дня наказ виконав кучер Сидорка. Подробиці Віленського життя маловідомі. Імовірно, Тарас відвідував лекції з малювання професора Віленського університету Йонаса Рустемаса. Шевченко міг бути очевидцем Польського повстання 1830 року. З тих часів зберігся Тарасів малюнок «Жіноча голівка», який свідчить про майже професійне володіння олівцем. У місті Тарас познайомився зі швачкою полькою Дунею Гусиковською. Польську мову він знав ще з України, де тоді вона була досить поширена. З Гусиковською юнак удосконалив своє знання польської мови, міг читати в оригіналі твори Міцкевича.
Перші роки в Петербурзі. Викуп з кріпацтва (1831—1838)
Переїхавши 1831 року з Вільна до Петербурга, поміщик П. Енгельгардт узяв із собою Шевченка, а щоб згодом мати зиск на художніх творах власного «покоєвого художника», підписав контракт і віддав його в науку на чотири роки до живописця В. Ширяєва, у якого й замешкав Тарас до 1838 року. В артілі Ширяєва Шевченка оточували такі самі, як він, здібні молоді люди, вихідці з низьких верств народу — кріпаки або відпущені з кріпацтва й міщани, які прагнули краще опанувати мистецтво живопису, стати художниками. Ширяєв поводився з учнями суворо, у своїй автобіографії та повісті «Художник» Шевченко писав про нього як «людину жадібну, грубу, сувору й деспотичну». Зазвичай Ширяєв укладав контракти на вісім років: п'ять з них відводилися на навчання, а протягом наступних трьох років учень повинен був «заслужити майстрові за навчання», працюючи на нього. Протягом п'яти років господар учив учня малювати й писати «міфологічні та історичні фігури й фарцорнамент, квіти і різні оздоби клеєвими та олійними фарбами». Він повинен був дати житло, годувати й одягати учня, а учень — коритися майстрові й не відлучатися без дозволу. Після закінчення контракту господар зобов'язувався дати учневі «пристойний одяг» або замість нього 100 рублів, а батькам учня вислати 150 рублів. Під час виконання артіллю підрядів Шевченко опанував мистецтво декоративного розпису, зокрема під час розпису Великого театру як підмайстер-малювальник. Після успішного завершення в листопаді 1836 року робіт у Великому театрі артіль працювала за контрактом з конторою імператорських театрів до літа 1838 року: провадила живописні та малярні роботи, виготовляла декорації, навесні 1838 року наново розписала плафони Александринського і Михайлівського театрів. Ще одним з найвідповідальніших підрядів був розпис будівлі Сенату і Синоду, які тоді були перебудовані.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelJpTDBKeWVYVnNiRzkyWDNCdmNuUnlZV2wwWDI5bVgxcG9kV3R2ZG5OcmVTNXFjR2N2TVRjd2NIZ3RRbko1ZFd4c2IzWmZjRzl5ZEhKaGFYUmZiMlpmV21oMWEyOTJjMnQ1TG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Ще в 1835—36 роках Шевченко створив кілька складних багатофігурних композицій на теми античної історії та Київської Русі. У 1836—1837 роках Шевченко створив малюнок «Смерть Богдана Хмельницького», але найдосконалішим малюнком на історичну тему цього періоду є «Смерть Сократа» 1837 року, який відзначається впевненістю малюнку, передачі освітлення, групуванням постатей. Найбільші успіхи в цих роках Шевченко мав у жанрі акварельного портрета завдяки опануванню досвіду інших художників, зокрема П. Соколова. Перший акварельний портрет він намалював ще 1833 року — це був портрет Павла Енгельгардта. Тоді Шевченко посилено займався самоосвітою, знайомився з творами мистецтва — оригіналами й гравюрами з них.
Ночами, у вільний від роботи час, Шевченко ходив у Літній сад, змальовував статуї. Улітку 1836 року під час одного з нічних сеансів малювання в Літньому саду він познайомився зі своїм земляком — художником Іваном Сошенком, а через нього — з Євгеном Гребінкою, Василем Григоровичем і Олексієм Венеціановим, які познайомили Тараса з упливовим при дворі поетом Василем Жуковським. Сошенко вмовив Ширяєва відпустити Шевченка на місяць, щоб той відвідував зали живопису Товариства заохочення художників. Комітет цього товариства, «розглянувши малюнки стороннього учня Шевченка», ухвалив «мати його на увазі на майбутнє».
Аполлон Мокрицький, художник, учень Брюллова й приятель Шевченка, що взяв на себе ініціативу залучити Брюллова для справи визволення Тараса від кріпацтва, зазначив у своєму щоденнику, що в середу, 31 березня 1837 року, він показав Брюллову вірш Шевченка. Брюллов був ним «дуже задоволений і, побачивши в ньому думки й почуття молодого чоловіка, вирішив витягти його з податного (кріпацького) стану». Шевченко почав вправлятися у віршуванні під враженням своєї зустрічі з українськими творами у Гребінки у липні 1836 року. Гребінка був першим, хто помітив і підтримав поетичне обдарування Шевченка, став його першим літературним натхненником і вчителем. Першим визнаним поетичним «шедевром» Шевченка вважається балада «Причинна». Щотижня на квартирі Гребінки відбувалися літературні вечори, на яких бував і Шевченко.
Навесні 1838 р. Карл Брюллов і Василь Жуковський вирішили викупити молодого поета з кріпацтва. Енгельгардт погодився відпустити кріпака за великі гроші — 2500 рублів. Щоб здобути такі гроші, Карл Брюллов намалював портрет Василя Жуковського — вихователя спадкоємця престолу Олександра Миколайовича, і портрет розіграли в лотереї, у якій узяла участь імператорська родина. Лотерея відбулася 4 травня 1838 року, а 7 травня Шевченкові видали відпускну .
Учень Петербурзької академії мистецтв. «Кобзар» (1838—1843)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWtMMlF4THpFNE16bGZNRFpmTUROZkxWOVNaWEYxWlhOMFgzUnZYM0psYzJsa1pWOXBibDlRWlhSbGNuTmlkWEpuTG1wd1p5OHhOekJ3ZUMweE9ETTVYekEyWHpBelh5MWZVbVZ4ZFdWemRGOTBiMTl5WlhOcFpHVmZhVzVmVUdWMFpYSnpZblZ5Wnk1cWNHYz0uanBn.jpg)
Засвідчивши свою відпускну в петербурзькій Палаті цивільного суду, Шевченко став учнем Академії мистецтв, де його наставником став К. Брюллов. За словами Шевченка: «настала найсвітліша доба його життя, незабутні, золоті дні» навчання в Академії мистецтв, яким він присвятив у 1856 році автобіографічну повість «Художник».
З червня 1838 року Шевченко оселився у квартирі в будинку № 100 другого кварталу Васильєвського острова, недалеко від Академії мистецтв. Але здебільшого проводив час в Академії та в майстерні К. Брюллова. Через реорганізацію у 1840 році Академії мистецтв у ній припинили викладання загальноосвітніх дисциплін. Всі учні відвідували лише спеціальні класи, яких було шість: два малювальних, де учні малювали з естампів-оригіналів; два гіпсових, в одному з яких малювали з гіпсових голів, а в другому — з гіпсових постатей («фігур»); класи натурні, де малювали з натурників; та живописний, де робили етюди олією. Шевченко прийшов до Академії з доволі високою підготовкою. Перші іспити він складав у класі «гіпсових фігур». Попередній етап навчання — малювання з «оригіналів» і «гіпсових голів» — був пройдений ним самостійно, ще до вступу в Академію, за допомогою друзів-художників (І. Сошенка, А. Мокрицького та інших) й як сторонній учень Товариства заохочування художників. З «гіпсових голів» Шевченко теж малював ще до звільнення з кріпацтва в малювальному класі Товариства заохочування художників й в Академії мистецтв.
Перший іспит з малювання Шевченко складав 23 червня 1838 року. Оцінки виставляли, починаючи з першого номера, що був найвищим балом, і далі, залежно від кількості поданих учнями малюнків. І. Сошенко одержав п'ятий номер, Шевченко — тринадцятий. З вересня того ж року на так званому «третному» іспиті (за третину року), де черговим професором був К. Брюллов, Шевченко отримав одинадцятий номер, 4 жовтня 1838 року на «місячному» екзамені йому присудили найвищий бал — перший номер, наприкінці того ж місяця — третій номер, ще через місяць, 30 листопада, — другий. Одержання тричі таких високих номерів — вважалося великим успіхом й давало підстави для переведення в наступний, натурний, клас ще до закінчення навчального року. На третному іспиті 24 грудня 1838 року Шевченко малював вже з натури, де одержав четвертий номер. Разом з тим він спробував свої сили і в самостійних композиційних малюнках. Найраніший з них — «Козацький бенкет» — створений 25 грудня 1838 року. Його успіхи тоді ж привернули увагу Товариства заохочування художників, Комітет якого 16 грудня 1838 року, розглянувши подані Шевченком малюнки, вирішив узяти його на утримання при першій же вакансії. А через місяць, 20 січня 1839 року Комітет ухвалив «призначити художнику Шевченку за 30 руб. на місяць утримання, яке й призначати з 1 січня цього року». 23 листопада 1838 року Шевченко оселився у квартирі І. Сошенка в будинку № 47 на 4-й лінії Васильєвського острова.
Сошенко докоряв Шевченкові не тільки за писання віршів, але й за те, що він почав вести світське життя, зокрема разом з К. Брюлловим часто їздив на літературно-музичні вечори, відвідував письменників, діячів мистецтва, став краще вдягатися. Але всупереч побоюванням Сошенка, легковажне життя Шевченка не завадило йому створити у цей період низку поетичних шедеврів. Нові знайомства з художниками та письменниками, з літературно-мистецьким світом, відвідування гуртків та літературно-музичних вечорів — навпаки збагачували й розширювали кругозір Шевченка, стимулювали його до поетичної творчості. Від Сошенка в лютому 1839 року Шевченко переїхав у будинок № 182 другого кварталу Васильєвської частини міста на квартиру мадам Йогансон. Мешкав він там недовго і незабаром перебрався на квартиру свого друга, учня К. Брюллова — Г. Михайлова в будинку Г. Аренс на 7-й лінії Васильєвського острова. Цього часу, з початку 1839 року, Шевченко перебував у натурному класі Академії мистецтв, де з перервами малював до 1844 року. На першому третному іспиті 29 квітня 1839 року К. Брюллов відзначив його малюнок як найкращий. Тоді нікому не поставили першого й другого номерів, Шевченко отримав третій. Рада Академії мистецтв нагородила його срібною медаллю другого ступеня.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWxMMlV3THlWRU1DVkJPQ1ZFTUNWQ05TVkVNQ1ZDTWlWRU1TVTROeVZFTUNWQ05TVkVNQ1ZDUkNWRU1DVkNRU1ZFTUNWQ1JWOGxSREFsUVRJdVh5VkVNQ1U1TXk1ZkpUSTRNVGcwTVNVeU9WOGxSREFsUVRZbFJEQWxRamdsUkRBbFFqTWxSREFsUWpBbFJEQWxRa1FsUkRBbFFrRWxSREFsUWpBdEpVUXdKVUl5SlVRd0pVSkZKVVF4SlRnd0pVUXdKVUpGSlVRd0pVSTJKVVF3SlVKQkpVUXdKVUl3TG1wd1p5OHlNREJ3ZUMwbFJEQWxRVGdsUkRBbFFqVWxSREFsUWpJbFJERWxPRGNsUkRBbFFqVWxSREFsUWtRbFJEQWxRa0VsUkRBbFFrVmZKVVF3SlVFeUxsOGxSREFsT1RNdVh5VXlPREU0TkRFbE1qbGZKVVF3SlVFMkpVUXdKVUk0SlVRd0pVSXpKVVF3SlVJd0pVUXdKVUpFSlVRd0pVSkJKVVF3SlVJd0xTVkVNQ1ZDTWlWRU1DVkNSU1ZFTVNVNE1DVkVNQ1ZDUlNWRU1DVkNOaVZFTUNWQ1FTVkVNQ1ZDTUM1cWNHYz0uanBn.jpg)
1839 року Шевченко почав опановувати техніку олійного живопису, до його найраніших спроб належить «Натурщик у позі св. Себастіяна». З листопада 1839-го Шевченко жив у молодого скульптора-медальєра Федора Пономарьова, який мав в Академії майстерню з антресолями, цього ж часу він тяжко хворів на тиф. У березні 1840 року у зв'язку з реорганізацією Академії усі учні з її приміщення були виселені. Цього часу Шевченко подав на місячні іспити олійні етюди. 27 вересня 1840 року Рада Академії мистецтв відзначила срібною медаллю другого ступеня його першу самостійну олійну картину «Хлопчик-жебрак, що дає хліб собаці». Крім того, Рада та Загальні збори Академії мистецтв висловили автору «похвалу». Успіх Шевченка відзначило й Товариство заохочування художників, Комітет якого ухвалив письмово висловити свою готовність підтримувати його й далі у прагненні опанувати мистецтво живопису. Навчаючись в Академії поступово формулювалися й матеріалістичні основи мистецьких поглядів Шевченка. На третному іспиті 24 грудня 1840 року Шевченко одержав п'ятий номер за малюнок «Натурники». Це — єдиний малюнок, що зберігся, з-поміж тих, які він виконав на третних іспитах у натурному класі. До цього ж часу належить його перший олійний автопортрет.
1840 року Шевченко познайомився з Василем Штернбергом, що став його близьким другом. Потоваришував Шевченко й з художником К. Іоахімом, з яким його також познайомив Штернберг. Приблизно 1840 року, на думку дослідників, у Петербурзі відбулося знайомство Шевченко з Яковом Кухаренком, письменником та отаманом Чорноморського козацького війська, який згодом теж став його товаришем й співрозмовником по майже 20-річному листуванню.
Ще наприкінці 1839 року Шевченко познайомився з П. Мартосом, товаришем Є. Гребінки, А. Мокрицького, Н. Кукольника. Ознайомившись випадково з рукописними творами Шевченка й вражений ними, П. Мартос виявив до них великий інтерес. Він порадився із Є. Гребінкою і запропонував Шевченку видати їх окремою книжкою, яку згодом назвали «Кобзарем». Як згадував Мартос, Шевченко не відразу погодився на видання, його довелося умовляти. Думки й настрої Шевченка перед виданням збірки відбилися у вірші «Думи мої, думи мої». Діяльну безпосередню участь у виданні «Кобзаря» брав Є. Гребінка, саме він подав рукопис до Петербурзького цензурного комітету. До цього Мартос вилучив з «Кобзаря» ті місця, які могли обернутися проти нього як видавця неприємностями. Цензор П. Корсаков, поступившись проханню Мартоса й підписавши «Кобзаря» до друку, попередньо не прочитавши його «проблемні місця», згодом, ознайомившись з друкованим текстом, також вилучив уривки нецензурного змісту й лише після цього дав дозвіл на випуск книги у світ.
4 травня 1840 року з'явилося перше друковане оголошення про продаж «Кобзаря», який швидко розійшовся, його вихід, навіть урізаного цензурою, був подією великого літературно-суспільного значення. Перший «Кобзар» ще не мав відвертих закликів до революційних дій, проте весь він містив протест проти суспільної несправедливості й поривання до вільного життя. У розробці історичних тем Шевченко не уник певної ідеалізації минулого України. Твори Шевченка потрапили до Білорусі, на Кавказ й за кордон (у Прагу). О. Афанасьєв-Чужбинський, який в середині XIX століття служив на Кавказі, писав: «Скрізь, де знаходив кілька українців, чи в колі чиновників, чи в якомусь полку, скрізь зустрічав я пошарпані екземпляри „Кобзаря“ та „Гайдамаків“ і повне, щире співчуття до їхнього автора». Реакція російських критиків здебільшого була агресивна: рецензент з «Сєвєрной пчєли» писав, що «особливої української мови немає», інші рецензенти називали українську мову «гібридним діалектом» «безперспективною» та «мужицькою» й вважали що українська мова не має шансів на існування.
Майже одночасно з «Кобзарем», 12 березня 1840 року, Є. Гребінка подав до Петербурзького цензурного комітету рукопис альманаху «Ластівка», до якого увійшли й твори Шевченка, зокрема «Причинна» та вірші «Вітре буйний, вітре буйний!» і «Тече вода в синє море». Якщо «Кобзар» був надрукований через місяць після одержання цензурного дозволу, то «Ластівка» вийшла з друку лише через рік. Цензор П. Корсаков підписав дозвіл на випуск альманаху у світ 27 квітня 1841 року.
8 листопада 1841 року Шевченко подав рукопис «Гайдамаків» до Петербурзького цензурного комітету, цензурував його знову П. Корсаков, який не подавав твору на розгляд цензурного комітету й дав дозвіл на випуск його у продаж на свій страх і ризик. У «Гайдамаках» були оспівані події Коліївщини, в її основу лягли народні перекази, насамперед розповіді діда Шевченка, Івана. Спочатку «Гайдамаки» лякали цензора своїм революційним духом, через що він протримав у себе рукопис без схвалення вісімнадцять днів, протягом яких він зробив профілактичні вилучення окремих рядків та висловів, дозвіл на продаж поеми він дав з тримісячною затримкою. Всупереч сподіванням Шевченка, його покровитель Григорович не став видавцем поеми. Якщо «Кобзар» видав своїм коштом П. Мартос, то цього разу — всі клопоти, пов'язані з публікацією «Гайдамаків», лягли на Шевченка. Гострою критикою зустрів поему В. Бєлінський, у журналі «Отечественные записки» він закидав Шевченкові «нахил до романтичної пишномовної вигадливості» й «велику кількість найбільш вульгарних й майданних слів та виразів». Через сорок років вкрай негативно оцінив поему і Іван Франко, вважаючи що у ній не було «вірної характеристики даної історичної доби».. Слідом за «Гайдамаками» Шевченко написав поему «Мар'яна-черниця», баладу «Утоплена», велику поему російською мовою «Слепая». Перші два твори разом з піснею з російської драми «Наречена» та віршем «Тяжко-важко в світі жити» він послав 8 грудня 1841 року Г. Квітці-Основ'яненку для вміщення в альманасі «Молодик». Також цього часу Шевченко написав драматичний твір «Сліпа красуня», який не зберігся.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODJMelprTHlWRU1DVkJPQ1ZFTUNWQ05TVkVNQ1ZDTWlWRU1TVTROeVZFTUNWQ05TVkVNQ1ZDUkNWRU1DVkNRU1ZFTUNWQ1JWOGxSREFsUVRJdVh5VkVNQ1U1TXk1ZkpVUXdKVGxCSlVRd0pVSXdKVVF4SlRneUpVUXdKVUkxSlVReEpUZ3dKVVF3SlVJNEpVUXdKVUpFSlVRd0pVSXdMbDh4T0RReUxtcHdaeTh5TVRCd2VDMGxSREFsUVRnbFJEQWxRalVsUkRBbFFqSWxSREVsT0RjbFJEQWxRalVsUkRBbFFrUWxSREFsUWtFbFJEQWxRa1ZmSlVRd0pVRXlMbDhsUkRBbE9UTXVYeVZFTUNVNVFTVkVNQ1ZDTUNWRU1TVTRNaVZFTUNWQ05TVkVNU1U0TUNWRU1DVkNPQ1ZFTUNWQ1JDVkVNQ1ZDTUM1Zk1UZzBNaTVxY0djPS5qcGc=.jpg)
26 вересня 1841 року Рада Академії мистецтв втретє нагородила Шевченка срібною медаллю другого ступеня — за картину «Циганка-ворожка». 28 листопада на малювальному іспиті він одержав п'ятий номер. Наступні іспити йому не принесли таких високих результатів, але оцінок, нижче середніх, він не отримав. 23 грудня 1841 року йому поставили 19 номер з 49-ти; 31 січня 1842 року — 39-й з 59-ти, за живопис з натури — 11-й; 26 лютого того ж року — 17-й номер з 53-х. 16 травня 1842 року Товариство заохочування художників виключило Шевченка з числа своїх пансіонерів, задовільнивши вимогу скарбника Андрія Сапожникова, який звинувачував митця у тому що він «протягом 7 місяців не відвідував академічних класів і не представляв Комітету жодних своїх праць, незважаючи на зроблені зауваження». Однак незабаром, у звіті про діяльність товариства з 28 квітня 1842 року по 28 квітня 1843 року, з'явилося інше пояснення вибуття Шевченка з-поміж пансіонерів, без посилання на його недостатні успіхи, де вказувалося, що деякі художники «можуть підтримувати себе та існувати власними працями». Несподівано позбавлений матеріальної підтримки, Шевченко міг розраховувати тільки на власні заробітки, що не були ані систематичними, ані значними. Лишились спогади сучасників про його напружену роботу під час навчання в Академії мистецтв над акварельними портретами на замовлення. Брак грошей змусив Шевченка виступити й ілюстратором книжкових видань, які за змістом і напрямом йому не імпонували. Перша створена ним книжкова ілюстрація — малюнок «Католицький чернець» до оповідання Миколи Надеждіна «Сила волі». Того ж року Шевченко взяв участь у ілюструванні видання Олександра Башуцького «Наші, списані з натури росіянами». У новій, для того часу, техніці гальванокаустики Шевченко виконав ілюстрацію до російського видання книжки Ф. Кобеля «Гальванографія» (1843). Видавець російського перекладу цієї книжки Валер'яна Семененко-Крамаревський залучив Шевченка до ілюстрування й іншої виданої ним книжки — «Історія Суворова» (1843), де йому належали жанрові сцени, разом — 32 ілюстрації. Окрім цього Шевченко створив ілюстрації й до ще одної книги Полевого — «Російські полководці» (1843). Гравюри на металі за малюнками Шевченка та інших митців виконував англійський художник Джон Робінсон, друкувалися вони також у Лондоні.
Восени 1842 року Шевченко вирушив у морську подорож до Швеції та Данії, але через нездужання він доплив на пароплаві лише до Ревеля й повернувся назад до Петербурга.
Перший приїзд в Україну. «Живописна Україна» (1843—1844)
25 травня 1843 року Шевченко з Петербурга виїхав в Україну. Завітав до поета Віктора Забіли на його хуторі Кукуріківщина під Борзною. Зупинився у Качанівці на Чернігівщині, у маєтку поміщика Григорія Тарновського). Побував Шевченко і в сусідніх містах та селах: Іваниці, Ічні, Григорівці, Батурині та Власівці. У Григорівці він гостював у маєтку поміщика П. Скоропадського. У червні 1843 року Шевченко прибув до Києва, де познайомився з Михайлом Максимовичем, Пантелеймоном Кулішем й багатьма художниками, зокрема з Олексієм Сенчило-Стефановським. Тоді поет побував на знаменитих «контрактових ярмарках» на Подолі. У цей час він познайомився з майбутнім кирило‐мефодіївцем В. Білозерським й з багатьма студентами Київського університету, молодь тепло вітала його, як свого улюбленого поета. Оглядаючи й милуючись історичними пам'ятками та краєвидами Києва, Шевченко робив замальовки у своєму альбомі, розпочатому ще в Петербурзі. Разом з Кулішем, Шевченко відвідав Вишгород і Межигір'я, де оглянули монастир, історія якого тісно пов'язана із Запорізькою Січчю, у своєму альбомі поет зробив малюнок олівцем Києво-Межигірського монастиря.
На Полтавщині відвідав Євгена Гребінку в його Убіжищі. 11 липня 1843-го — у день св. Петра і Павла — відвідав разом із ним пишну гостину в хрещеної матері Гребінки, вдови-генеральші Тетяни Вільхівської в її «українському Версалі» в Мойсівці, де познайомився з поетом Олександром Афанасьєвим-Чужбинським та офіцером Яковом де Бальменом (пізніше присвятив йому поему «Кавказ»). У липні 1843 року в Ковалівці Шевченко відвідує Олексія Капніста — учасника руху декабристів, сина автора «Оди на рабство» і комедії «Ябеда» Василя Капніста. В обидвох вони поїхали до Яготина, до Миколи Рєпніна-Волконського, де, живучи протягом жовтня — грудня 1843 року, на замовлення Олексія Капніста Шевченко виконав дві копії з портрета Миколи Рєпніна (роботи швейцарського художника Й. Горнунга). Знайомство із сім'єю Рєпніних стало однією з найважливіших подій в житті Шевченка. У цій родині поет знайшов не тільки шанувальників свого таланту, але й вірних друзів, найвідданішою з яких була княжна Варвара, яку він згодом називав «незабутнім другом», а він для неї став — коханням. Перебуваючи в Яготині, Шевченко написав поему «Тризна», яку присвятив княжні. Тоді ж поет намалював портрет двох онуків князя — Варвари Василівни та Миколи (за іншими даними — Василя) Васильовича. Того ж літа поет відвідав маєтки своїх нових знайомих: Закревських у Березовій Рудці, Якова де Бальмена в Линовиці, Петра Селецького в Малютинцях, Олександра Афанасьєва-Чужбинського в Ісківцях й був з ним на ярмарку у Лубнах, Ревуцьких в Іржавці, Ґалаґанів у Сокиринцях та Дігтярях. 2 жовтня 1843 року гостював у рідному селі Кирилівці, Звенигородського повіту, на Київщині в сестри та братів. Мандрував він й такими селами та містами Черкащини, як: Будище, Лисянка, Шендерівка, Гудзівка, Мошни, Звенигородка, Трахтемирів й інші.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODRMemd4THpFNE5ETmZMVjlVWVhKaGMxOVRhR1YyWTJobGJtdHZYeTFmUVhaMGIzQnZjblJ5WlhRdWFuQm5MekU1TUhCNExURTRORE5mTFY5VVlYSmhjMTlUYUdWMlkyaGxibXR2WHkxZlFYWjBiM0J2Y25SeVpYUXVhbkJuLmpwZw==.jpg)
У Березані, у маєтку Платона Лукашевича, 9 жовтня 1843 року Шевченко написав вірша «Розрита могила». Це найраніший твір, який увійде до рукописної книги поезій «Три літа» (1843—1850). Безпосереднім поштовхом до написання вірша були археологічні розкопки курганів-могил у 1830-х—40-х роках, здійснювані в Україні археографічною комісією (чимало могил було поблизу Березані). Шевченко, як інші українські поети-романтики — негативно ставився до цього явища, вважаючи ці могили-кургани пам'ятками козацької доби та символом її героїчного минулого. Окрім цього, 1843 року вийшла поема Євгена Гребінки «Богдан» російською мовою, яка посилила негативне ставлення Шевченка до Богдана Хмельницького (окремі уривки поеми друкувались ще 1839 року). У поемі Гребінка прославляв Хмельницького за те, що він «у ніг царя московского склав свої гетманскіє клейноди і щастіє пряме вказав Україні із родів у роди». Похвальна тирада Гребінки викликала обурення Шевченка щодо «Богдана», яке не проходило до кінця його життя. Після цього, Шевченко, на думку дослідників, охолодів до Гребінки, і, можливо, припинив з ним приятелювання.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekkwTDFaaGNuWmhjbUZmVm05c2EyOXVjMnRoZVdGZlVtVndibWx1WVM1cWNHY3ZNVFl3Y0hndFZtRnlkbUZ5WVY5V2IyeHJiMjV6YTJGNVlWOVNaWEJ1YVc1aExtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
За спогадами дослідника життя і творчості Шевченка П. Жура, восени 1843 року поет протягом подорожі на Дніпрові пороги та місце останньої Запорозької Січі — відвідав такі міста і села: Пирятин, Лубни, Хорол, Кременчук, Верхньодніпровськ, Катеринослав, Олександрівськ, Нікополь, Покровське, Новогеоргіївськ, Чигирин, Черкаси, Шполу й інші. У лютому 1844 року Шевченко виїхав з України до Петербурга через Москву, де пробув один тиждень й потоваришував з Михайлом Щепкіним та Осипом Бодянським. Щепкін став близьким другом Шевченка, поет присвятив йому 1844 року дві поезії — «Заворожи мені, волхве» і «Чигрине, Чигрине». Після дев'ятимісячного перебування в Україні, Шевченко прожив в Петербурзі понад рік. Основною метою повернення Шевченка до столиці було завершення навчання в Академії мистецтв, він так напружено працював, що навіть улітку 1844 року не відвідував Україну.
Під час першої подорожі до України Шевченко задумав видати серію офортів «Живописна Україна», а на виручені кошти викупити своїх рідних з кріпацтва. 11 листопада 1844 року комітет Товариства заохочення художників ухвалив надати Шевченкові грошову допомогу (300 рублів) для цього видання. Перші 6 офортів («У Києві», «Видубецький монастир у Києві», «Судна рада», «Старости», «Казка» («Солдат і Смерть»), «Дари в Чигирині 1649 року») вийшли у листопаді. Попри неймовірні зусилля Шевченка щодо просування, на діяльну допомогу В. Рєпніної й деяких знайомих художника, продаж першого випуску «Живописной Украины» йшов надто повільно. Шевченко мав намір видати й другий випуск збірки офортів, але через брак коштів — це так і не втілили. Його мрія про викуп з кріпацтва братів та сестер так і не здійснилася.
1844 року опубліковано передрук першого видання «Кобзаря» з додатком поеми «Гайдамаки» під назвою «Чигиринський Кобзар і Гайдамаки». Того ж року Шевченко написав історіософсько-політичну «комедію» «Сон» — поему-гротеск, яка розкриває перед читачами наслідки уярмлення України Москвою.
3 квітня 1845 року Тарас Шевченко подав заяву до Ради Академії мистецтв із проханням надати йому звання художника. Рада ухвалила рішення, а загальні збори Академії 18 листопада 1845 року затвердили «Тараса Шевченка в академічному званні некласний художник у малярстві історичному і портретному» й видала йому за його заявою квиток на право проїзду в Україну і назад «для художніх занять», а також безперешкодного там перебування.
Другий приїзд в Україну. Археографічна комісія (1845—1847)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelUwTDFSaGNtRnpYMU5vWlhaamFHVnVhMjlmY0dGcGJuUnBibWRmTURJd09DNXFjR2N2TWpZd2NIZ3RWR0Z5WVhOZlUyaGxkbU5vWlc1cmIxOXdZV2x1ZEdsdVoxOHdNakE0TG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
31 березня 1845 року Шевченко вирушив з Петербурга через Москву в Україну. У Москві зустрівся з Михайлом Щепкіним і оглянув Кремль. Далі проїхав Подольськ, Тулу, Орел, Кроми, Есмань. Першою станцією в Україні, де зупинився Шевченко, був Глухів. Наступну зупинку він здійснив у Кролевці, де малював портрет ротмістра Й. Рудзинського.
Потім Шевченко відвідав Яготин, щоб висловити співчуття з приводу смерті батька В. Рєпніної. Між друзями відбулася розмова про альбом «Живописна Україна». Княжна з особливим завзяттям займалась організацією передплати цього видання. Через Переяслав, Бориспіль, Бровари поет вирушив до Києва. У Києві поет розширив знайомство зі студентською молоддю й зустрівся з М. Максимовичем, якому також подарував поему «Тризна». Свої київські зустрічі навесні 1845 року поет пов'язував насамперед з необхідністю розповсюдження «Живописної України». Завдяки Максимовичу він став неофіційним співробітником Київської археографічної комісії. Виконуючи завдання комісії, Шевченко багато подорожував Україною, збирав фольклорні й етнографічні матеріали, змальовував історичні й архітектурні пам'ятки і вів «Археологічні нотатки». Перебуваючи в Києві, Шевченко продовжував літературну діяльність, зокрема, саме тут він розпочав поему про Яна Гуса «Єретик», читав історичні джерела щодо цієї особистості й розпитував знайомих. Особа цього чеського реформатора й проповідника зацікавила Шевченка своєю революційною діяльністю. Трохи пізніше, 22 листопада, перебуваючи вже в Переяславі, Шевченко зацікавився й іншим чеським просвітником Павлом Шафариком, через що написав посвяту до поеми — .
Улітку, за дорученням комісії, Шевченко виїхав з Києва на Лівобережжя, до Прилук, задля вивчення пам'яток цього міста та його околиць. Потім відвідав Густинський монастир, де був похований М. Рєпнін. Мандруючи Полтавщиною він відвідав Лубни, поблизу яких, у селі Мгар оглянув старовинний Преображенський чоловічий монастир й старовинні земляні укріплення, що звуться «Замком». Далі у своїх нотатках він вказав Солоницю, де свого часу взято в полон гетьмана С. Наливайка, та описав також містечко Лукім'я. По дорозі в Ромни поет відвідав маєток Г. Ґалаґана в Сокиринцях. Був Шевченко й у маєтку іншого Ґалаґана — . 20—22 липня, поет відвідав знаменитий роменський Іллінський ярмарок. Тут він познайомився з К. Солеником, одним із фундаторів нового реалістичного українського театру. Під час ярмарку Шевченко три дні жив у наметі власника маєтку в Городищі на Черкащині П. Свічки, сина полковника, який славився в Україні своїми дивацтвами. Познайомився він також з поміщиком І. Якубовичем, роменським повітовим маршалком — батьком декабриста О. Якубовича. На шляху до Полтави поет відвідав Решетилівку, де зупинявся у власника цієї місцевості О. Попова, в якого збереглася бібліотека й архів із безліччю рідкісних книг і документів з історії України — що становило чималий інтерес для Комісії. У Полтаві та її околицях поет ознайомився з багатьма архітектурними пам'ятками — Хрестовоздвиженським монастирем, Успенським собором, будинком І. Котляревського. На Полтавщині Шевченко кілька разів відвідав й маєток А. Родзянка у Веселому Подолі. Побував тоді Тарас Григорович й у маєтку брата Аркадія — Платона Родзянка у Вишняках. У серпні Шевченко виїхав на Черкащину до Переяслава, де жив його друг, лікар А. Козачковський. У цьому місті поет відвідав Вознесенський собор, Успенську, Покровську і Михайлівську церкви. Відвідав села неподалік Переяслава: Монастирище, Трахтемирів, Андруші та В'юнище.
У В'юнищі, Шевченко провідав колишнього декабриста С. Самойлова. Мандруючи рідною Черкащиною, Шевченко декілька разів відвідав рідних у Кирилівці та Зеленій Діброві (де жила його старша сестра Катерина), побував у селах Лисянка, Ризине, Русалівка, Лузанівка. Потім, у серпні, подорожуючи Київщиною, поет провідав у Потоці свого друга Василя Тарновського-старшого, з сестрою якого, Надією, охрестив дитину в місцевого диякона М. Говядовського. Є відомості, що цього часу він написав вірші, які не збереглися. Надалі, коли Шевченка заарештували, Надія Тарновська заховала рукописи в скриньку й закопала у землю. Після звільнення поета вона відкопала скриньку й довго зберігала папери у себе. У Потоках поет прожив близько двох тижнів. Далі він вирушив у Білу Церкву, де оглянув пам'ятку садово‐паркової архітектури «Олександрія». У Таращі митець звернув увагу на головну архітектурну пам'ятку міста — козацьку церкву. У Віті‐Поштовій Шевченко оглянув давньоруське городище і могильник. У Митниці він ознайомився з давніми земляними валами, які називають «Зміїними». Побував Шевченко і в Чигирині, де замалював околиці міста із Замковою горою, там він відвідав Холодний Яр, Мотронинський монастир. Відвідав він і Суботів, де оглянув три криниці з цілющою водою, виконав малюнок Богданої церкві й руїни будинку гетьмана Б. Хмельницького.
Восени 1845 року поет знову вирушив на Полтащину. В Миргороді він спинився у П. Шершавицького, чиновника канцелярії повітового маршалка, у якого відновив літературну діяльність. 4 жовтня поет записав дві нові ліричні поезії: «Не завидуй багатому» і «Не женися на багатій», які увійшли до рукописної книги «Три літа». Оглянувши історичні та архітектурні пам'ятки Миргорода та його околиць, зокрема села Яновщину, Сорочинці, Білики, Шевченко на деякий час спинився у Мар'янському (перший приїзд туди відбувся навесні 1845 року) у маршалка шляхти Миргородського повіту О. Лук'яновича, де намалював його портрет. Потім Шевченко зупинявся в О. Афанасьєва-Чужбинського в Ісківцях та В. Закревського у Березовій Рудці, де оглядав визначні пам'ятки місцевості. По дорозі Шевченко потрапив під зливу і застудився й в останніх числах жовтня 1845 року знову прибув у Переяслав до А. Козачковського, де прожив тривалий час лікуючись у нього. У цей час поет напружено працював, написав такі твори: «Єретик», «Сліпий», «Великий льох», «Наймичка», «Кавказ», «І мертвим, і живим…», «Холодний Яр», «Давидові псалми». Однак через яскраво антиімперський характер більшість нових поетичних творів не могли бути надруковані, але вони розповсюджувались у списках. Надалі рукопис «Кавказу» поет передав 1846 року через свого знайомого, М. Савича, який їхав у Париж, шанованому ним Адаму Міцкевичу. Наприкінці листопада 1845 року Шевченко приїхав до Києва, показав Археографічній комісії свої записи, малюнки історичних пам'яток і був офіційно зарахований до складу її співробітників. 28 листопада він одержав подорожну й гроші для роз'їздів з метою опису пам'яток старовини. Окрім зустрічі із засновником комісії, професором історії М. Іванишевим, Шевченко познайомився з професором О. Селіним.
На початку грудня Шевченко знову приїхав у В'юнище до С. Самойлова, де прожив близько місяця, там він написав низку ліричних поезій: «Маленькій Мар'яні», «Минають дні, минають ночі...», «Три літа». Наприкінці грудня Шевченко знову тяжко захворів, після чого, стурбований С. Самойлов, негайно відвіз його на лікування до Козачковського. 25 грудня 1845 року, у будинку Козачковського поет написав політичний, революційний заповіт — «Як умру, то поховайте», який був відображенням селянських протипоміщицьких повстань. Цими поезіями завершується альбом «Три літа». Після одужання, на початку 1846 року Шевченко за завданням комісії знову вирушив на Лівобережжя, де вчергове відвідав міста й села: Яготин, Мойсівку, Ісківці, Березову Рудку, Лемеші, Марківці та Прилуки. У Мойсівці, на традиційних іменинах Т. Вільховської, Шевченко зустрів багатьох своїх знайомих: В. Забілу, Г. Тарновського, М. Маркевича, Закревських, познайомився з М. Кейкуатовим і з сімейством Катериничів. Там Шевченко намалював олійний портрет дрібної поміщиці О. Шостки (доля якого невідома), що був розіграний на її користь в лотерею. Портрет виграла М. Корсун, поміщиця Великої Кручі Пирятинського повіту.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHdMekF6THpFNE5EVmZNRGxmTFY5VVlYSmhjMTlUYUdWMlkyaGxibXR2WHkxZlFYWjBiM0J2Y25SeVpYUmZMUzVxY0djdk1qQXdjSGd0TVRnME5WOHdPVjh0WDFSaGNtRnpYMU5vWlhaamFHVnVhMjlmTFY5QmRuUnZjRzl5ZEhKbGRGOHRMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
Далі, продовжуючи історико‐етнографічні дослідження, Шевченко знову заїхав у Ісківці до О. Афанасьєва‐Чужбинського, з яким вирушив до Ніжина, де збереглося чимало важливих пам'яток архітектури: собори, церкви, житлові будівлі XVII—XVIII ст. У Ніжині він зустрічався зі студентами юридичного ліцею, відвідав картинну галерею й зустрівся зі своїм давнім другом І. Сошенком. Потім Шевченко відвідав Чернігов, де оглянув: Спаський собор, Троїцький монастир, Борисоглібську церкву, Церкву св. Параскеви, Церкву Успіння Божої Матері, будинок Чернігівської семінарії, і бібліотеку, яка колись належала полковнику Павлу Полуботку. Окрім цього, із О. Афанасьєвим-Чужбинським, він відвідав Чернігівське дворянське зібрання. На запрошення А. Лизогуба, який дуже високо цінував його творчість, у березні 1846 року Шевченко прибув у Седнів біля Чернігова. Він відвідав Георгіївську дерев'яну та Воскресенську кам'яну церкву. Багате історією і пам'ятками містечко надихало поета на творчу діяльність. Бував Шевченко і в маєтку старшого брата Андрія Лизогуба — Іллі. Вирушаючи з Чернігівщини до Києва поет спинявся в Лемешах й у Козельці, де оглянув дві архітектурні пам'ятки цієї місцевості, які спорудила графиня Н. Розумовська — її будинок і Собор Різдва Богородиці. Відвідав він і Марківці, де виконав вісім портретів поміщиків Катериничів.
Навесні 1846 року Шевченко прибув до Києва й оселився в будинку у провулку «Козине болото». Виконуючи далі завдання комісії, він зайнявся оглядом історичних пам'яток міста, багато працював на схилах Дніпра, особливо любив бувати біля Видубицького монастиря. Малював київські пейзажі, руїни Золотих воріт. Не раз бував в Києво‐Печерській лаврі. Цього часу він написав балади «Лілея» та «Русалка». У квітні Шевченко пристав до Кирило-Мефодіївського братства — таємного товариства, заснованого з ініціативи М. Костомарова. У полеміці з Костомаровим та іншими членами товариства — лібералами Шевченко обстоював революційний шлях боротьби проти кріпосництва й самодержавства. Тоді як Костомаров в ті часи стояв на ліберально-реформістських позиціях. Влітку 1846 року Шевченко разом із М. Іванишевим брав участь у розкопках великих курганів VI—V ст. до н. е. Переп'ят і Переп'ятиха, що між Васильковом та Фастовом. В обов'язки митця входило створення малюнків, котрі стосувалися розкопок, та збирання у населення етнографічного матеріалу.
21 вересня 1846 року Шевченко одержав від Археографічної комісії нове доручення й незабаром він виїхав з Києва. Його розшуки й дослідження почалися з Кам'янця-Подільського, де він ознайомився із численними середньовічними архітектурними спорудами, зокрема оглянув фортецю. Потім поет вирушив до Почаєва, тут він згідно із завданням намалював чотири акварелі: «Почаївська лавра з півдня», «Почаївська лавра з заходу», «Собор Почаївської лаври» (внутрішній вигляд) і «Вид на околиці з тераси Почаївської лаври». З Почаєва він поїхав до Острога та Кременця, де оглянув ансамбль місцевого ліцею. Далі шлях його пролягав на Корець. Наприкінці осені 1846 року поет побував у Берестечку, де відвідав руїни фортець та місце Берестецької битви 1651 року — однієї із найвизначніших подій Визвольної війни українського народу 1648—57 років. Перебуваючи у цих краях, Шевченко звернув увагу на велику кількість руїн замків і палаців. Об'їхавши більшу частину України зі сходу на захід, поет дійшов висновку про єдність українського народу, землі якого не раз були роз'єднані кордонами загарбників: «Від берегів тихого Дону до крем'янистих берегів швидкоплинного Дністра — один ґрунт землі, одна мова, один побут, одна фізіономія народу; навіть і пісні одні й ті самі. Як однієї матері діти». Під час подорожей Шевченко в альбомах записав чимало народних пісень: «Ой сидить козак та на дорозі», «Ой поздоров, боже, царя Микольця», «Чи не це ж тая кумася», «І в баби душа не з лопуцька», «Полюбила москаля» тощо. Через Звягель і Житомир, наприкінці жовтня 1846 року, Шевченко повернувся з відрядження до Києва.
27 листопада 1846 року Шевченко подав прохання на ім'я куратора О. Траскіна та генерал-губернаторова Д. Бібікова щодо призначення його на посаду вчителя малювання в Київському університеті, замість художника К. Павлова, який пішов на пенсію. Шевченко мав всі підстави отримати цю посаду: у нього була відповідна освіта, він мав чимало опублікованих робіт, що дістали позитивну оцінку в пресі. Також він був добре обізнаний зі станом університетської літографії. На той час літографією в університеті займалися двоє іноземців, оплата яких коштувала дуже дорого, через що ця галузь давала збитки. Бажаючи допомогти університетові у цій галузі Шевченко був готовий безплатно виконувати обов'язки літографа. 6 грудня куратор університету відповів згодою на прохання Шевченка. Тепер був потрібен дозвіл на прохання Шевченка від міністра народної просвіти С. Уварова, запит якому на це надіслав Д. Бібіков. Допомагала поетові в його клопотанні й В. Рєпніна через свою матір.
Наприкінці грудня 1846 року Шевченко знову вирушив у службове відрядження, відвідавши з Костомаровим Бровари. На початку 1847 року поет деякий час жив у Борзні, у свого друга, письменника В. Забіли, де виконав його портрет. У січні Шевченко побував у маєтку Білозерських (Василя та Миколи) — в Мотронівці й у Миколаївці. Кілька днів поет прожив на хуторі Сороки, де намалював два портрети Ю. Сребдольської. 22 січня 1847 року він був в Оленівці за старшого боярина на вінчанні П. Куліша й О. Білозерської (сестри Василя, згодом письменниці — Ганни Барвінок), а потім на весіллі в Мотронівці. Відвідав Шевченко й село Бігач, маєток Кейкуатових, де виконав кілька портретів — дружини князя і дітей.
Наприкінці зими 1847 року Шевченко знову прибув у Седнів, де завершив поему «Осика» (у пізнішій редакції поет дав їй нову назву — «Відьма»), яку переписав у той самий зошит, що й балади «Лілея» та «Русалка».. У цей же зошит 8 березня він переписав передмову до нового видання «Кобзаря». Цього часу поет планував видати зібрання своїх творів і хотів назвати його другим «Кобзарем» (так званий «Чигиринський Кобзар», який був лише передруком першого видання). Сюди мали увійти деякі поезії зі збірки «Три літа», що могли пройти цензуру, та нові твори, написані у 1846—47 роках. Для передмови Шевченко взяв рядки з комедії О. Грибоєдова «Лихо з розуму», яку він не раз бачив на сцені. Цим епіграфом поет підкреслював провідні ідеї передмови — ідеї патріотизму й народності. Звертаючись до українських читачів із закликом активніше працювати на користь рідної культури.
4 квітня 1847 року Шевченко прибув до Чернігова й того ж дня виїхав до Києва. За багатьма спогадами сучасників, Шевченко, відвідуючи в Києві літературні вечірки, читав свої твори зі збірки «Три літа». Недруковані твори Шевченка публіка переписувала й вивчала напам'ять, його поезії читали з великим захопленням студенти різних національностей. Дехто з них спеціально вивчав українську мову, щоб добре розуміти його вірші. Багато недрукованих творів Шевченка поширювалися в рукописах не лише в містах, але й в селах. 5 липня 1846 року В. Шевченко у листі до поета знову застерігав його, радив бути обачним. З перебуванням Шевченка у Кирилівці й поширенням його творів місцева влада пов'язувала заворушення селян 1848 року під час проведення інвентарної реформи. Проте, Шевченко на застереження не зважав і далі поширював свої революційні твори. У багатьох спогадах сучасників зафіксовані епізоди про наочну «агітацію» Шевченка серед селян за допомогою зерен пшениці або жита: одне зерно — цар, купка інших — міністри й генерали, ще більше — поміщики, потім пригорщею зерна він засипав ці маленькі купки, показуючи цим силу народу.
21 лютого 1847 року С. Уваров повідомив куратора університету про затвердження Шевченка на посаді вчителя малювання. Однак, працювати вчителем йому не довелося. У березні того року почалися арешти кирило-мефодіївців. Для таємного нагляду чернігівський губернатор відрядив за поетом чиновника А. Семенюту. Поки Шевченко, нічого не підозрюючи мандрував Україною, царська влада готувала його арешт. Ще 28 лютого 1847 року провокатор О. Петров з'явився до помічника куратора Київського навчального округу М. Юзефовича й зробив донос про існування в університеті таємного політичного товариства. 3 березня у присутності Юзефовича він подав спочатку усний, а потім і письмовий донос куратору округи О. Траскіну. 7 березня Траскін доповів про це київському військовому губернаторові Д. Бібікову, згадавши про революційні вірші Шевченка. Бібіков повідомив про розкриття таємного товариства III відділ, де справі надали важливого значення. Начальник III відділу, шеф жандармів О. Орлов доповів про це Миколі І. Почалися обшуки й арешти членів товариства. Першим заарештували в Петербурзі М. Гулака. У Києві затримали й почалися перші допити інших заарештованих: М. Костомарова, І. Посяди, О. Марковича, Г. Андрузького, О. Тулуба, у Полтаві — В. Білозерського й О. Навроцького. 22 березня III відділ наказав доставити всіх заарештованих до Петербурга. Після доносу Петрова Археографічна комісія 3 березня звільнила Шевченка з-поміж співробітників нібито за те, що він без згоди комісії виїхав з Києва. Не знаючи про всі ці події, поет поспішав до Києва на весілля Костомарова. 17 квітня 1847 року при в'їзді в Київ на правому березі Дніпра він був заарештований.
Перший арешт. Кара солдатчиною (1847)
Під час арешту у Шевченка знайшли малюнки, вірші та три пістолети. У нього відібрали папери, зокрема книгу «Три літа» й під конвоєм відправили до Петербурга. На допитах у казематі Третього відділу (політичний розшук і слідство) Імператорської канцелярії (тепер вул. Пестеля, 9) поет не виказав нікого з членів товариства. Перебуваючи близько двох місяців за ґратами, Шевченко написав вірші, які згодом об'єднав у цикл «В казематі». Шевченка звинуватили в написанні віршів, з якими «могли посіятись і згодом укоренитися думки про вигадане блаженство часів Гетьманщини, про щастя повернути ці часи й про можливість Україні існувати як окремій державі». Участі поета в Кирило-Мефодіївському товаристві слідство не довело. Шевченка як «наділеного міцною будовою тіла» призначили рядовим в Оренбурзький окремий корпус на невизначений термін із забороною писати й малювати. У його житті настала смуга тривалої і тяжкої неволі в пустельній околиці царської Росії. 30 травня 1847 року поета передали в інспекторський департамент військового міністерства, де його взяли під арешт як «секретного арештанта», встановивши спеціальний пост вартового.
Вранці наступного дня «рядового» Шевченка під наглядом фельд'єгера відправили в Оренбург, в розпорядження командира Окремого оренбурзького корпусу В. Обручова. У супровідному секретному листі повторено вирок і зроблено наголос на необхідності найсуворішого нагляду за Шевченком. Вирок над поетом був одночасно вироком над усією українською культурою: крім розпорядження вилучити з бібліотек і заборонити продаж виданих раніше творів Шевченка, М. Костомарова, П. Куліша й надалі їх не видавати, III відділ вимагав посилити нагляд насамперед за тими діячами, «які переважно займаються „малоросійськими“ старожитностями, історією і літературою».
До таких заходів царат спонукали не стільки ідеї і діла кирило-мефодіївців, скільки твори Шевченка. В усіх документах III відділу особливий наголос зроблено на поемі «Сон», за яку Микола I вважав Шевченка «особистим ворогом» (загалом у своїх творах поет називав імператора — «фельдфебелем-царем», «творцем зла», «лютим Нероном», «безбожним царем», «правди гонителем жорстоким»), та на віршах, в яких виразно звучать мотиви соціальної і національно-визвольної боротьби, — через що, поета хоч і визнали непричетним до Кирило-Мефодіївського товариства, — покарали найсуворіше. Виступи поета проти самодержавно-кріпосницької системи кваліфікувалися як злочин, вчинений внаслідок «власної зіпсованості».
Заслання до Орська. Аральська експедиція (1847—1849)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODNMemMyTDFOb1pYWmphRjl6YjJ4a1lYUXVhbkJuTHpFM01IQjRMVk5vWlhaamFGOXpiMnhrWVhRdWFuQm4uanBn.jpg)
Шевченка везли до Оренбургу без перепочинку з великою швидкістю як небезпечного політичного злочинця. Шлях у понад 2500 км був подоланий за вісім з половиною діб. Не доїжджаючи 30 км до Симбірська, в селі Тагай Шевченко провів ніч з 6 на 7 червня у пересильній тюрмі серед арештантів. 8 червня поет прибув в Оренбург, де його направили в казарми третього Оренбурзького батальйону, розквартированого поряд. У місті виявилося немало людей, які знали Шевченка й високо цінували його твори, одним з таких був чиновник прикордонної комісії Ф. Лазаревський, який відразу провідав поета. Першого ж дня знайомства з поетом, Лазаревський звернувся до чиновника особливих доручень при командирі Оренбурзького корпусу підполковника Ю. Матвєєва з проханням допомогти Шевченкові, який прихильно поставився до цієї пропозиції й дозволив йому залишати казарму. Через два дні, 11 червня, поет, перебуваючи на квартирі у Лазаревського, познайомився там ще з одним палким шанувальником своєї поезії — С. Левицьким. 10 червня 1847 року з'явився наказ командувача корпусом про зарахування Шевченка рядовим 5-го батальйону першої бригади 23-ї піхотної дивізії, який знаходився в Орську. Друзі Шевченка відразу ж звернулися до командира цього батальйону Д. Мєшкова з проханням по можливості полегшити його долю, однак це не лише не допомогло, але й до якоїсь міри підсилило в брутальному «солдафоні» жагу надалі муштрувати поета з особливою люттю у прагненні вислужитися перед начальством. 22 червня 1847 року Шевченка доставили в Орську фортецю, а наступного дня зарахували в третю роту під № 191. Він прибув у фортецю, коли довголітній комендант її генерал-майор уже чекав відставки. Як людина гуманна та інтелігентна, він поставився до опального поета зі співчуттям. З його дозволу Шевченко спочатку якийсь час жив не в казармі, а на квартирі, відвідував будинок коменданта, користувався його бібліотекою. Але це тривало недовго, через кілька місяців Ісаєва звільнили зі служби й незабаром після того він помер.
Новий комендант відразу розпорядився перевести Шевченка в казарми, вимагати від нього дотримування статуту та суворого режиму, для поета настали «безпросвітні» дні солдатської муштри, сенс якої полягав в досконалому опануванні крокуванням, рушничним прийомам, бравій виправці і вмінню віддавати честь начальству. За словами М. Лазаревського, який дізнався про Шевченка від брата Федора, й відвідав його у липні-серпні в Орську — переведення в казарми, де він «спав і проводив цілі дні на брудному своєму ліжку, що було в казармі серед інших», «п'яні й брутальні солдати, нестерпне повітря, бруд, постійний крик» — все це дуже пригнічувало поета. Третьою ротою, куди він потрапив, спочатку командував капітан Глоба, а потім його замінив штабскапітан О. Степанов. На них насамперед Мєшковим і покладалися обов'язки наглядати за виконанням «монаршої волі» щодо Шевченка. Запопадливі «служаки», інтелект яких обмежувався лише знанням військового статуту, не тільки ретельно муштрували поета, але й повсякчас наглядали за ним та прагнули показати над ним свою зверхність та владу. Окрім цього М. Лазаревський згадував, що поет з «милості» Мєшкова кілька разів сидів на гауптвахті.
Дедалі життя ставало нестерпнішим. «Треба хилитися, куди нагинає доля», — писав у ту пору поет в листі до А. Лизогуба. Через два дні він написав своєму другу-художнику О. Чернишову листа і передав кілька листів до впливових осіб у Петербурзі, щоб ті клопоталися про дозвіл йому малювати, він звертався з проханням до К. Брюллова, В. Даля, В. Жуковського, Л. Дубельта, що не дало результатів. Але всупереч забороні, Шевченко все ж потайки малював і писав вірші в Орській фортеці. 1847 року він зокрема написав низку поем та балад й завершив цикл поезій «В казематі».
У 5-му, як і в інших лінійних батальйонах Окремого оренбурзького корпусу, служило багато польських засланців, людей, які так чи інакше були в опозиції щодо самодержавства, з якими Шевченко знайшов спільну мову й навіть заприятелював — що було певною розрадою в горі. Однако найбільше цього часу поет дорожив дружбою братів Лазаревських, які, окрім клопотання про полегшення солдатського життя поета, надавали йому і матеріальну допомогу, по змозі постачали йому книжки, журнали, допомагали з кореспонденцією. Тоді як більшість колишніх друзів співчували поетові, але їм не вистачало мужності підтримувати з ним зв'язки. Тільки А. Лизогуб та В. Рєпніна не поривали з Шевченком й прагнули підтримати його. Восени 1847 року в Орській фортеці Шевченко занедужав спершу ревматизмом, а згодом ще й на сильну цингу, про що написав у листах до А. Лизогуба (11 грудня) та М. Лазаревського (20 грудня): «До люльок, смороду і зику став я потрохи привикать, а тут спіткала мене цинга лютая, і я тепер мов Іов на гноїщі, тілько мене ніхто не провідає…».
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHhMekUzTDFSaGNtRnpYMU5vWlhaamFHVnVhMjlmVkZNeE1pNXFjR2N2TWpVd2NIZ3RWR0Z5WVhOZlUyaGxkbU5vWlc1cmIxOVVVekV5TG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelU1THlWRU1DVTVReVZFTVNVNU5pVkVNU1U0TVNWRU1TVTRSaVZFTVNVNE55VkVNQ1ZDUkNWRU1DVkNNRjhsUkRBbFFrUWxSREVsT1RZbFJERWxPRGRmSlVRd0pVSkVKVVF3SlVJd1h5VkVNQ1U1UVNWRU1DVkNSU1ZFTVNVNE1TMGxSREFsT1RBbFJERWxPREFsUkRBbFFqQWxSREFsUWtJbFJERWxPVFl1YW5Cbkx6TXlNSEI0TFNWRU1DVTVReVZFTVNVNU5pVkVNU1U0TVNWRU1TVTRSaVZFTVNVNE55VkVNQ1ZDUkNWRU1DVkNNRjhsUkRBbFFrUWxSREVsT1RZbFJERWxPRGRmSlVRd0pVSkVKVVF3SlVJd1h5VkVNQ1U1UVNWRU1DVkNSU1ZFTVNVNE1TMGxSREFsT1RBbFJERWxPREFsUkRBbFFqQWxSREFsUWtJbFJERWxPVFl1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
На початку 1848 року капітан-лейтенант Олексій Бутаков, який прихільно ставився до Шевченка, включив його до складу своєї Аральської описової експедиції. Експедиція дозволяла Шевченку якийсь час мати дозвіл малювати, звільнитися від військової муштри й суворого нагляду. Шевченко вирушив разом з експедицією 11 травня 1848 року, належало подолати шлях у майже 750 км, з Орська до укріплення Раїм. До складу експедиції входило 1500 башкирських однокінних підвід, рота піхоти, дві сотні оренбурзьких козаків й дві гармати (треба було убезпечити себе від можливих нападів грабіжників із Хівинського ханства). Під час переходу з Орської фортеці до берегів моря експедиція транспортувала в розібраному вигляді два кораблі — «Костянтин» та «Микола». Верблюжий транспорт складався з 3000 верблюдів, з ним йшло 565 казахів та півтори сотні уральських козаків. У дорозі Шевченко жив у кибитці штабскапітана генерального штабу О. Макшеєва. Спочатку експедиція йшла лівим берегом річки Ор, а 15 травня переправилась через неї і далі перетинала притоки Іргиза й рушила за течією цієї річки. Потім експедиція рухалася на південний схід спочатку по солончаковій рівнині, а далі по західній околиці пісків Каракумів. Хоча на шляху зустрічалося чимало озер, однак вода в них була непридатною для пиття. Через це раніше походи в степ здійснювалися взимку, коли сніг міг замінити воду. Таким, зокрема, був під командою генерал-ад'ютанта В. Перовського, який супроводжувався значними жертвами, тому що взимку в степу лютували снігові бурани й морози. Довелося відмовитись від походів взимку й здійснювати їх навесні, коли ще не встигли пересохнути озера й невеличкі річки зі сніговою водою. Проте весняну воду треба було очищати, за словами Шевченка у його автобіографічній повісті «Близнюки» він «ніколи в житті не відчував такої страшної спраги і не пив такої брудної води». Не доходячи до укріплення Карабутак, експедиція зустріла одне-єдине зелене дерево в степу — .
30 травня транспорт досяг Уральського укріплення (сьогодні село Іргіз), де мав триденний відпочинок. Південна частина шляху долалася з великими труднощами. У похід вирушали о шостій ранку, проходили 3-4 кілометри за годину, на півдорозі робили годинний привал. Тільки коли переходили через піски Каракумів, виступали на дві-три години раніше, щоб подолати намічений шлях до того, як палюче сонце досягне зеніту. На берег Аральського моря експедиція вийшла 14 червня і далі протягом п'яти діб переходи здійснювала вночі, оскільки вдень спека сягала 40°. За день караван завдовжки дві версти долав 20–25 км. До Раїмського укріплення, розташованого на Сирдар'ї, за 64 км від Аральського моря, експедиційний транспорт прибув вранці 19 червня 1848 року, там експедиція затрималася понад місяць. Протягом цього часу були зібрані шхуни «Костянтин» і «Микола», складені маршрути і плани вивчення Аральського моря та визначено завдання кожному учаснику експедиції.
Обов'язки Шевченка збігалися з його бажанням: як художник він багато малював не тільки з того, що видавалося необхідним для експедиції, але й з власної ініціативи. 25 липня 1848 року шхуни були спущені на воду, а через два дні по Сирдар'ї вони досягли острова Косарал і 30 липня «Костянтин» вийшов в море — так почалася морська частина експедиції. На невеликому судні розмістився екіпаж із 27 осіб, шестеро з яких, зокрема й Шевченко, поселилися в одній каюті з капітаном Бутаковим. Перше дослідження Аралу тривало 56 днів і завершилося наприкінці вересня. Наукова експедиція вперше описала Аральське море, яке до Бутакова ніхто не досліджував, з погляду гідрології, геології, ботаніки, кліматології: визначено режим моря, проведена загальна рекогносцировка Аралу, зроблений промір глибин, проведене повне знімання острова Барсакельмес, відкрита і вивчена група островів Відродження, про існування яких не знали й місцеві мешканці-казахи, проведені астрономічні спостереження, зроблений збір зразків корисних копалин, серед яких знайшли поклади кам'яного вугілля на одному з островів й інше.
Наприкінці вересня 1848 року команда повернулася на острів Косарал, на якому була влаштована зимова стоянка — для цього був створений невеликий форт (приблизно на 50 осіб), де розміщувалася база для експедиції і рибальська ватага. Січень—березень 1849 року Шевченко прожив у Раїмі, а потім знову повернувся на Косарал. Зимівля в Раїмі і на Косаралі стала для Шевченка часом активної мистецької та літературної творчості, він працював над акварелями й написав понад 70 поезій. Після семимісячної зимівлі, з початку травня і до кінця вересня 1849 року проходило друге плавання по Аральському морю. Незважаючи на труднощі і небезпеки плавання в невідомому для мореплавців морі, яке постійно штормило й штилело, через що Бутаков називав його «надзвичайно бурхливим», експедиція провела величезний обсяг роботи, зумівши дослідити більше чим 64 000 квадратних кілометрів його площі і провела дослідну роботу надзвичайної наукової ваги. За час плавання Шевченко зумів створити понад 200 малюнків і нарисів, які наочно ілюстрували проведену наукову роботу. У 1850 році гідрографічним департаментом Морського міністерства була видана Морська карта Аральського моря. Наприкінці вересня дослідники вирушили до Раїма, а звідти 10 жовтня — до Оренбурга, куди й прибули 31 жовтня 1849 року.
Перебування в Оренбурзі. Другий арешт (1849—1850)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOW1MMlk0TDFSaGNtRnpYMU5vWlhaamFHVnVhMjlmY0dGcGJuUnBibWN3TURBMUxtcHdaeTh5TmpCd2VDMVVZWEpoYzE5VGFHVjJZMmhsYm10dlgzQmhhVzUwYVc1bk1EQXdOUzVxY0djPS5qcGc=.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODJMell6TDFSaGNtRnpYMU5vWlhaamFHVnVhMjlmY0dGcGJuUnBibWN3TURVeUxtcHdaeTh4T0RCd2VDMVVZWEpoYzE5VGFHVjJZMmhsYm10dlgzQmhhVzUwYVc1bk1EQTFNaTVxY0djPS5qcGc=.jpg)
З прибуттям до Оренбурга Шевченко почував себе краще: майже півторарічне перебування в Аральській експедиції забрало чимало здоров'я. У місті в нього з'явилася змога користуватися бібліотеками, були друзі, відновилася можливість листуватися з деякими знайомими й приятелями, що не боялися спілкуватися з ним. Короткий час Шевченко жив на квартирі Ф. Лазаревського, після чого він перейшов на квартиру О. Бутакова, який навмисне винаймав велику чотирикімнатну квартиру, щоб у ній могла працювати ціла група фахівців над завершенням польових робіт. Шевченко домальовував пейзажі. Оскільки обсяг роботи був дуже великий, йому, на клопотання О. Бутакова, дали на допомогу польського засланця, рядового (згодом унтерофіцера і прапорщика) Броніслава Залеського, як людину, «яка вміє малювати». З перших же днів знайомства між Шевченком і Залеським склалися взаємини вчителя й учня. Художник-аматор Броніслав Залеський учився в Шевченка, з багатьох питань радився з ним, незабаром став щирим, задушевним приятелем поета, допомагав йому в реалізації художніх праць. Окрім Б. Залеського, цього часу серед нових друзів поета з'явилися й інші поляки-політичні засланці, зокрема Л. Турно, М. Зеленко, А. Венгжиновський, М. Цейзик, а також видатний діяч польського революційного руху З. Сераковський. У січні 1850 року, по від'їзді О. Бутакова до Петербурга, Шевченко перейшов на квартиру свого друга К. Герна.
Дозволивши Шевченкові приїхати до Оренбурга для доопрацювання матеріалів експедиції, командир Оренбурзького корпусу В. Обручов пам'ятав суворий наказ про заборону йому малювати й, щоб уникнути неприємностей, 20 листопада 1849 року звернувся до шефа жандармів О. Орлова з запитом, чи можна йому малювати під наглядом начальства. Після отримання характеристики щодо поведінки Шевченка, О. Орлов зробив помітку на документі: «Можна, але роботу представляти на перегляд генерал-губернатору». Але після подання Миколі І уточнив: «Найвищого дозволу не надано». Проте поки розпорядження О. Орлова В. Обручову надійшло до Оренбурга, Шевченко завершив свою роботу над матеріалами експедиції. 23 грудня 1849 року О. Бутаков здав у штаб корпусу разом з картами і різними описами також гідрографічні краєвиди берегів Аральського моря й малюнки, виконані Шевченком. Фахівці високо оцінили їх пізнавальне значення. Малюнки сподобалися В. Обручову, через що він не заперечував, щоб поет намалював портрет його дружини Матильди Петрівни.
На початку 1850 року Шевченко зробив ще одну спробу домогтися офіційного дозволу малювати, написавши листа Леонтію Дубельту, який залишився без відповіді. Не дав результату й лист поета до Василя Жуковського, з проханням виклопотати дозвіл малювати. Одночасно друзі поета ублагали впливових людей Петербурга клопотатися перед колишнім оренбурзьким губернатором, а тоді членом Державної ради В. Перовським, щоб той також замовив слово перед Л. Дубельтом, що також було марним. Перед від'їздом до Петербурга у січні 1850 року О. Бутаков подав рапорт командиру 2-го лінійного батальйону Г. Чигирю про передачу Шевченка в розпорядження прапорщика корпусу флотських штурманів К. Поспєлова, призначеного начальником Аральської флотилії. 1 січня 1850 року поет з тривогою писав В. Рєпніній, що наступною весною його знову відправлять на Аральське море для дослідження покладів кам'яного вугілля, звідки він уже може не повернутися. Однак 22 січня з'явилося офіційне розпорядження про відрядження Шевченка й Т. Вернера до Новопетровського укріплення для участі в експедиції у гори Каратау з тією ж метою.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODNMemMyTDFSaGNtRnpYMU5vWlhaamFHVnVhMjlmY0dGcGJuUnBibWN3TURNNExtcHdaeTh4T0RCd2VDMVVZWEpoYzE5VGFHVjJZMmhsYm10dlgzQmhhVzUwYVc1bk1EQXpPQzVxY0djPS5qcGc=.jpg)
Навіть під суворим наглядом начальства Шевченко потайки продовжував малювати. Після завершення роботи над морськими краєвидами він поступово відновив і поетичну діяльність. За чотири роки (1847—1850) йому вдалося створити й зберегти чотири рукописні книжечки без назв, відзначених на титульних сторінках роками: «1847», «1848», «1849», «1850». Однак, напружена творча праця була перервана другим арештом поета.
До арешту призвів випадок, у якому Шевченко помітив, що прапорщик М. Ісаєв залицяється до дружини його друга К. Герна й та відповідає йому взаємністю. Заступаючись за честь свого приятеля, Шевченко викрив ці потайні побачення і разом з К. Герном з ганьбою випровадив залицяльника. Другого дня, 22 квітня 1850 року, розгніваний М. Ісаєв подав донос командирові Оренбурзького корпусу про те, що Шевченко ходить у цивільному одязі, живе на приватній квартирі й малює, тобто не виконує «монаршої волі». Хоча у доносі не значилося нічого такого, чого б не знав командир корпусу, але тепер йому довелося відреагувати. Якби донос дійшов до Петербурга, там могли зробити неприємні для В. Обручова висновки, зокрема і той, що він не виконує «монаршу волю» і потурає «політичному злочинцеві». Остерігаючись такого розвитку справи, В. Обручов дав розпорядження зробити обшук на квартирі Шевченка і заарештувати його. За версією дослідників В. Обручов свідомо дав розпорядження в присутності К. Герна, щоб той встиг попередити про обшук Ф. Лазаревського, а останній — Шевченка. Після чого Шевченко спалив більшу частину своїх паперів. Щоб не викликати підозри слідства, що його хтось попередив про обшук, поет залишив невелику частину паперів. При обшуку військова влада знайшла в Шевченка листи (серед них — від С. Левицького, А. Лизогуба, братів Лазаревських, М. Александрійського), скриньку з малярським приладдям та паперами, два альбоми та декілька книжок. Але деякі ескізи, папери і «книжечку» з віршами, Шевченко, як свідчив К. Герн, передав йому на збереження.
До особливого розпорядження Шевченка посадили на гауптвахту. Розпорядження надійшло 27 квітня: не чекаючи наслідків розслідування справи, В. Обручов у цей день підписав наказ про повернення поета з 4-го до 5-го батальйону. 12 травня поета звільнили з гауптвахти і відправили до Орської фортеці, де був розташований 5-й батальйон. Начальникові 23-ї піхотної дивізії наказали встановити за Шевченком найсуворіший нагляд і не дозволяти листуватися з будь-якими особами. Ротою, у яку зарахували Шевченка в Орську, командував підпоручик Ростопчин, а батальйоном — усе той же «солдафон» Д. Мєшков. У наказі щодо поета значилося: «… за рядовим же Шевченком в роті доручити, понад батальйонного і ротного командирів, мати нагляд благонадійному унтерофіцеру і єфрейторові, які повинні суворо спостерігати за всіма його діями…». Під таким перехресним наглядом поет прожив в Орську літо 1850 року, деколи розрадою були зустрічі зі старими знайомими.
У цей час справу Шевченка розслідували паралельно: в Петербурзі — III відділ, в Оренбурзі — військова влада. Особливий інтерес III відділу викликав лист С. Левицького, в якому йшлося про тисячі прихильників і послідовників поета в Москві, Петербурзі й в Україні. III відділ, у надії викрити можливу таємну політичну організацію, заарештував С. Левицького й згаданого в листі магістра математики М. Головка, зробив обшук в їх квартирах та вчинив допит, але жодного криміналу не виявили. 23 червня 1850 року О. Орлов доповів цареві, що матеріали «не виявили, щоб Шевченко продовжував колишній образ думок або б писав й малював на кого-небудь пасквілі». В Оренбурзі розслідувати справу доручили підполковнику Г. Чигирю. Перед цим, на вимогу царя, поета заарештували вдруге і 24 червня посадили на гауптвахту. Надалі матеріали слідства військової влади, нічого нового не додали. Виявили лише, що Шевченко при зарахуванні його до 5-го батальйону не складав присяги, але цей церемоніал тут же організували. Виконуючи волю Миколи I, 8 серпня 1850 року військове міністерство дало розпорядження перевести поета з 5-го батальйону в один з найвіддаленіших батальйонів під найсуворіший нагляд начальства. Після цього 5 вересня В. Обручов наказав після звільнення Шевченка з-під арешту перевести його на службу, під найсуворіший нагляд ротного командира, в одну з рот Оренбурзького лінійного № 1-го батальйону, розташованих в Новопетровському укріпленні.
Заслання на Мангишлак. Боротьба за визволення (1850—1857)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkUzTHlWRU1DVTVSQ1ZFTUNWQ1JTVkVNQ1ZDTWlWRU1DVkNSU1ZFTUNWQ1JpVkVNQ1ZDTlNWRU1TVTRNaVZFTVNVNE1DVkVNQ1ZDUlNWRU1DVkNNaVZFTVNVNE1TVkVNU1U0UXlWRU1DVkNRU1ZFTUNWQ05WOGxSREVsT0RNbFJEQWxRa0VsUkRFbE9EQWxSREVsT1RZbFJEQWxRa1lsUkRBbFFrSWxSREFsUWpVbFJEQWxRa1FsUkRBbFFrUWxSREVsT0VaZkpVUXdKVUkzWHlWRU1DVkNReVZFTUNWQ1JTVkVNU1U0TUNWRU1TVTRSaTVmSlVRd0pUbEdKVVF3SlVJd0pVUXdKVUpHSlVReEpUazJKVVF4SlRnd0pUSkRYeVZFTUNWQ01DVkVNQ1ZDUVNWRU1DVkNNaVZFTUNWQ01DVkVNU1U0TUNWRU1DVkNOU1ZFTUNWQ1FpVkVNU1U0UTE4dWFuQm5Mek0zTUhCNExTVkVNQ1U1UkNWRU1DVkNSU1ZFTUNWQ01pVkVNQ1ZDUlNWRU1DVkNSaVZFTUNWQ05TVkVNU1U0TWlWRU1TVTRNQ1ZFTUNWQ1JTVkVNQ1ZDTWlWRU1TVTRNU1ZFTVNVNFF5VkVNQ1ZDUVNWRU1DVkNOVjhsUkRFbE9ETWxSREFsUWtFbFJERWxPREFsUkRFbE9UWWxSREFsUWtZbFJEQWxRa0lsUkRBbFFqVWxSREFsUWtRbFJEQWxRa1FsUkRFbE9FWmZKVVF3SlVJM1h5VkVNQ1ZDUXlWRU1DVkNSU1ZFTVNVNE1DVkVNU1U0Umk1ZkpVUXdKVGxHSlVRd0pVSXdKVVF3SlVKR0pVUXhKVGsySlVReEpUZ3dKVEpEWHlWRU1DVkNNQ1ZFTUNWQ1FTVkVNQ1ZDTWlWRU1DVkNNQ1ZFTVNVNE1DVkVNQ1ZDTlNWRU1DVkNRaVZFTVNVNFExOHVhbkJuLmpwZw==.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHdMekE1THlWRU1DVTVRU1ZFTUNWQ01DVkVNU1U0TUNWRU1DVkNNRjhsUkRFbE9EZ2xSREFsUWtZbFJERWxPVFlsUkRFbE9EWWxSREVsT0RBbFJERWxPRE1sUkRFbE9ESWxSREFsUWpVbFJEQWxRa1FsUkRBbFFqQWxSREFsUWtNbFJEQWxRamhmTG1wd1p5OHhPVFZ3ZUMwbFJEQWxPVUVsUkRBbFFqQWxSREVsT0RBbFJEQWxRakJmSlVReEpUZzRKVVF3SlVKR0pVUXhKVGsySlVReEpUZzJKVVF4SlRnd0pVUXhKVGd6SlVReEpUZ3lKVVF3SlVJMUpVUXdKVUpFSlVRd0pVSXdKVVF3SlVKREpVUXdKVUk0WHk1cWNHYz0uanBn.jpg)
З Оренбурга Шевченка доставили до Уральська, а потім, 13 жовтня 1850 року, до Гур'єва, звідки, того ж дня, на поштовому човні, він відплив на Мангишлацький півострів. Там він карався сім років. Умови Новопетровського укріплення були жахливими: місцева вода була солонувата, харчі здебільшого сухі та теж солоні — через це солдати хворіли на цингу, від якої дуже страждав і Шевченко. Цинга була спільним лихом усіх степових укріплень, особливо взимку. Щороку від хвороб, породжених тяжкими побутовими умовами, виснажливої муштри, фортифікаційних робіт, нещасних випадків (переважно під час навчальних стрільб) — гинули солдати. Так, у 1852 році в укріпленні з різних причин померло одинадцять солдатів, а двох вбито під час стрільб. Будні укріплення для Шевченка були огидними своїм безглуздям, одноманітністю, пияцтвом та аморальною поведінкою деяких офіцерів. Зрідка, щоправда, виникала потреба послати загін на боротьбу з войовничими бандами хівинців, які грабували мирні казахські аули. За словами Шевченка: «солдат — був найбіднішим, найжалюгіднішим прошарком у нашій православній відчизні. У нього відібране все, чим тільке життя красне: сімейство, батьківщина, свобода, одним словом, все». Через важку долю солдати знаходили хвилинну розраду в горілці. Шевченко не відокремлював себе від солдатів, жив просто, декого з них потайки навчав грамоти. Особливо дружні відносини у нього склалися з солдатами Скобєлєвим та Обеременком. Шевченко був одним з небагатьох солдатів, які провели в укріпленні найбільш тривалий час — сім років без перерви.
Переводячи Шевченка до Новопетровського укріплення, командир корпусу Володмир Обручов дав наказ начальникові 23-ї піхотної дивізії , який створив для поета умови, що мало чим відрізнявся від в'язничних. Наказ передбачав, окрім спостереження за поведінкою Шевченка з боку самого ротного командира, доручити найближчий нагляд за ним благонадійним унтерофіцерові і єфрейторові, які повинні були суворо стежити за всіма його діями. У випадку якщо ці чини помічали непокору та щось підозріле з боку Шевченка, то ротний командир повинен був негайно доповідати секретними листами про це Обручову.
Не пощастило Шевченкові й з безпосередніми начальниками: ротний командир, штабскапітан М. М. Потапов, був людиною настільки «жорстокою й бездушною», що його ненавиділи не лише солдати, але й офіцери. Потапов дуже ретельно виконував наказ Обручова: окрім закріплення за Шевченком спостерігача «особливого дядька з солдат», його стали водити на щоденні «фортові роботи, на муштру», які доводили поета мало не до відчаю та за його формулюванням мали на меті «перетворити мислячу людину на автомат з рушницею». Таким же обмеженим був і помічник Потапова — підпоручик П. І. Обрядін, людина не тільки «брутальна і жорстока, але й безчесна».
Серед офіцерів, що доброзичливо ставилися до поета, зокрема, були: хорунжий Уральського війська М. Ф. Савичев, лікар С. Р. Нікольський, сотники і Ф. Ю. Чаганов, прапорщик В. О. Михайлов, підпоручик В. П. Воронцов, підпоручик О. Є. Фролов, поручик К. Зелінський. Окрім Зелінського, дружні стосунки з Шевченком мали й інші польські політичні засланці — унтерофіцери М. Мостовський, Ф. Фіялковський і Ф. Куліх; рядові І. Плащевський і С. Пшевлоцький, який у 1857 році передав Шевченкові з Уральська книгу «Естетика» . Саме згадані офіцери — значною мірою сприяли зближенню коменданта укріплення й солдата Шевченка. Людина розумна й гуманна, підполковник Маєвський користувався серед підлеглих пошаною і приязню, через заборону поету листуватися, комендант навіть згодився одержувати й відсилати його листи. У Шевченка з'явилася можливість листуватися з друзями, які час від часу надсилали йому гроші. Окрім цього комендант запросив Шевченка вчити двох своїх невеликих синів, саджав його за один стіл зі своїми гостями-офіцерами, — за що наражався на небезпеку доносу.
У суворій таємниці за роки перебування на Мангишлаку Шевченко виконав понад сто сімдесят малюнків сепією, аквареллю, олівцем — переважно на мангишлацьку тематику. Створено і чимало портретів, що, окрім прагнення творити, ще й було єдиним джерелом заробітку. Збереглося їх небагато, менше, ніж виконано. Деякі малюнки, які він передав в Оренбург Залеському для продажу, не підписувалися, хоча покупці «вимагали штемпеля». 1851 року Шевченку пощастило на ціле літо позбутися муштри й покинути «ненависне» укріплення — він вирушив у складі експедиції на розвідку родовищ кам'яного вугілля в гори Каратау. Серед її учасників опинилися й друзі Шевченка — геолог Людвік Турно й Броніслав Залеський, завдяки клопотанням якого поета включено до експедиції, хоча комендант Маєвський знову дуже ризикував, даючи дозвіл на це. Каратауська експедиція стала часом натхненної творчої праці Шевченка — він виконав близько ста малюнків аквареллю й олівцем (зокрема, «Вигляд на гори Актау з долини Агаспеяр», «Гора в долині Агаспеяр», «Гори в долині Агаспеяр», «Кладовище Агаспеяр»). Під час експедиції Залеський, Турно і Шевченко жили в однім наметі, точніше — в казахській кибитці. Буденна сцена їх щоденної праці та побуту зображена Шевченком на малюнку, відомому під умовною назвою «Т. Г. Шевченко серед товаришів».
1852 рік також став для Шевченка надзвичайно плідним. Невелике полегшення в побуті, можливість мати тихий куток та трохи вільного часу для праці у будинку коменданта Маєвського — все це сприяло творчим роздумам, цього часу він розпочинає працю над прозовими повістями російською мовою з українською тематикою й багатим автобіографічним матеріалом. Було кілька причин написання повістей російською мовою, це і заборона писати поетичні твори, і взагалі небезпека писати рідною мовою, навіть листи. Приблизно, з осені того року, знайшовши коло форту добру глину й алебастр, Шевченко почав вправи в скульптурі, тому що на це не було заборони. Серед виконаних ним скульптурних творів були й два барельєфи на новозавітні теми: «Христос у терновому вінку» та «Іоанн Хреститель».
Після смерті Маєвського, у 1853 році новим комендантом став майор І. О. Усков, який до цього був ад'ютантом командира Окремого Оренбурзького корпусу Василя Перовського (змінив Обручова у 1851 році). За словами дружини Ускова, Агати Омелянівни, коли її чоловік зайшов до Перовського попрощатися перед від'їздом до укріплення, той просив Ускова якось полегшити становище Шевченка, що й дало йому сміливість у майбутньому діяти у цьому напрямі. Перовський був ознайомлений зі справою Шевченка ще до приїзду в Оренбург. Л. М. Жемчужников стверджував, що Перовський дізнався про Шевченка від К. П. Брюллова та В. А. Жуковського і що його просили за поета брати Лизогуби й їхній родич граф Гудович. Перовський зі свого боку звернувся у лютому 1850 року до Леонтія Дубельта із запитанням, чи можна якось полегшити долю Шевченка. Дубельт доповів про це шефу жандармів О. Орлову, який відповів, що Шевченко заслуговував ще тяжчого покарання і тільки завдяки монаршій милості його віддали у солдати, тому рано просити царя про помилування. Відтоді Перовський відмовляв усім прохачам за Шевченка; але існує версія, що він міг подбати щодо невеликого неофіційного полегшення поетові, тим більше що з Усковим він був відвертим. Прибувши до укріплення, Усков не відразу наблизив до себе Шевченка, йому було потрібно розібратися в людях й убезпечитися від можливих доносів. Шевченку, через сувору зовнішність, Усков спочатку здавався деспотом.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHpMek0yTHlWRU1DVTVSaVZFTUNWQ1JTVkVNU1U0TUNWRU1TVTRNaVZFTVNVNE1DVkVNQ1ZDTlNWRU1TVTRNbDhsUkRBbE9UQWxSREFsUWpNbFJEQWxRakFsUkRFbE9ESWxSREFsUWpoZkpVUXdKVGxGSlVRd0pVSkRKVVF3SlVJMUpVUXdKVUpDSlVReEpUaEdKVVF3SlVKRUpVUXhKVGsySlVRd0pVSXlKVVF3SlVKRUpVUXdKVUk0WHlWRU1DVkJNeVZFTVNVNE1TVkVNQ1ZDUVNWRU1DVkNSU1ZFTUNWQ01pVkVNQ1ZDUlNWRU1TVTVOMThsUkRBbFFqZGZKVVF3SlVJMEpVUXdKVUpGSlVRd0pVSkVKVVF4SlRoREpVUXdKVUpCSlVRd0pVSkZKVVF4SlRoRlh5VkVNQ1U1UkNWRU1DVkNNQ1ZFTVNVNE1pVkVNQ1ZDTUNWRU1TVTRPQ1ZFTUNWQ05TVkVNU1U0UlY4dWFuQm5MekU1TlhCNExTVkVNQ1U1UmlWRU1DVkNSU1ZFTVNVNE1DVkVNU1U0TWlWRU1TVTRNQ1ZFTUNWQ05TVkVNU1U0TWw4bFJEQWxPVEFsUkRBbFFqTWxSREFsUWpBbFJERWxPRElsUkRBbFFqaGZKVVF3SlRsRkpVUXdKVUpESlVRd0pVSTFKVVF3SlVKQ0pVUXhKVGhHSlVRd0pVSkVKVVF4SlRrMkpVUXdKVUl5SlVRd0pVSkVKVVF3SlVJNFh5VkVNQ1ZCTXlWRU1TVTRNU1ZFTUNWQ1FTVkVNQ1ZDUlNWRU1DVkNNaVZFTUNWQ1JTVkVNU1U1TjE4bFJEQWxRamRmSlVRd0pVSTBKVVF3SlVKRkpVUXdKVUpFSlVReEpUaERKVVF3SlVKQkpVUXdKVUpGSlVReEpUaEZYeVZFTUNVNVJDVkVNQ1ZDTUNWRU1TVTRNaVZFTUNWQ01DVkVNU1U0T0NWRU1DVkNOU1ZFTVNVNFJWOHVhbkJuLmpwZw==.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWtMMlF4THlWRU1DVTVRU1ZFTUNWQ01DVkVNQ1ZDTnlWRU1DVkNNQ1ZFTVNVNE1DVkVNQ1ZDUXlWRU1DVkNNRjh1YW5Cbkx6STVNSEI0TFNWRU1DVTVRU1ZFTUNWQ01DVkVNQ1ZDTnlWRU1DVkNNQ1ZFTVNVNE1DVkVNQ1ZDUXlWRU1DVkNNRjh1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Після прибуття до укріплення дружини Ускова з трирічним сином Дмитром — Шевченко почав зближуватися з цією родиною, до того ж він завжди любив малих дітей. Агата Ускова, яку ще в Оренбурзі Шевченкові друзі просили помогти засланому поетові, всіляко сприяла його зближенню зі своїм чоловіком й запрошувала до столу. Помалу поет почав бувати у домі коменданта й став другом сім'ї. У 1853 році, коли в Ускових трапилося горе — помер їх маленький син Митя — Шевченко спроєктував для його могили пам'ятник і сам наглядав за його спорудженням (пам'ятник зберігся донині). Однак Усков, як раніше і Маєвський, не зважувався дозволити Шевченкові жити поза казармою, коли наступали осінні холоди, поет був змушений не тільки ночувати, але й працювати в казармі — серед «смороду й зику». Новий комендант доклав чимало зусиль, щоб упорядкувати територію форту і його околиць, Шевченко з запалом допомагав йому садити дерева в закладеному ще Маєвським саду біля укріплення. Пізніше за наказом Ускова в саду збудували літній будиночок для його родини, альтанку, землянку для коменданта і поставили «джуламійку» для Шевченка; тут він міг спокійно малювати або писати. Своє малярське приладдя поет зберігав у землянці Ускова. На початку 1854 року Усков, як свого часу і Маєвський, зробив спробу домогтися для Шевченка дозволу у Перовського намалювати запрестольний образ «заради прикрашення храму» в укріпленні — на що отримав відмову.
Восени 1854 року генерал-майор Г. А. Фрейман, який інспектував укріплення та перейнявся до Шевченка повагою і співчуттям, а наступного року й Усков та капітан Косарев — клопоталися перед Перовським щодо підвищення його в чин унтерофіцера — це б звільнило поета від казарми та муштри й дало б надію звільнення з солдатської неволі в майбутньому. Але ці клопотання були відхилені, можливо, з обережності Перовського. Окрім цього, була ще одна прикрість — на надіслане І. Усковим кураторові Київського навчального округу прохання повернути атестат Шевченка на звання вільного художника — на що була отримана зневажлива відмова, яка тяжко пригнітила поета, але ненадовго. У квітні 1855 року він поновив спроби домогтися полегшення своєї долі: написав листи секретарю Академії мистецтв В. І. Григоровичу та віцепрезиденту Академії Федору Толстому, прохаючи останнього поклопотатися за нього перед президентом Академії, сестрою царя, великою княгинею Марією Миколаївною. Лист Шевченка до Толстого з благанням про допомогу глибоко зворушив усю родину, зокрема його дружину Анастасію Іванівну, яка теж залучилася до боротьби за визволення поета та почала з ним листуватися.
Коли 18 лютого 1855 року помер Микола I — 19 лютого було оголошено маніфест нового царя, Олександра II, щодо звільнення політзасланців у зв'язку зі вступом на престол. Але Шевченко ще мучився відсутністю звістки, чи вплинуть маніфести царя на його долю, чи ні, і тільки 14 квітня 1856 року він дізнався, що для нього нічого не змінилося: «Я близький був до відчаю, так мене приголомшила ця безнадійна звістка». Навесні 1856 року для Шевченка прийшла ще одна сумна звістка, його друзі Залеський та Сераковський, з якими він листувався, назавжди залишають Оренбург. У квітні 1856 року Шевченко почав шукати всіх можливих шляхів до полегшення своєї долі, намагаючись залучити до цього всіх знайомих впливових осіб. Він просить Залеського звернутися до Олексія Бутакова, а також до генерала , щоб вони обстали за нього перед Перовським, про це ж прохає і Варвару Рєпніну. Залеський до цього вже кілька разів просив за поета Перовського, але безрезультатно.
Завдяки Залеському та Олексію Плещеєву долею Шевченка зацікавилися, окрім Бюрно, ще й такий впливовий військовий адміністратор, як Л. П. Екельн. Також до визволення Шевченка долучився академік Карл Бер, який тричі прибував з експедицією до укріплення, він клопотав перед Дубельтом, що люто ненавидів поета-бунтівника і робив усе, щоб затримати його звільнення. У травні 1856 року Шевченко одержав лист від М. М. Лазаревського, який повідомляв, що про поета клопочуться, окрім Ф. П. Толстого, «добрі люди», і не без успіху. Влітку того ж року президент Академії мистецтв Марія Миколаївна особисто зверталася до начальника III відділу щодо визволення Шевченка. Клопотання друзів поета перед Перовським досягли мети — до військового міністерства ним було надіслано список кандидатів на амністію. З приводу Шевченка він пропонував: «Рядового Тараса Шевченка звільнити від служби». 25 січня 1857 року III відділ, враховуючи клопотання віцепрезидента та президента Академії мистецтв, повідомив свою пропозицію військовому міністру, схвалюючи звільнення Шевченка, але справа ще тяглася інстанціями кілька місяців. У підсумку на звільнення Шевченка була дана згода. Якби не клопотання друзів — заслання Шевченка могло би стати довічним. 28 травня 1857 року Перовський наказав звільнити зі служби усіх амністованих з тим, щоб вони оселилися в Оренбурзі аж до остаточного їх звільнення на батьківщину. Таким чином царське «помилування» перетворилося на нове покарання — заслання з поселенням в Оренбурзі під суворий нагляд поліції. Коли надійшла звістка про близьке звільнення, капітан Косарєв дозволив Шевченкові у вільні від муштри й караулу години перебувати поза казармою. Поет увесь свій вільний час проводив то на городі, в саду, пишучи й малюючи, то на березі моря, або гуляв навколо укріплення.
21 липня 1857 року до укріплення надійшов наказ щодо звільнення зі служби Шевченка, після якого йому ще треба було подолати 1000 кілометрів до штабу в Уральську, для отримання наказу по батальйону. Поет радів звільненню, не знаючи, що йому, згідно з цим наказом, належало жити під суворим наглядом поліції в Оренбурзі невизначений термін. Після довгих вагань через довгу відсутність батальйонного наказу щодо звільнення, 1 серпня комендант Усков, враховуючи велику відстань до Уральська та не знаючи його умов — зважився видати квиток на проїзд Шевченка до Петербурга. Наступного дня, увечері, розпрощавшися нашвидку з усіма, Шевченко відплив рибальським човном до Астрахані. Надалі, через передчасну видачу Шевченку квитка, в Ускова виникли неприємності по службі. Після отримання 23 серпня батальйонного наказу, Усков відразу ж надіслав повідомлення до поліційних відділень Астрахані, Нижнього Новгорода, Москви, Петербурга, а також до Академії мистецтв, прохаючи зупинити Шевченка й повернути його в Оренбург.
Повернення. Подорож з Астрахані до Москви (1857—1858)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODRMemd4TDFSaGNtRnpYMU5vWlhaamFHVnVhMjlmY0dGcGJuUnBibWRmTWpBeE55NXFjR2N2TVRjMWNIZ3RWR0Z5WVhOZlUyaGxkbU5vWlc1cmIxOXdZV2x1ZEdsdVoxOHlNREUzTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
5 серпня, після триденної плавання Каспійським морем і рукавами волзької дельти, Шевченко прибув до Астрахані. Скінчилося дуже тяжке для поета й художника десятиліття, сповнене образ, принижень, муштри, дальніх походів з небезпечними ситуаціями (як це видно з щоденника начальника Аральської експедиції). Він постарів, посивів, втратив здоров'я. З Астрахані Шевченко планував пароплавом дістатися Волгою до Нижнього Новгорода, але відразу ж з'ясувалося, що доведеться чекати два тижні, доки прийде й навантажиться рейсовий пароплав компанії «Меркурій». Перші дні Шевченко віддав пошукам тимчасового житла й оглядові Астрахані, яка йому дуже не сподобалося, у свому щоденнику він назвав це місто «сірою купою сміття», зокрема його недвоволення викликало: його брудні трактири, відсутність готелів, неможливість купити необхідних харчів перед майбутньою тривалою подорожжю.
На щастя, у місті цього часу перебував у справах товариш Шевченка по службі з укріплення плац-ад'ютант , який і дав йому притулок. Між першими невідкладними справами були листи, які Шевченко надіслав друзям, оповіщаючи їх про визволення. Невдовзі довелося шукати нове житло, Бурцев мав одружуватися. Після тривалих пошуків поет знайшов комірчину біля каналу — темну й незатишну. Виявилося, що у тому ж будинку, де було пристановище — мешкав Г. Ф. Муравський, колишній студент Київського університету, який познайомившись із Шевченком, розповів про нього своєму колезі С. А. Незабитовському, колишньому киянинові, а також учителеві в Астраханській гімназії І. П. Клопотовському та випускникові того ж університету Томашу Зброжеку. Астраханські «кияни» захоплено привітали звільненого поета. Того ж дня увечері від Зброжека про його перебування в місті дізнався астраханський рибопромисловець-мільйонер О. О. Сапожников, якого ще хлопчиком Шевченко вчив малюванню. Наступного ранку він запросив поета до себе, запропонував йому кімнату в своєму будинку й каюту на пароплаві «Князь Пожарський». Таким чином, в Астрахані поет опинився у колі демократичної флотської інтелігенції.
22 серпня Шевченко пароплавом по Волзі відбув з Астрахані до Нижнього Новгорода. Подорож Волгою тривала майже місяць. На пароплаві Шевченко жив у каюті капітана В. В. Кишкіна, його старого знайомого, в якого була «завітна портфель» зі списками творів російської позацензурної поезії, завдяки цьому під час плавання відбувалися літературні ранки і вечори. Відбуваючи з Астрахані, Шевченко сподівався багато малювати волзькі береги; але це виявилося майже неможливим: обриси швидко змінювалися, дуже заважало здригання палуби від роботи двигуна. Малювати вдавалося лише під час зупинок і частково тоді, коли пароплав повільно долав річкові перекати. Збереглися начерки Камишина, Саратова, «Царіва кургана», Казані й інших місць. Він виконав і декілька портретів — К. Козаченко, тещі Сапожникова й інших. Протягом подорожі, Шевченко не проминув нагоди оглянути приволзькі міста, свої враження від побаченого він регулярно занотовував у щоденника. У Саратові він відвідав матір Миколи Костомарова — Тетяну Петрівну. Самару він назвав «казенно-безлицею» найбільшою хлібною пристанню на Волзі, позбавленою елементарних ознак міської культури, на що вплинуло, за його словами, царювання Миколи I, якого він називав «нєудобозабиваємий Тормоз». Відвідати Симбірськ і поглянути на монумент Миколі Карамзіну перешкодили шквал з мокрим снігом та непролазна багнюка. Казань сподобалася Шевченкові, нагадавши йому Москву. Він побував у Казанському університеті, шукаючи слідів перебування там товаришів по Кирило-Мефодіївському товариству, але безуспішно. Невелике місто Чебоксари, де, на його думку, «церков виявилося не менше, ніж будинків», дали йому ґрунт для такого висновку: «Головний вузол московської старої внутрішньої політики — православ'я. „Нєудобозабиваемий Тормоз“ через дурість свою хотів затягнути цей знесилений вузол і перетягнув. Він тепер на одному волоску тримається».
20 вересня пароплав прибув до Нижнього Новгорода, тут на Шевченка чекала прикра несподіванка: М. О. Брилкін, головний управитель нижньогородської контори пароплавної компанії «Меркурій», розповів йому, що поліцмейстер міста наказав відразу ж повідомити про його прибуття. Поліцмейстер офіційно заявив Шевченку, що він повинен повернутися в Оренбург і там очікувати свого остаточного звільнення. Поет був майже у відчаї, в'їзд до Москви й Петербурга йому заборонили, у Нижньому Новгороді йому довелося затриматися майже на пів року. Допомогли Шевченку нові знайомі — М. О. Брилкін та П. А. Овсянников — помічник управителя компанії «Меркурій», який надав йому притулок. Вони порадили йому прикинутися хворим, щоб уникнути повернення до Оренбурга.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelZrTDFSaGNtRnpYMU5vWlhaamFHVnVhMjlmY0dGcGJuUnBibWRmTWpBeE5TNXFjR2N2TWpnd2NIZ3RWR0Z5WVhOZlUyaGxkbU5vWlc1cmIxOXdZV2x1ZEdsdVoxOHlNREUxTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Хоча Нижній Новгород став для Шевченка наче новим місцем заслання: поет жив під наглядом поліції, особисті неприємності, розчарування, наклепи ворогів гнітили його — він з інтересом поринув у культурно-громадське життя міста, задовольняв свої творчо-літературні та театральні інтереси й невгамовне прагнення до читання і творіння. Він писав поеми «Неофіти», «Юродивий»; поезії «Доля», «Муза», «Слава» тощо; закінчив повість «Прогулка с удовольствием и не без морали», створив двадцять портретів і зробив чимало архітектурних малюнків.
Кожен його день був наповнений цікавими зустрічами. Завдяки знайомству з впливовими у місті Брилкіним та Овсянниковим поет познайомився з багатьма діячами місцевої культурної еліти. Окрім цього, не бажаючи обтяжувати своїх друзів, Шевченку доводидося заводити і прості офіційні знайомства в пошуках замовників на портрети — це був єдиний на той час спосіб його існування. Малювання портретів не змогло дати значних доходів, він й далі перебував у досить скрутних матеріальних умовах. Нижегородська громадськість, особливо демократичні кола міста, поставилася до поета доброзичливо, «Шевченка буквально носили на руках», — відзначав біограф Михайло Чалий, описуючи його перебування у цьому місті. 24 грудня 1857 року поета відвідав його давній друг актор Михайло Щепкін. Радість Шевченка була безмежна, Щепкін пробув у гостях шість днів, протягом яких уславлений артист виступав у Нижегородському театрі. Побачення з Щепкіним було не лише однією з найвизначніших подій у духовному житті поета, але й для всього міста.
Буваючи в місцевих театральних колах, Шевченко познайомився з юною акторкою Катериною Піуновою, він вчив її художній декламації, намагався прищепити любов до творів Пушкіна, Гоголя, Салтикова-Щедріна, підбирав сцени для виступу, щоб поправити її матеріальне становище — поет хотів влаштувати акторку в Харківський драматичний театр. Наприкінці лютого 1858 року Шевченко, нарешті, отримав звістку від Лазаревського, що графу Толстому вдалося виклопотати для нього дозвіл повернутися до Петербурга, який йому був вручений 5 березня. 8 березня Шевченко виїхав з Нижнього Новгорода до Москви.
У Москві Шевченко оселився у Щепкіна, сім'я знаменитого актора щиро зустріла його. Дорогою до Москви поет занедужав: окрім застуди, загострилася цинга, якою тяжко хворів на засланні. Того ж дня (11 березня) Шевченка оглянули лікарі Д. Ван-Путерен і Д. Мін, які прописали хворому потрібні ліки, дієту і заборонили протягом тижня виходити на вулицю. Приїзд до Петербурга, якого так прагнув поет, знову затримувався. Звістка про приїзд Шевченка швидко поширилася в колах московської інтелігенції, поета поспішали провідати друзі й знайомі, зокрема Михайло Максимович. Визначні представники літератури, науки прагнули познайомитися з ним. Попри недугу поет і далі редагував і переробляв свої вірші, написані в роки заслання. Коли через кілька днів по приїзді в Москву здоров'я Шевченка поліпшилося він відвідав княжну Варвару Рєпніну. Ця зустріч справила на поета сумне враження, вона здавалася йому відчуженою, зникла колишня щирість і безпосередність; містичні настрої, які дедалі більше опановували Рєпніною, були йому чужими й дивними.
Москва приваблювала Шевченка як центр науки, культури, з яким у нього було пов'язано чимало спогадів. Одужавши після хвороби, незважаючи на відлигу й багнюку, він цілими днями пішки ходив по місту, милуючись його старовинними пам'ятками. Окрім зустрічі зі своїми давніми знайомими, зокрема, професором Осипом Бодянським, родиною Станкевичів, Аполоном Мокрицьким, Шевченко познайомився з такими представниками місцевої інтелігентної еліти, як Бабст, Чичерін, Кетчер, Кронеберг, Афанасьєв, Корш, Крузе й іншими. Знаменною подією для Шевченка в Москві стала зустріч і особисте знайомство з російським письменником Сергієм Аксаковим, який у листах так приязно поставився до нього. 26 березня Шевченко на поїзді вирушив до Петербурга.
Петербург (1858—1859)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHpMek5qTDFOb1pYWmphR1Z1YTI5ZmNHOXlkSEpsZEY5VFNHTm9aWEJyYVc1aExtcHdaeTh4T0RCd2VDMVRhR1YyWTJobGJtdHZYM0J2Y25SeVpYUmZVMGhqYUdWd2EybHVZUzVxY0djPS5qcGc=.jpg)
Відразу ж по приїзді до Петербурга Шевченко завітав до свого друга Михайла Лазаревського, який жив тоді на Мойці, в будинку графа Уварова, і спочатку оселився у нього. Родина Лазаревських дуже тепло прийняла поета. 28 березня 1858 року, поет разом з Лазаревським відвідав родину , де його дуже тепло зустріли. Увечері, цього ж дня, Шевченко зустрівся з Василем Білозерським, колишнім учасником Кирило-Мефодіївського товариства й товаришами, з якими він познайомився в Оренбурзі — Зигмунтом Сераковським, та Едвардом Желіговським.
Шевченкові дозволили повернутися до Петербурга з певним застереженням: він лишався особою «піднаглядовою», у ряді документів підкреслювалося, що імператор дозволив проживання у столиці і відвідування Академії мистецтв з умовою, щоб за ним вівся належний нагляд. У перші ж дні перебування в столиці поет повинен був з'явитися до поліції, де він відвідав правителя канцелярії оберполіцмейстера , свого старого знайомого, який порадив йому поголити бороду, яку він відпустив під час повернення з заслання, щоб не справити неприємного враження на його патрона , якого він мав відвідати як свого головного наглядача. Поет зважив на пораду і поголився, адже солдатам, навіть у відставці, заборонялося носити бороду, а він перед поліцією був тільки «рядовим у відставці». Перед цим він сфотографувався у Андрія Деньєра в шапці й кожусі, з бородою. 6 квітня Шевченко одягнув фрак і зустрівся з Шуваловим, який прийняв його «просто», «неформенно», і «без повчань», — чим справив на поета вигідне для себе враження. 15 квітня Шевченко представився шефу жандармів , який дав йому «ввічливу настанову», після якої поет отримав «прописку» в столиці. Так, «прописаний» Шевченко, відразу ж потрапив під найпильніший нагляд III відділу поліції, йому заборонялося відлучатися будь-куди з Петербурга.
Надалі у Шевченка в Петербурзі відбулося безліч зустрічей з передовими людьми цього міста, поетами, митцями, вченими й громадськими діячами. Художник і скульптор Михайло Микешин, який познайомився тоді з поетом, писав про «величезний вплив, той непідробний захват, який вселяла особистість Шевченка в колі тодішньої молоді», також він зазначав, що в петербурзьких салонах поета приймали з глибокою пошаною і навіть поклонінням. Він зустрічався з такими особистостями, як: поети В. Бенедиктов, М. Щербина (до творчості якого виявляв інтерес, ще під час перебування на засланні), та Микола Курочкіни, Л. Мей, Ю. Жадовська; познайомився з братами Жемчужниковими (Львом, Олексієм й Володимиром); правознавець і громадський діяч К. Кавелін; письменник Я. Полонський; оберсекретар синоду В. Юзефович; математик М. Остроградський; зоолог і мандрівник М. Сєверцов; критик О. Нікітенко; філолог і літературознавець М. Сухомлинов; професор , публіцист М. Чернишевський й іншими. Близькими поетові стали учасники декабристського повстання з якими він зустрічався у домі Толстого, серед яких були барон й А. Бистрицький. Потоваришував з українським маляром Г. Честахівським. Провідав влітку 1858 року Шевченка в Петербурзі і Микола Костомаров. Побував Шевченко й у майстерні скульптора барона Петра Клодта, де він оглянув пам'ятник Миколі І, про що написав з іронією у щоденнику: «…помилувався монументом нєудобозабиваємому».
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMemszTDFOb1pYWmphR1Z1YTI5ZmQybDBhRjltY21sbGJtUnpYeVV5T0RFNE5Ua2xNamt1YW5Cbkx6STJNSEI0TFZOb1pYWmphR1Z1YTI5ZmQybDBhRjltY21sbGJtUnpYeVV5T0RFNE5Ua2xNamt1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Виявляв Шевченко інтерес і до питань розвитку науки, до загальних проблем світобудови та природознавства. Велике зацікавлення у нього викликали праця німецького природознавця Александера фон Гумбольдта й лекції з геології професора В. Роде. Використовуючи кожну нагоду, разом з Семеном Гулаком-Артемовським Шевченко відвідував Ермітаж, концерти і театри. Оглянувши колекцію стародавньої скульптури, здивований її багатством, поет з піднесенням записував: «Я не уявляв в такій кількості залишків давньої скульптури в Ермітажі, ймовірно, вони зібрані з усіх палаців. Чудова думка». Скарби мистецтва, на його думку, повинні були зберігатися не в палацах багатіїв, а в музеях. Сучасники одностайно відзначали пристрасть поета до музики та співу, через що він зустрічався композиторами О. Даргомижським, М. Мусоргським, М. Балакірєвим, , захоплювався співом І. Грінберг. У 1858 році з гастролями у Петербурзі перебували як М. Щепкін, так і всесвітньовідомий афроамериканський актор А. Олдрідж, Шевченко регулярно відвідував театральні вистави обох акторів. Щиро захоплюючись грою Олдріджа, поет познайомився з ним і на ознаку високої пошани й дружби до актора написав його портрет.
Не бажаючи обтяжувати родину Лазаревських у плані житла, Шевченко попросив графа Толстого, щоб той надав йому квартиру в Академії. Одержавши квартиру в Академії, Шевченко відразу ж взявся за наполегливу працю як художник-гравер, насамперед у галузі офорта. У травні 1858 року в Ермітажі Шевченко познайомився з гравером Федором Йорданом, який погодився йому допомагати в опануванні цією професією. З середини травня він почав працювати в Ермітажі, у липні в нього вже був готовий перший зразок роботи на цьому терені — офорт з ескізу Бартоломе Мурільйо.
Відразу ж по приїзді до Петербурга Шевченко вживає заходів щодо підготовки власних творів до видання. Одержавши переписані Пантелеймоном Кулішем твори, поет починає укладати нову збірку у двох томах під назвою «Поезія Т. Шевченка. Том первий» та «Поезія Т. Шевченка. Том другий». До першого тому увійшли поезії, написані до заслання, зокрема «Чигиринський Кобзар», «Гайдамаки» і «Гамалія», а до другого — твори написані на засланні й після заслання. Рішення видати твори під назвою «Поезія», було не випадковим, тому що у 1850-х роках серед критиків висловлювалося чимало сумнівів у спроможності української літератури вирватися з «полону фольклорно-етнографічної стихії» і сягнути рівня найрозвиненіших літератур світу. Але попри те, що з творчістю Шевченка, Марка Вовчка українська література заявила про себе явищами, які повинні були розвіяти сумніви скептиків щодо її перспектив — у російській критиці й надалі раз по раз лунали голоси про обмежені можливості української літератури, заснованої нібито винятково на фольклорно-етнографічних джерелах, на «лексично бідній селянській мові». Шевченко доручив клопотатися щодо видання власних творів Данилу Каменецькому, що звертався з відповідним проханням до міністра народної освіти Євграфа Ковалевського, який своєю чергою, порушував клопотання щодо цього перед III відділом про оприлюднення творів українського поета, які відповідатимуть цензурним вимогам. Але перед тим належало спочатку добитися зняття накладеної у 1847 році заборони друкувати поезії Шевченка. З цією метою поет сповістив про це начальника III відділу В. Долгорукова, що ніяких своїх рукописів не передавав за кордон — російському письменнику-публіцисту, який, перебуваючи за кордоном, видавав твори антимонархічного змісту і, за чутками, збирався видати і його поезії. Після цього III відділ запропонував Головному цензурному управлінню подати свою думку про поезії Шевченка і висновки щодо можливості їх друкувати — це вказувало на те, що заборона друкувати його твори загалом була знята, після цього поет подав на розгляд цензури перший том поезій.
Розгляд цензурою творів Шевченка затягнувся на тривалий час. Цензурування його творів йшло паралельно: О. Тройницький у Головному управлінні цензурував друковані раніше книжки «Чигиринський Кобзар» і «Гайдамаки», а С. Палаузов у Петербузькому комітеті розглядав — рукописну збірку «Поезія Т. Шевченка. Том перший», куди увійшло значно більше поезій. 23 січня 1859 року О. Тройницький подав свій відгук, у якому пропонував вилучити поезію «Думи мої, думи мої», оскільки в ній «занадто гірко висловлюється скорбота автора про знищення козацької вольності, над могилою якої, за словами його, Орел чорний сторожем літає». Тоді як відгук С. Палаузова від 28 квітня 1859 року був загалом схвальним, він не вважав необхідним вилучати «Думи мої, думи мої». Петербурзький цензурний комітет вирішив надіслати відгук С. Палаузова і збірку «Поезія Т. Шевченка. Том первий» на розсуд Головного цензурного управління, а там знову доручили цензурування О. Тройницькому. Останній у своєму рішенні був непохитний. За його наполяганням більшу половину поезії «Думи мої, думи мої» все ж було вилучено. О. Тройницький запропонував видати не збірку «Поезія Т. Шевченка. Том перший», а окремо «Чигиринський Кобзар», «Гайдамаки» і поему «Гамалія». У поемі «Гайдамаки» було знято «Вступ», а в поемі «Сліпа» — 56 рядків. Вилучено й послання «Шафарикові», яке викликало його невдоволення.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekpsTHlWRU1DVkJNU1ZFTUNWQ1JTVkVNU1U0TUNWRU1DVkNSU1ZFTVNVNE55VkVNQ1ZDUVNWRU1DVkNNRjhsUkRBbFFUZ2xSREFsUWpVbFJEQWxRaklsUkRFbE9EY2xSREFsUWpVbFJEQWxRa1FsUkRBbFFrRWxSREFsUWpBdWFuQm5MekU1TUhCNExTVkVNQ1ZCTVNWRU1DVkNSU1ZFTVNVNE1DVkVNQ1ZDUlNWRU1TVTROeVZFTUNWQ1FTVkVNQ1ZDTUY4bFJEQWxRVGdsUkRBbFFqVWxSREFsUWpJbFJERWxPRGNsUkRBbFFqVWxSREFsUWtRbFJEQWxRa0VsUkRBbFFqQXVhbkJuLmpwZw==.jpg)
В Петербурзі поет жив у великій матеріальній скруті: «… я піддаюся природному наслідку десятирічної моєї відсутності — бідності», «… потребую денного прожитку». Проте він відмовлявся від будь-якої грошової «підтримки» й далі наполегливо цілодобово працював як художник, зокрема в галузі гравюри, удосконалюючи у ній свою техніку; багато часу приділяв офорту, застосовуючи нові методи цього мистецтва.
24 січня 1859 року у Петербурзі Шевченко познайомився з письменницею Марко Вовчком, з якою у нього встановилася глибока й щира дружба. Згодом він присвятив їй написаний 13 липня 1858 року вірш «Сон», який вперше з'явився в журналі «Русская Беседа» (№ 3 за 1859 рік) і відразу набув великої популярності й поширювалася в численних списках. 17 лютого 1859 року поет написав вірш «Марку Вовчку. На пам'ять 24 генваря 1859», в якому зворушливо називав письменницю своєю «донею», однодумицею, спільницею і продовжувачкою своєї справи. В особі Марка Вовчка він бачив передусім «лагідного пророка і викривача жорстоких людей неситих». Зі свого боку письменниця присвятила йому повість «Інститутка». На початку того року Марко Вовчок познайомила Шевченка з письменником Іваном Тургенєвим. Хоча суспільно-політичні погляди Тургенєва і Шевченка значно розходилися, проте у них були доброзичливі і дружні взаємини. Тоді як російські консервативні літературні кола недоброзичливо ставилися до «українських симпатій» Тургенєва. Найчастіше Шевченко з Тургенєвим зустрічалися в гостинному домі В. Карташевської, де регулярно відбувалися літературно-художні вечори, на яких збиралися М. Чернишевський, М. Добролюбов, М. Салтиков-Щедрін, Л. Толстой, О. Островський, І. Гончаров, О. Плещеєв, , М. Гербель.
16 квітня 1859 року Шевченко подав до Ради Академії мистецтв прохання щодо отримання звання академіка, надавши їй гравюри: одну створену з картини Рембрандта, що зображає притчу про виноградаря, а іншу — з картини П. Соколова «Приятелі». Академія мистецтв високо оцінила талант Шевченка-гравера і цього ж дня винесла попередню постанову про призначення його в академіки і задала програму на звання академіка з гравіювання.
Третій приїзд в Україну. Третій арешт (1859)
Ще перебуваючи на засланні, Шевченко всіма помислами хотів повернутися на «сердешну Україну», до рідного народу. Але спочатку через тяганину з цензурою щодо видання його поезій, він не зважувався починати клопотання про дозвіл поїхати в Україну. Лише 5 травня 1859 року він подав заяву в Академію мистецтв з проханням дати йому «вид» на проїзд в Україну. Того ж дня віце-президент Академії Ф. Толстой надіслав листа [ru] [ru] з проханням надати пропуск Шевченку в Україну. Але канцелярія Адлерберга не поспішала й через деякий час надіслала подання президенту Академії мистецтв великій княгині Марії Миколаївні, на що та дала згоду: 12 травня на ньому з'явився запис: «Згодна. Марія». Тут однак канцелярія імператорського двору раптом згадала, що 1847 року Шевченко притягався до слідства у справі кирило-мефодіївців, і запропонувала послати запит до III відділу щодо дозволу опальному поету виїхати в Україну. 23 травня 1859 року начальник III відділу В. Долгоруков повідомив міністерству імператорського двору, що заперечень проти виїзду Шевченка в Україну немає. 25 травня Шевченко одержав посвідчення на вільний проїзд в Україну, не дочекавшись завершення цензурних справ, того ж дня він виїхав. Ще 23 травня III відділ спеціально повідомляв жандармське управління всіх губерній України, куди мав завітати Шевченко, про його подорож, і нагадував про заходи щодо найпильнішого спостереження за ним, як за «політичним злочинцем», якого уряд весь час вважав «небезпечним».
Шевченко почав подорож в Україну разом зі своїм знайомим, українським поміщиком-лібералом Д. Хрущовим. У Москві поет пробув лише один день, бачився там з Михайлом Щепкіним, Осипом Бодянським. Наприкінці травня — на початку червня Шевченко продовжив подорож через Тулу, Орел, Курськ. Проїздом через Орел Тарас Григорович 2 та 3 червня гостював у свого давнього друга Федора Лазаревського. На початку червня поет був уже в Україні — в Сумах та у Лебедині, де його тепло прийняли брати Олексій та Максим Залеські, 7 та 8 червня він гостював на хуторі Нові та в Лихвині в маєтку Д. Хрущова, там же він познайомився з художником Мантейфелем. 10 червня Шевченко прибув до Пирятина, де відвідав П. Мокрицького-Таволгу, знайомого Марка Вовчка. 12 червня поет приїхав до Переяслава, зупинився у свого старого приятеля, лікаря Андрія Козачковського. А. Козачковський почав читати напам'ять деякі вірші, написані поетом до заслання. Шевченко багато з них не пам'ятав та позаписував з уст Козачковського, виявилося, що чимало поезій, написаних до 1846 року, пропали назавжди. Разом з А. Козачковським поет їздив у село Козинці, звідки, 13 червня, він поплив по Дніпру човном і того ж дня прибув у Прохорівку до свого приятеля М. Максимовича, де гостював близько десяти днів. У середині 20-х чисел червня, лишивши у Максимовичів деякі речі, він поїхав до рідного села Кирилівки. На шляху він на кілька годин зупинився у Платона Симиренка, який разом з Кіндратом Яхненком тримав найбільший в Україні цукровий завод. 27 червня Шевченко прибув до Кирилівки, де гостював у брата Микити, який жив тоді ще в старій батьківській хаті, та в сестри Ярини, на той час вдови. Зворушливою була зустріч поета з Яриною — улюбленою його сестрою, але полегшити долю рідних, близьких людей, він не міг, як писав біограф В. Маслов, «тільки страждав глибоко і нічим не міг допомогти бідній сім'ї, навіть у матеріальному відношенні, так що сестрі Ірині при розставанні приділив один рублевий папірець». З Кирилівки поет поїхав до Корсуня до свого троюрідного брата купця Варфоломія Шевченка, у якого пробув 22 дні. Невідступною мрією поета було створити сім'ю, придбати на березі Дніпра невеликої ділянки землі і побудувати «тільки хату, одну хатиночку в гаю» (існують малюнки Шевченка з планом будинку). Цьому опису дуже підходила місцевість між Каневом і селом Пекарі, яка дуже сподобалася поету. З метою придбання там ділянки, 5 липня Шевченко прибув до села Межиріч, де жив власник землі — поміщик Н. Парчевський, але домовитися з ним про продаж так і не вдалося. Поміщик постійно коливався щодо цього, пізніше з'ясувалася причина цього зволікання: «треба спитати генерал-губернатора, чи можна Шевченкові купувати землю».
13 липня поета заарештували, передумовою цього став випадок, який відбувся наперододні. 12 липня, коли Шевченко, разом із службовцями економічної контори робив обмірювання ділянки землі у селі Пекарі, яку він хотів придбати. Особливу увагу жандармів привернула розмова Шевченка з селянином Т. Садовим і «франтом» А. Козловським. У рапорті київському губернаторові від 15 липня черкаський справник В. Табачников описував розмову поета з Т. Садовим, карбівничим пекарської луки, як: «богохульну», і казав всім хто біля нього знаходився, що «не потрібно ні царя, ні панів, ні попів». Але сам Садовий на жандармському допиті не підтвердив чуток, ствердивши тільки «богохульні» слова. Шевченко в поясненнях, даних у Києві, нічого про розмову з Садовим не згадував. Причиною арешту він вважав конфлікт з землеміром Козловським, який був у фраку і в білих рукавичках. Побачивши цього франта, поет пожартував, але коли помітив, що той не вміє відповідати на жарт жартом, попросив у нього пробачення. За словами Шевченка під час сніданку А. Козловський почав польською мовою «якусь богословську розмову» і «Щоб припинити цю розмову, я сказав — російською, що теологія без живого бога не взмозі створити навіть цього липового листка, і при цьому вирвав листок з липи та показав йому». 14 липня на квартирі у Мошнах земський справник В. Табачников оголосив Шевченку причину арешту. Намагання Табачникова «вислужитися» позначилося і на їх донесеннях, в яких йшлося про «страшне богохульство» Шевченка, що за законами тих часів каралося каторгою, хоча зауважувалося, що він сам «відрікається» від богохульства.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMemt4THpFNE5EVmZMVjh4T0RZd1h5MWZWR0Z5WVhOZlUyaGxkbU5vWlc1cmIxOHRYMEYyZEc5d2IzSjBjbVYwTG1wd1p5OHlNREJ3ZUMweE9EUTFYeTFmTVRnMk1GOHRYMVJoY21GelgxTm9aWFpqYUdWdWEyOWZMVjlCZG5SdmNHOXlkSEpsZEM1cWNHYz0uanBn.jpg)
Київський генерал-губернатор Іларіон Васильчиков на підставі рапорту справника В. Табачникова 18 липня дав розпорядження цивільному губернаторові Павлу Гессе направити заарештованого Шевченка «під нагляд поліції» до Києва, після чого його спочатку доставили до Черкас, де він зустрів поміщика Н. Парчевського, який остаточно відмовив йому у продажу землі. 30 липня 1859 року Шевченка під вартою привезли до Києва, головний поліцмейстер міста взяв Шевченка під нагляд поліції, у губернаторській канцелярії почалися його допити, заповнювалися протоколи. III відділ імператорської канцелярії виявив виняткову «зацікавленість» справою поета. На щастя для Шевченка, його «справу» доручили вести доброзичливо настроєному до нього чиновнику Марку Андрієвському, який повів розслідування так, щоб якось «пом'якшити провину» поета, що й врятувало його. На слідстві Шевченко припускав що вся ця історія відбулася внаслідок помсти Козловського і вимагав зробити суворе розслідування, якщо не буде прийнято до уваги його свідчення. Але на думку дослідників А. Козловський навряд чи міг писати донос. У своїх показаннях на допиті він категорично заперечив відомості жандармів щодо «вихваток Шевченка проти уряду», а про богохульство говорив тільки, «як би підтверджуючи» те, що вже знали жандарми. Шевченку зробили суворе попередження й випустили з поліції, цьому, у деякій мірі, сприяв демократично налаштований генерал А. Куцинський, але слідство тривало далі. На другий день після того, як Шевченка привезли до Києва, він оселився в Георгіївському провулку, в будинку священика , який взяв поета на поруки. Але вже через кілька днів Шевченко перейшов на квартиру до свого давнього знайомого, київського портретиста і фотографа Івана Гудовського, через підозру співпраці Ботвиновського з владою. Проживши кільки днів у Гудовського, поет вирішив взагалі втекти з центру міста на околицю, де менше поліцейського нагляду. Він оселився на Пріорці, в домі В. Пашковської, родички члена таємної революційної організації В. Лободи, тут він жив аж до від'їзду з Києва.
У Києві Шевченко зустрівся з Іваном Сошенком, у якого познайомився Шевченко зі своїм майбутнім біографом Михайлом Чалим. Поет зустрічався з молоддю, студентами та вчителями. Київські й харківські студенти чекали його приїзду ще з 1857 року. Студент К. Болсуновський пізніше згадував, що твори Шевченка в 1850-х роках користувалися серед київської студентської молоді великою популярністю і справляли на неї значний вплив. А. Солтановський, характеризуючи настрої київської інтелігенції кінця 1840-х — початку 1850-х років, наводив оповідання про поширення серед студентів Київського університету творів Шевченка, зокрема поем «Сон», «Кавказ» й іншого. Феофан Лебединцев розповідав про те, як Шевченко у Києві, намагався згуртувати сили для першого українського журналу. Також у Києві, у вільні хвилини, поет працював над поемою «Марія», безуспішно розшукував список поеми «Єретик», записував народні пісні, перекази, й всіляко підтримував і надихав справу організації недільних шкіл в Україні.
Слідча справа завершилася тим, що Шевченкові дозволили виїхати з Києва до Петербурга, він повертався до Петербурга майже без грошей, на ньому було старе парусинове пальто і поношені чоботи. Після гостювання 13 серпня у свого давнього знайомого, вчителя 2-ї гімназії І. Юскевича-Красковського, 14 серпня Шевченко вирушив до столиці. У Переяславі, по дорозі до Петербурга, 16—18 серпня поет зробив першу зупинку у А. Козачковського. 20 серпня він прибув у Прилуки, а наступного дня відвідав в Качанівці маєток В. Тарновського-молодшого. 21 серпня поет відвідав у селі Гирявка (поблизу Конотопа) родину Лазаревських. 25 серпня Шевченко разом з братами Лазаревськими ( і Федором) виїхав з Гирявки до Кролевця. Заночувавши у сестри Лазаревських — Г. Огієвської, наступного дня він вирушив далі. Спинившись у Москві на кілька днів, поет повернувся до Петербурга вранці 7 вересня, з тяжким, гнітючим настроєм. Радість зустрічі Шевченка з батьківщиною, родичами, друзями й знайомими була у нього затьмарена доносами, переслідуваннями влади, жахливими картинами злиднів і безправ'я народу, про що він писав: «скрізь на славній Україні Людей у ярма запрягли Пани лукаві». Перебуваючи в Петербурзі поет доручив клопотатися Варфоломію Шевченку, щодо дозволу придбати йому землю біля Канева. Згодом той все більше переконуючись, що поміщики не хочуть мати своїм «сусідом» революційного поета — повідомив йому, що так і не зміг виклопотати дозволу на придбання землі. Ще однією перешкодою стали й урядові кола, які також були категорично проти оселення Шевченка в Україні.
Останні роки життя (1859—1861)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkV5TDFSaGNtRnpYMU5vWlhaamFHVnVhMjh0Y0dodmRHOWZZbmxmVmk1V2VYTnZkSE5yZVM1d2JtY3ZNakF3Y0hndFZHRnlZWE5mVTJobGRtTm9aVzVyYnkxd2FHOTBiMTlpZVY5V0xsWjVjMjkwYzJ0NUxuQnVadz09LnBuZw==.png)
У перші тижні після повернення до Петербурга Шевченко активно включається у громадсько-політичне і культурне життя міста. Стає членом «Товариства для допомоги нужденним літераторам і вченим». Відвідує радакцію журналу «Современник», ще на засланні він був його пильним читачем, це перше видання, яке опублікувало твори переслідуваного поета, не маскуючи його авторства. Щовівторка поет відвідував літературні вечори М. Костомарова, на яких збиралося чимало культурних діячів тогочасного Петербурга і обговорювалися актуальні питання суспільного й культурного життя країни.
В останні роки життя коло Шевченкових друзів продовжувало розширюватися, до нього входили літератори, студенти, передові кола офіцерства, журналісти, серед них були: письменник та критик О. Плещеєв, що багато зробив для популяризації творчості українського поета в колах російських читачів; поети Микола та ; поет М. Михайлов; письменник М. Помяловський; літературний діяч І. Панаєв; письменник і фольклорист П. Якушкін; художником і фольклорист Лев Жемчужников та його брати; мистецтвознавець В. Стасов. Окрім цього, незабаром після повернення до Петербурга, Шевченко встановив контакти з колишніми петрашевцями й з польськими революційними гуртками, зокрема, з їхнім діячем З. Сераковським.
До останніх днів свого життя поет перебував під таємним наглядом поліції, однак це не завадило йому створити багато нових творів. Повернувшись з України, Шевченко з новою силою розгорнув поетичну діяльність, яка була спрямована на розвінчування царату й кріпосництва. У листопаді 1859 року Шевченко закінчив славнозвісну поему «Марія», розпочату ще в Україні. Багато дослідників, зокрема О. Білецький, вважають, що поема «Марія» становить вершину творчості поета після заслання. На початку грудня 1859 року Шевченко написав вірш «Подражаніе Ієзекіїлю. Глава 19», в якому переконує народ, що «князі, вельможі, царі» — це хижаки («шуліки», «біснуваті», «скаженії звірі»), вони «жруть» «людей незлобних, праведних дітей». Єдиний вихід — «підстерегти» царя, закувати його в кайдани, заслати «на каторгу» — посадити «в тюрму глибоку». Вірш був відвертим закликом до повалення царату.
26 листопада 1859 року цензура дала дозвіл до друку нового видання «Кобзаря». Дозволили видати тільки ті твори, що вже друкувалися, але й вони були сильно «проціжені». До видання 1860 року потрапила лише невелика частина поезій Шевченка: шістнадцять творів, що друкувалися у 1840-х—50-х роках. Шевченко видав книжку на власні кошти, у чому йому також допоміг П. Симиренко, який позичив для цього поету 1100 рублів. Друкувалася книжка у друкарні П. Куліша тиражем 6050 примірників. «Кобзар» отримав як схвальні, так і негативні відгуки російських критиків, особливо через те що він писався українською мовою. Існували прихильні відгуки на видання в інших слов'янських країнах, насамперед у польській і чеській пресі. У журналі писалося, що «українська література за останні десятиліття довела свою життєвість». Того ж року надруковано й «Кобзар» у перекладі російських поетів. Шість раніше написаних і заборонених у Росії поезій Шевченка, зокрема «Кавказ», були видані І. Головіним за кордоном у Лейпцигу у книжці «Нові вірши Пушкіна і Шевченка» 1859 року.
Навесні 1860 року вийшов альманах «Хата», до якого потрапило кілька поезій Шевченка. Окремими виданнями у серії «Сільська бібліотека», яку видавав П. Куліш, з'явилися поеми «Наймичка», «Тарасова ніч» і «Катерина», балада «Тополя» й «Давидові псалми». Протягом 1859—60 років журнал «Народное чтение» надрукував ряд творів поета в перекладі російською мовою. У другій книжці цього журналу за 1860 рік було вміщено автобіографію Шевченка під назвою «Письмо Т. Г. Шевченка к редактору „Народного чтения“». Спочатку автобіографію Шевченко почав писати сам, але, побоюючись, що його текст буде затриманий цензурою, він звернувся до П. Куліша, який і написав автобіографію, користуючись даними поета і пристосовуючись до вимог цензури. «Письмо» набуло великого відгуку в країні, воно сприймалося найширшими колами як заклик до боротьби проти того ладу, який «нівечить талановитих людей». Журнал «Современник», в рецензії на «Кобзар», майже повністю опублікував цей лист. Лист був відразу передрукований і у газеті «Санкт-Петербургские ведомости» (№ 66), в журналі «Светоч» (кн. 3 і 8), а також у хрестоматії для середніх шкіл.
Не чекаючи офіційного звільнення селян від кріпацтва, Шевченко все робив для того, щоб визволити своїх рідних, він діяв насамперед через «Товариство для допомоги нужденним літераторам та вченим», комітет якого у 19 березня 1860 року звернувся з листом до поміщика В. Фліорковського, власника селян Кирилівки, з проханням відпустити братів та сестер поета на волю. Під тиском громадськості Фліорковський був змушений погодитися на викуп родичів поета, але він згоджувався відпустити їх без землі; крім того, він вимагав, щоб родина Шевченків внесла до банку 900 рублів. Хоча Шевченко категорично наказував братам і сестрі не погоджуватися на умови, запропоновані Фліорковським, тобто на викуп без землі — рідні поета, введені в оману поміщиком, 10 липня 1860 року підписали з ним умову на визволення без землі. Цей помилковий крок пізніше їм дорого коштував. Підписавши умову, поміщик не відразу видав так звану вольну, а зробив це лише після оголошення маніфесту 19 лютого 1861 року. Брати й сестра відмовлялися брати вольну без землі. Фліорковський наполягав, щоб вони звільнили землю й садиби, а під час проведення селянської реформи в Кирилівці показав, що Шевченки вибули з села, а їхні наділи перейшли до нього. Тільки у 1865 році родичі Шевченка добилися права на свою землю, хоча й за обов'язковий викуп.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWlMMkl5THlWRU1DVkJNaTVmSlVRd0pUa3pMbDhsUkRBbFFUZ2xSREFsUWpVbFJEQWxRaklsUkRFbE9EY2xSREFsUWpVbFJEQWxRa1FsUkRBbFFrRWxSREFsUWtVdVh5VkVNQ1U1UVNWRU1DVkNNaVZFTVNVNU5pVkVNU1U0TWlWRU1DVkNOU1ZFTUNWQ1JDVkVNU1U0UTE4eE9EVTVMbXB3Wnk4eU1qQndlQzBsUkRBbFFUSXVYeVZFTUNVNU15NWZKVVF3SlVFNEpVUXdKVUkxSlVRd0pVSXlKVVF4SlRnM0pVUXdKVUkxSlVRd0pVSkVKVVF3SlVKQkpVUXdKVUpGTGw4bFJEQWxPVUVsUkRBbFFqSWxSREVsT1RZbFJERWxPRElsUkRBbFFqVWxSREFsUWtRbFJERWxPRU5mTVRnMU9TNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
У громадсько-культурному житті столиці кінця 1850-х років важливу роль відігравали літературні читання, що відбувалися в концертному залі , учасниками яких були такі літератори, як В. Бенедиктов, Ф. Достоєвський, Я. Полонський, А. Майков, брав участь у них і Шевченко. Передові діячі літератури, науки, мистецтва вітали Шевченка і вважали своїм побратимом. Не менший авторитет Шевченко мав і серед художників, з багатьма з них — він приятелював та творчо співпрацював. Колеги поета по Академії уважно прислухалися до його порад. Майстерню Шевченка часто відвідували художник М. Микешин, скульптор Ф. Каменський, живописець А. Деньєр. Каменський взяв участь у конкурсі 1860 року на велику золоту медаль і ліпив бюст поета. Деньєр написав портрет Шевченка, який також експонувався на виставці.
2 вересня 1860 року Рада Академії визнала Шевченка академіком по гравіюванню по міді, а 4 вересня того ж року конференц-секретар Академії Ф. Ф. Львов урочисто проголосив його ім'я поміж новообраних академіків.
В останні роки свого життя Шевченко вів і просвітительську роботу: він брав участь в організації недільних шкіл для народу і, будучи тяжко хворим, займався складанням та виданням «Букваря южнорусского» (наприкінці 1860 року). У серпні 1860 року Шевченко передав для недільних шкіл Києва та Чернігова 150 примірників «Кобзаря». Складений Шевченком буквар натрапив на значні перешкоди, особливо з боку духовної цензури. Поет особисто звертався за дозволом на видання букваря до петербу
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
U Vikipediyi ye statti pro inshih lyudej iz prizvishem Shevchenko Shodo inshih lyudej z takim samim imenem ta prizvishem div Shevchenko Taras Tara s Grigo rovich Shevche nko 25 lyutogo 9 bereznya 1814 18140309 s Morinci Kiyivska guberniya Rosijska imperiya nini Zvenigorodskij rajon Cherkaska oblast Ukrayina 26 lyutogo 10 bereznya 1861 Sankt Peterburg Rosijska imperiya ukrayinskij poet prozayik mislitel zhivopisec graver etnograf gromadskij diyach Nacionalnij geroj i simvol Ukrayini Diyach ukrayinskogo nacionalnogo ruhu chlen Kirilo Mefodiyivskogo bratstva Akademik Imperatorskoyi akademiyi mistectv 1860 Taras Grigorovich ShevchenkoAvtoportret Tarasa Shevchenka 1840 rokuIm ya pri narodzhenniTaras sin Grigoriya Shevchenka PrizviskoKobzar i ProrokPsevdonimKobzar Darmograj PerebendyaNarodivsya9 bereznya 1814 1814 03 09 4 5 s Morinci Kiyivska guberniya Rosijska imperiyaPomer10 bereznya 1861 1861 03 10 7 4 47 rokiv Sankt Peterburg Rosijska imperiya 8 9 ascit 10 PohovannyaChernecha goraPiddanstvoRosijska imperiyaNacionalnistukrayinecDiyalnistpoet prozayik mislitel zhivopisec graver etnograf gromadskij diyachAlma materPeterburzka akademiya mistectv 1844 ZakladImperatorskij universitet Svyatogo VolodimiraMova tvorivukrayinskarosijskaRoki aktivnosti1832 1861Napryamokromantizm realizmMagnum opus Kobzar Konfesiyapravoslav yaBatkoGrigorij ShevchenkoMatiKaterina ShevchenkoBrati sestriJosip Shevchenko Mikita Shevchenko Yarina Bojko i Katerina KrasickaAvtograf Shevchenko Taras Grigorovich u Vikishovishi Vislovlyuvannya u Vikicitatah Roboti u Vikidzherelah Literaturna spadshina Shevchenka centralne misce v yakij zajmaye poeziya zokrema zbirka Kobzar uvazhayetsya osnovoyu suchasnoyi ukrayinskoyi literaturi i znachnoyu miroyu ukrayinskoyi literaturnoyi movi ZhittyepisRanni roki Hata batkiv u s Kirilivci Shevchenko 1843 Taras Shevchenko narodivsya 9 bereznya 1814 roku v seli Morinci Pedinivskoyi volosti Zvenigorodskogo povitu Kiyivskoyi guberniyi Buv tretoyu ditinoyu selyan kripakiv Grigoriya Ivanovicha Shevchenka i Katerini Yakimivni pislya sestri Katerini 1804 blizko 1848 ta brata Mikiti 1811 blizko 1870 Za rodinnimi perekazami Tarasovi didi j pradidi z batkivskogo boku pohodili vid kozaka Andriya yakij na pochatku XVIII stolittya prijshov iz Zaporizkoyi Sichi Did po materi Bojko Yakim Ivanovich buv vihidcem z Prikarpattya za odniyeyu z versij sinom oprishka Ivana Bojchuka 1816 roku sim ya Shevchenkiv pereyihala do sela Kirilivki Zvenigorodskogo povitu zvidki pohodiv Grigorij Ivanovich Dityachi roki Tarasa projshli v comu seli 1816 roku narodilasya Tarasova sestra Yarina 1819 roku sestra Mariya a 1821 roku narodivsya Tarasiv brat Josip Voseni 1822 roku Taras Shevchenko pochav uchitisya gramoti v dyaka Sovgirya Todi zh oznajomivsya z tvorami Grigoriya Skovorodi 10 lyutogo 1823 roku jogo starsha sestra Katerina vijshla zamizh za Antona Krasickogo selyanina iz Zelenoyi Dibrovi a 1 veresnya 1823 roku vid tyazhkoyi praci j zlidniv pomerla mati Katerina 19 zhovtnya 1823 roku batko odruzhivsya vdruge z udovoyu Oksanoyu Tereshenko u yakoyi vzhe bulo troye ditej Vona zhorstoko povodilasya z neridnimi ditmi zokrema z malim Tarasom 1824 roku narodilasya Tarasova sestra Mariya vid drugogo batkovogo shlyubu Hlopec chumakuvav iz batkom Buvav u Zvenigorodci Umani Yelisavetgradi teper Kropivnickij 2 kvitnya 1825 roku batko pomer i nevdovzi machuha povernulasya zi svoyimi troma ditmi do Morinciv Zreshtoyu Taras zmushenij buv zalishiti domivku Deyakij chas Taras zhiv u svogo dyadka Pavla yakij pislya smerti jogo batka stav opikunom sirit U rozmovi z biografom poeta M Chalim Yarina harakterizuvala Pavla yak velikogo katyugu Taras pracyuvav u nogo razom iz najmitom u gospodarstvi ale v pidsumku ne vitrimav tyazhkih umov zhittya j pishov u najmi do novogo kirilivskogo dyaka Petra Bogorskogo Yak popihach nosiv vodu opalyuvav shkolu obslugovuvav dyaka chitav psaltir nad pomerlimi i vchivsya Ne sterpivshi znushan Bogorskogo j vidchuvayuchi velikij potyag do zhivopisu Taras utik vid dyaka j pochav shukati v navkolishnih selah uchitelya malyara Kilka dniv najmituvav i vchivsya malyarstva v diyakona Yefrema Lisyanka Zvenigorodskogo povitu nini Cherkaskoyi oblasti Takozh mav uchiteliv malyariv iz sela Stebleva Kanivskogo povitu ta iz sela Tarasivki Zvenigorodskogo povitu Najmituyuchi v kirilivskogo popa Grigoriya Koshicya Taras pobuvav u Boguslavi u mistechkah Burti j Shpola 1828 roku Shevchenka vzyali kozachkom slugoyu do panskogo dvoru u Vilshanij Zvenigorodskogo povitu na Kiyivshini koli vin zvernuvsya za dozvolom uchitisya v hlipnivskogo malyara Togo zh roku pomer Vasil Engelgardt i selo Kirilivka stalo vlasnistyu jogo sina Pavla Engelgardta yakij priznachiv Tarasa vlasnim dvorovim slugoyu u vilshanskomu mayetku Majzhe dva z polovinoyu roki vid oseni 1828 go do pochatku 1831 go Shevchenko probuv zi svoyim panom u Vilni 18 grudnya 1829 roku toj zastav Tarasa vnochi za malyuvannyam kozaka Platova geroya vijni 1812 roku nam yav jomu vuha j nakazav vidshmagati na stajni Nastupnogo dnya nakaz vikonav kucher Sidorka Podrobici Vilenskogo zhittya malovidomi Imovirno Taras vidviduvav lekciyi z malyuvannya profesora Vilenskogo universitetu Jonasa Rustemasa Shevchenko mig buti ochevidcem Polskogo povstannya 1830 roku Z tih chasiv zberigsya Tarasiv malyunok Zhinocha golivka yakij svidchit pro majzhe profesijne volodinnya olivcem U misti Taras poznajomivsya zi shvachkoyu polkoyu Duneyu Gusikovskoyu Polsku movu vin znav she z Ukrayini de todi vona bula dosit poshirena Z Gusikovskoyu yunak udoskonaliv svoye znannya polskoyi movi mig chitati v originali tvori Mickevicha Pershi roki v Peterburzi Vikup z kripactva 1831 1838 Pereyihavshi 1831 roku z Vilna do Peterburga pomishik P Engelgardt uzyav iz soboyu Shevchenka a shob zgodom mati zisk na hudozhnih tvorah vlasnogo pokoyevogo hudozhnika pidpisav kontrakt i viddav jogo v nauku na chotiri roki do zhivopiscya V Shiryayeva u yakogo j zameshkav Taras do 1838 roku V artili Shiryayeva Shevchenka otochuvali taki sami yak vin zdibni molodi lyudi vihidci z nizkih verstv narodu kripaki abo vidpusheni z kripactva j mishani yaki pragnuli krashe opanuvati mistectvo zhivopisu stati hudozhnikami Shiryayev povodivsya z uchnyami suvoro u svoyij avtobiografiyi ta povisti Hudozhnik Shevchenko pisav pro nogo yak lyudinu zhadibnu grubu suvoru j despotichnu Zazvichaj Shiryayev ukladav kontrakti na visim rokiv p yat z nih vidvodilisya na navchannya a protyagom nastupnih troh rokiv uchen povinen buv zasluzhiti majstrovi za navchannya pracyuyuchi na nogo Protyagom p yati rokiv gospodar uchiv uchnya malyuvati j pisati mifologichni ta istorichni figuri j farcornament kviti i rizni ozdobi kleyevimi ta olijnimi farbami Vin povinen buv dati zhitlo goduvati j odyagati uchnya a uchen koritisya majstrovi j ne vidluchatisya bez dozvolu Pislya zakinchennya kontraktu gospodar zobov yazuvavsya dati uchnevi pristojnij odyag abo zamist nogo 100 rubliv a batkam uchnya vislati 150 rubliv Pid chas vikonannya artillyu pidryadiv Shevchenko opanuvav mistectvo dekorativnogo rozpisu zokrema pid chas rozpisu Velikogo teatru yak pidmajster malyuvalnik Pislya uspishnogo zavershennya v listopadi 1836 roku robit u Velikomu teatri artil pracyuvala za kontraktom z kontoroyu imperatorskih teatriv do lita 1838 roku provadila zhivopisni ta malyarni roboti vigotovlyala dekoraciyi navesni 1838 roku nanovo rozpisala plafoni Aleksandrinskogo i Mihajlivskogo teatriv She odnim z najvidpovidalnishih pidryadiv buv rozpis budivli Senatu i Sinodu yaki todi buli perebudovani K Bryullov Portret poeta Vasilya Zhukovskogo 1837 38 She v 1835 36 rokah Shevchenko stvoriv kilka skladnih bagatofigurnih kompozicij na temi antichnoyi istoriyi ta Kiyivskoyi Rusi U 1836 1837 rokah Shevchenko stvoriv malyunok Smert Bogdana Hmelnickogo ale najdoskonalishim malyunkom na istorichnu temu cogo periodu ye Smert Sokrata 1837 roku yakij vidznachayetsya vpevnenistyu malyunku peredachi osvitlennya grupuvannyam postatej Najbilshi uspihi v cih rokah Shevchenko mav u zhanri akvarelnogo portreta zavdyaki opanuvannyu dosvidu inshih hudozhnikiv zokrema P Sokolova Pershij akvarelnij portret vin namalyuvav she 1833 roku ce buv portret Pavla Engelgardta Todi Shevchenko posileno zajmavsya samoosvitoyu znajomivsya z tvorami mistectva originalami j gravyurami z nih Nochami u vilnij vid roboti chas Shevchenko hodiv u Litnij sad zmalovuvav statuyi Ulitku 1836 roku pid chas odnogo z nichnih seansiv malyuvannya v Litnomu sadu vin poznajomivsya zi svoyim zemlyakom hudozhnikom Ivanom Soshenkom a cherez nogo z Yevgenom Grebinkoyu Vasilem Grigorovichem i Oleksiyem Venecianovim yaki poznajomili Tarasa z uplivovim pri dvori poetom Vasilem Zhukovskim Soshenko vmoviv Shiryayeva vidpustiti Shevchenka na misyac shob toj vidviduvav zali zhivopisu Tovaristva zaohochennya hudozhnikiv Komitet cogo tovaristva rozglyanuvshi malyunki storonnogo uchnya Shevchenka uhvaliv mati jogo na uvazi na majbutnye Apollon Mokrickij hudozhnik uchen Bryullova j priyatel Shevchenka sho vzyav na sebe iniciativu zaluchiti Bryullova dlya spravi vizvolennya Tarasa vid kripactva zaznachiv u svoyemu shodenniku sho v seredu 31 bereznya 1837 roku vin pokazav Bryullovu virsh Shevchenka Bryullov buv nim duzhe zadovolenij i pobachivshi v nomu dumki j pochuttya molodogo cholovika virishiv vityagti jogo z podatnogo kripackogo stanu Shevchenko pochav vpravlyatisya u virshuvanni pid vrazhennyam svoyeyi zustrichi z ukrayinskimi tvorami u Grebinki u lipni 1836 roku Grebinka buv pershim hto pomitiv i pidtrimav poetichne obdaruvannya Shevchenka stav jogo pershim literaturnim nathnennikom i vchitelem Pershim viznanim poetichnim shedevrom Shevchenka vvazhayetsya balada Prichinna Shotizhnya na kvartiri Grebinki vidbuvalisya literaturni vechori na yakih buvav i Shevchenko Navesni 1838 r Karl Bryullov i Vasil Zhukovskij virishili vikupiti molodogo poeta z kripactva Engelgardt pogodivsya vidpustiti kripaka za veliki groshi 2500 rubliv Shob zdobuti taki groshi Karl Bryullov namalyuvav portret Vasilya Zhukovskogo vihovatelya spadkoyemcya prestolu Oleksandra Mikolajovicha i portret rozigrali v lotereyi u yakij uzyala uchast imperatorska rodina Lotereya vidbulasya 4 travnya 1838 roku a 7 travnya Shevchenkovi vidali vidpusknu Uchen Peterburzkoyi akademiyi mistectv Kobzar 1838 1843 Zayava Shevchenka do pravlinnya Akademiyi mistectv pro vidachu kvitka na pravo meshkannya v Peterburzi 1839 Zasvidchivshi svoyu vidpusknu v peterburzkij Palati civilnogo sudu Shevchenko stav uchnem Akademiyi mistectv de jogo nastavnikom stav K Bryullov Za slovami Shevchenka nastala najsvitlisha doba jogo zhittya nezabutni zoloti dni navchannya v Akademiyi mistectv yakim vin prisvyativ u 1856 roci avtobiografichnu povist Hudozhnik Z chervnya 1838 roku Shevchenko oselivsya u kvartiri v budinku 100 drugogo kvartalu Vasilyevskogo ostrova nedaleko vid Akademiyi mistectv Ale zdebilshogo provodiv chas v Akademiyi ta v majsterni K Bryullova Cherez reorganizaciyu u 1840 roci Akademiyi mistectv u nij pripinili vikladannya zagalnoosvitnih disciplin Vsi uchni vidviduvali lishe specialni klasi yakih bulo shist dva malyuvalnih de uchni malyuvali z estampiv originaliv dva gipsovih v odnomu z yakih malyuvali z gipsovih goliv a v drugomu z gipsovih postatej figur klasi naturni de malyuvali z naturnikiv ta zhivopisnij de robili etyudi oliyeyu Shevchenko prijshov do Akademiyi z dovoli visokoyu pidgotovkoyu Pershi ispiti vin skladav u klasi gipsovih figur Poperednij etap navchannya malyuvannya z originaliv i gipsovih goliv buv projdenij nim samostijno she do vstupu v Akademiyu za dopomogoyu druziv hudozhnikiv I Soshenka A Mokrickogo ta inshih j yak storonnij uchen Tovaristva zaohochuvannya hudozhnikiv Z gipsovih goliv Shevchenko tezh malyuvav she do zvilnennya z kripactva v malyuvalnomu klasi Tovaristva zaohochuvannya hudozhnikiv j v Akademiyi mistectv Pershij ispit z malyuvannya Shevchenko skladav 23 chervnya 1838 roku Ocinki vistavlyali pochinayuchi z pershogo nomera sho buv najvishim balom i dali zalezhno vid kilkosti podanih uchnyami malyunkiv I Soshenko oderzhav p yatij nomer Shevchenko trinadcyatij Z veresnya togo zh roku na tak zvanomu tretnomu ispiti za tretinu roku de chergovim profesorom buv K Bryullov Shevchenko otrimav odinadcyatij nomer 4 zhovtnya 1838 roku na misyachnomu ekzameni jomu prisudili najvishij bal pershij nomer naprikinci togo zh misyacya tretij nomer she cherez misyac 30 listopada drugij Oderzhannya trichi takih visokih nomeriv vvazhalosya velikim uspihom j davalo pidstavi dlya perevedennya v nastupnij naturnij klas she do zakinchennya navchalnogo roku Na tretnomu ispiti 24 grudnya 1838 roku Shevchenko malyuvav vzhe z naturi de oderzhav chetvertij nomer Razom z tim vin sprobuvav svoyi sili i v samostijnih kompozicijnih malyunkah Najranishij z nih Kozackij benket stvorenij 25 grudnya 1838 roku Jogo uspihi todi zh privernuli uvagu Tovaristva zaohochuvannya hudozhnikiv Komitet yakogo 16 grudnya 1838 roku rozglyanuvshi podani Shevchenkom malyunki virishiv uzyati jogo na utrimannya pri pershij zhe vakansiyi A cherez misyac 20 sichnya 1839 roku Komitet uhvaliv priznachiti hudozhniku Shevchenku za 30 rub na misyac utrimannya yake j priznachati z 1 sichnya cogo roku 23 listopada 1838 roku Shevchenko oselivsya u kvartiri I Soshenka v budinku 47 na 4 j liniyi Vasilyevskogo ostrova Soshenko dokoryav Shevchenkovi ne tilki za pisannya virshiv ale j za te sho vin pochav vesti svitske zhittya zokrema razom z K Bryullovim chasto yizdiv na literaturno muzichni vechori vidviduvav pismennikiv diyachiv mistectva stav krashe vdyagatisya Ale vsuperech poboyuvannyam Soshenka legkovazhne zhittya Shevchenka ne zavadilo jomu stvoriti u cej period nizku poetichnih shedevriv Novi znajomstva z hudozhnikami ta pismennikami z literaturno misteckim svitom vidviduvannya gurtkiv ta literaturno muzichnih vechoriv navpaki zbagachuvali j rozshiryuvali krugozir Shevchenka stimulyuvali jogo do poetichnoyi tvorchosti Vid Soshenka v lyutomu 1839 roku Shevchenko pereyihav u budinok 182 drugogo kvartalu Vasilyevskoyi chastini mista na kvartiru madam Joganson Meshkav vin tam nedovgo i nezabarom perebravsya na kvartiru svogo druga uchnya K Bryullova G Mihajlova v budinku G Arens na 7 j liniyi Vasilyevskogo ostrova Cogo chasu z pochatku 1839 roku Shevchenko perebuvav u naturnomu klasi Akademiyi mistectv de z perervami malyuvav do 1844 roku Na pershomu tretnomu ispiti 29 kvitnya 1839 roku K Bryullov vidznachiv jogo malyunok yak najkrashij Todi nikomu ne postavili pershogo j drugogo nomeriv Shevchenko otrimav tretij Rada Akademiyi mistectv nagorodila jogo sribnoyu medallyu drugogo stupenya Ciganka vorozhka 1841 1839 roku Shevchenko pochav opanovuvati tehniku olijnogo zhivopisu do jogo najranishih sprob nalezhit Naturshik u pozi sv Sebastiyana Z listopada 1839 go Shevchenko zhiv u molodogo skulptora medalyera Fedora Ponomarova yakij mav v Akademiyi majsternyu z antresolyami cogo zh chasu vin tyazhko hvoriv na tif U berezni 1840 roku u zv yazku z reorganizaciyeyu Akademiyi usi uchni z yiyi primishennya buli viseleni Cogo chasu Shevchenko podav na misyachni ispiti olijni etyudi 27 veresnya 1840 roku Rada Akademiyi mistectv vidznachila sribnoyu medallyu drugogo stupenya jogo pershu samostijnu olijnu kartinu Hlopchik zhebrak sho daye hlib sobaci Krim togo Rada ta Zagalni zbori Akademiyi mistectv vislovili avtoru pohvalu Uspih Shevchenka vidznachilo j Tovaristvo zaohochuvannya hudozhnikiv Komitet yakogo uhvaliv pismovo visloviti svoyu gotovnist pidtrimuvati jogo j dali u pragnenni opanuvati mistectvo zhivopisu Navchayuchis v Akademiyi postupovo formulyuvalisya j materialistichni osnovi misteckih poglyadiv Shevchenka Na tretnomu ispiti 24 grudnya 1840 roku Shevchenko oderzhav p yatij nomer za malyunok Naturniki Ce yedinij malyunok sho zberigsya z pomizh tih yaki vin vikonav na tretnih ispitah u naturnomu klasi Do cogo zh chasu nalezhit jogo pershij olijnij avtoportret 1840 roku Shevchenko poznajomivsya z Vasilem Shternbergom sho stav jogo blizkim drugom Potovarishuvav Shevchenko j z hudozhnikom K Ioahimom z yakim jogo takozh poznajomiv Shternberg Priblizno 1840 roku na dumku doslidnikiv u Peterburzi vidbulosya znajomstvo Shevchenko z Yakovom Kuharenkom pismennikom ta otamanom Chornomorskogo kozackogo vijska yakij zgodom tezh stav jogo tovarishem j spivrozmovnikom po majzhe 20 richnomu listuvannyu She naprikinci 1839 roku Shevchenko poznajomivsya z P Martosom tovarishem Ye Grebinki A Mokrickogo N Kukolnika Oznajomivshis vipadkovo z rukopisnimi tvorami Shevchenka j vrazhenij nimi P Martos viyaviv do nih velikij interes Vin poradivsya iz Ye Grebinkoyu i zaproponuvav Shevchenku vidati yih okremoyu knizhkoyu yaku zgodom nazvali Kobzarem Yak zgaduvav Martos Shevchenko ne vidrazu pogodivsya na vidannya jogo dovelosya umovlyati Dumki j nastroyi Shevchenka pered vidannyam zbirki vidbilisya u virshi Dumi moyi dumi moyi Diyalnu bezposerednyu uchast u vidanni Kobzarya brav Ye Grebinka same vin podav rukopis do Peterburzkogo cenzurnogo komitetu Do cogo Martos viluchiv z Kobzarya ti miscya yaki mogli obernutisya proti nogo yak vidavcya nepriyemnostyami Cenzor P Korsakov postupivshis prohannyu Martosa j pidpisavshi Kobzarya do druku poperedno ne prochitavshi jogo problemni miscya zgodom oznajomivshis z drukovanim tekstom takozh viluchiv urivki necenzurnogo zmistu j lishe pislya cogo dav dozvil na vipusk knigi u svit 4 travnya 1840 roku z yavilosya pershe drukovane ogoloshennya pro prodazh Kobzarya yakij shvidko rozijshovsya jogo vihid navit urizanogo cenzuroyu buv podiyeyu velikogo literaturno suspilnogo znachennya Pershij Kobzar she ne mav vidvertih zaklikiv do revolyucijnih dij prote ves vin mistiv protest proti suspilnoyi nespravedlivosti j porivannya do vilnogo zhittya U rozrobci istorichnih tem Shevchenko ne unik pevnoyi idealizaciyi minulogo Ukrayini Tvori Shevchenka potrapili do Bilorusi na Kavkaz j za kordon u Pragu O Afanasyev Chuzhbinskij yakij v seredini XIX stolittya sluzhiv na Kavkazi pisav Skriz de znahodiv kilka ukrayinciv chi v koli chinovnikiv chi v yakomus polku skriz zustrichav ya posharpani ekzemplyari Kobzarya ta Gajdamakiv i povne shire spivchuttya do yihnogo avtora Reakciya rosijskih kritikiv zdebilshogo bula agresivna recenzent z Syevyernoj pchyeli pisav sho osoblivoyi ukrayinskoyi movi nemaye inshi recenzenti nazivali ukrayinsku movu gibridnim dialektom bezperspektivnoyu ta muzhickoyu j vvazhali sho ukrayinska mova ne maye shansiv na isnuvannya Majzhe odnochasno z Kobzarem 12 bereznya 1840 roku Ye Grebinka podav do Peterburzkogo cenzurnogo komitetu rukopis almanahu Lastivka do yakogo uvijshli j tvori Shevchenka zokrema Prichinna ta virshi Vitre bujnij vitre bujnij i Teche voda v sinye more Yaksho Kobzar buv nadrukovanij cherez misyac pislya oderzhannya cenzurnogo dozvolu to Lastivka vijshla z druku lishe cherez rik Cenzor P Korsakov pidpisav dozvil na vipusk almanahu u svit 27 kvitnya 1841 roku 8 listopada 1841 roku Shevchenko podav rukopis Gajdamakiv do Peterburzkogo cenzurnogo komitetu cenzuruvav jogo znovu P Korsakov yakij ne podavav tvoru na rozglyad cenzurnogo komitetu j dav dozvil na vipusk jogo u prodazh na svij strah i rizik U Gajdamakah buli ospivani podiyi Koliyivshini v yiyi osnovu lyagli narodni perekazi nasampered rozpovidi dida Shevchenka Ivana Spochatku Gajdamaki lyakali cenzora svoyim revolyucijnim duhom cherez sho vin protrimav u sebe rukopis bez shvalennya visimnadcyat dniv protyagom yakih vin zrobiv profilaktichni viluchennya okremih ryadkiv ta visloviv dozvil na prodazh poemi vin dav z trimisyachnoyu zatrimkoyu Vsuperech spodivannyam Shevchenka jogo pokrovitel Grigorovich ne stav vidavcem poemi Yaksho Kobzar vidav svoyim koshtom P Martos to cogo razu vsi klopoti pov yazani z publikaciyeyu Gajdamakiv lyagli na Shevchenka Gostroyu kritikoyu zustriv poemu V Byelinskij u zhurnali Otechestvennye zapiski vin zakidav Shevchenkovi nahil do romantichnoyi pishnomovnoyi vigadlivosti j veliku kilkist najbilsh vulgarnih j majdannih sliv ta viraziv Cherez sorok rokiv vkraj negativno ociniv poemu i Ivan Franko vvazhayuchi sho u nij ne bulo virnoyi harakteristiki danoyi istorichnoyi dobi Slidom za Gajdamakami Shevchenko napisav poemu Mar yana chernicya baladu Utoplena veliku poemu rosijskoyu movoyu Slepaya Pershi dva tvori razom z pisneyu z rosijskoyi drami Narechena ta virshem Tyazhko vazhko v sviti zhiti vin poslav 8 grudnya 1841 roku G Kvitci Osnov yanenku dlya vmishennya v almanasi Molodik Takozh cogo chasu Shevchenko napisav dramatichnij tvir Slipa krasunya yakij ne zberigsya Katerina 1842 26 veresnya 1841 roku Rada Akademiyi mistectv vtretye nagorodila Shevchenka sribnoyu medallyu drugogo stupenya za kartinu Ciganka vorozhka 28 listopada na malyuvalnomu ispiti vin oderzhav p yatij nomer Nastupni ispiti jomu ne prinesli takih visokih rezultativ ale ocinok nizhche serednih vin ne otrimav 23 grudnya 1841 roku jomu postavili 19 nomer z 49 ti 31 sichnya 1842 roku 39 j z 59 ti za zhivopis z naturi 11 j 26 lyutogo togo zh roku 17 j nomer z 53 h 16 travnya 1842 roku Tovaristvo zaohochuvannya hudozhnikiv viklyuchilo Shevchenka z chisla svoyih pansioneriv zadovilnivshi vimogu skarbnika Andriya Sapozhnikova yakij zvinuvachuvav mitcya u tomu sho vin protyagom 7 misyaciv ne vidviduvav akademichnih klasiv i ne predstavlyav Komitetu zhodnih svoyih prac nezvazhayuchi na zrobleni zauvazhennya Odnak nezabarom u zviti pro diyalnist tovaristva z 28 kvitnya 1842 roku po 28 kvitnya 1843 roku z yavilosya inshe poyasnennya vibuttya Shevchenka z pomizh pansioneriv bez posilannya na jogo nedostatni uspihi de vkazuvalosya sho deyaki hudozhniki mozhut pidtrimuvati sebe ta isnuvati vlasnimi pracyami Nespodivano pozbavlenij materialnoyi pidtrimki Shevchenko mig rozrahovuvati tilki na vlasni zarobitki sho ne buli ani sistematichnimi ani znachnimi Lishilis spogadi suchasnikiv pro jogo napruzhenu robotu pid chas navchannya v Akademiyi mistectv nad akvarelnimi portretami na zamovlennya Brak groshej zmusiv Shevchenka vistupiti j ilyustratorom knizhkovih vidan yaki za zmistom i napryamom jomu ne imponuvali Persha stvorena nim knizhkova ilyustraciya malyunok Katolickij chernec do opovidannya Mikoli Nadezhdina Sila voli Togo zh roku Shevchenko vzyav uchast u ilyustruvanni vidannya Oleksandra Bashuckogo Nashi spisani z naturi rosiyanami U novij dlya togo chasu tehnici galvanokaustiki Shevchenko vikonav ilyustraciyu do rosijskogo vidannya knizhki F Kobelya Galvanografiya 1843 Vidavec rosijskogo perekladu ciyeyi knizhki Valer yana Semenenko Kramarevskij zaluchiv Shevchenka do ilyustruvannya j inshoyi vidanoyi nim knizhki Istoriya Suvorova 1843 de jomu nalezhali zhanrovi sceni razom 32 ilyustraciyi Okrim cogo Shevchenko stvoriv ilyustraciyi j do she odnoyi knigi Polevogo Rosijski polkovodci 1843 Gravyuri na metali za malyunkami Shevchenka ta inshih mitciv vikonuvav anglijskij hudozhnik Dzhon Robinson drukuvalisya voni takozh u Londoni Voseni 1842 roku Shevchenko virushiv u morsku podorozh do Shveciyi ta Daniyi ale cherez nezduzhannya vin dopliv na paroplavi lishe do Revelya j povernuvsya nazad do Peterburga Pershij priyizd v Ukrayinu Zhivopisna Ukrayina 1843 1844 25 travnya 1843 roku Shevchenko z Peterburga viyihav v Ukrayinu Zavitav do poeta Viktora Zabili na jogo hutori Kukurikivshina pid Borznoyu Zupinivsya u Kachanivci na Chernigivshini u mayetku pomishika Grigoriya Tarnovskogo Pobuvav Shevchenko i v susidnih mistah ta selah Ivanici Ichni Grigorivci Baturini ta Vlasivci U Grigorivci vin gostyuvav u mayetku pomishika P Skoropadskogo U chervni 1843 roku Shevchenko pribuv do Kiyeva de poznajomivsya z Mihajlom Maksimovichem Pantelejmonom Kulishem j bagatma hudozhnikami zokrema z Oleksiyem Senchilo Stefanovskim Todi poet pobuvav na znamenitih kontraktovih yarmarkah na Podoli U cej chas vin poznajomivsya z majbutnim kirilo mefodiyivcem V Bilozerskim j z bagatma studentami Kiyivskogo universitetu molod teplo vitala jogo yak svogo ulyublenogo poeta Oglyadayuchi j miluyuchis istorichnimi pam yatkami ta krayevidami Kiyeva Shevchenko robiv zamalovki u svoyemu albomi rozpochatomu she v Peterburzi Razom z Kulishem Shevchenko vidvidav Vishgorod i Mezhigir ya de oglyanuli monastir istoriya yakogo tisno pov yazana iz Zaporizkoyu Sichchyu u svoyemu albomi poet zrobiv malyunok olivcem Kiyevo Mezhigirskogo monastirya Na Poltavshini vidvidav Yevgena Grebinku v jogo Ubizhishi 11 lipnya 1843 go u den sv Petra i Pavla vidvidav razom iz nim pishnu gostinu v hreshenoyi materi Grebinki vdovi generalshi Tetyani Vilhivskoyi v yiyi ukrayinskomu Versali v Mojsivci de poznajomivsya z poetom Oleksandrom Afanasyevim Chuzhbinskim ta oficerom Yakovom de Balmenom piznishe prisvyativ jomu poemu Kavkaz U lipni 1843 roku v Kovalivci Shevchenko vidviduye Oleksiya Kapnista uchasnika ruhu dekabristiv sina avtora Odi na rabstvo i komediyi Yabeda Vasilya Kapnista V obidvoh voni poyihali do Yagotina do Mikoli Ryepnina Volkonskogo de zhivuchi protyagom zhovtnya grudnya 1843 roku na zamovlennya Oleksiya Kapnista Shevchenko vikonav dvi kopiyi z portreta Mikoli Ryepnina roboti shvejcarskogo hudozhnika J Gornunga Znajomstvo iz sim yeyu Ryepninih stalo odniyeyu z najvazhlivishih podij v zhitti Shevchenka U cij rodini poet znajshov ne tilki shanuvalnikiv svogo talantu ale j virnih druziv najviddanishoyu z yakih bula knyazhna Varvara yaku vin zgodom nazivav nezabutnim drugom a vin dlya neyi stav kohannyam Perebuvayuchi v Yagotini Shevchenko napisav poemu Trizna yaku prisvyativ knyazhni Todi zh poet namalyuvav portret dvoh onukiv knyazya Varvari Vasilivni ta Mikoli za inshimi danimi Vasilya Vasilovicha Togo zh lita poet vidvidav mayetki svoyih novih znajomih Zakrevskih u Berezovij Rudci Yakova de Balmena v Linovici Petra Seleckogo v Malyutincyah Oleksandra Afanasyeva Chuzhbinskogo v Iskivcyah j buv z nim na yarmarku u Lubnah Revuckih v Irzhavci Galaganiv u Sokirincyah ta Digtyaryah 2 zhovtnya 1843 roku gostyuvav u ridnomu seli Kirilivci Zvenigorodskogo povitu na Kiyivshini v sestri ta brativ Mandruvav vin j takimi selami ta mistami Cherkashini yak Budishe Lisyanka Shenderivka Gudzivka Moshni Zvenigorodka Trahtemiriv j inshi Shevchenko avtoportret 1843 U Berezani u mayetku Platona Lukashevicha 9 zhovtnya 1843 roku Shevchenko napisav virsha Rozrita mogila Ce najranishij tvir yakij uvijde do rukopisnoyi knigi poezij Tri lita 1843 1850 Bezposerednim poshtovhom do napisannya virsha buli arheologichni rozkopki kurganiv mogil u 1830 h 40 h rokah zdijsnyuvani v Ukrayini arheografichnoyu komisiyeyu chimalo mogil bulo poblizu Berezani Shevchenko yak inshi ukrayinski poeti romantiki negativno stavivsya do cogo yavisha vvazhayuchi ci mogili kurgani pam yatkami kozackoyi dobi ta simvolom yiyi geroyichnogo minulogo Okrim cogo 1843 roku vijshla poema Yevgena Grebinki Bogdan rosijskoyu movoyu yaka posilila negativne stavlennya Shevchenka do Bogdana Hmelnickogo okremi urivki poemi drukuvalis she 1839 roku U poemi Grebinka proslavlyav Hmelnickogo za te sho vin u nig carya moskovskogo sklav svoyi getmanskiye klejnodi i shastiye pryame vkazav Ukrayini iz rodiv u rodi Pohvalna tirada Grebinki viklikala oburennya Shevchenka shodo Bogdana yake ne prohodilo do kincya jogo zhittya Pislya cogo Shevchenko na dumku doslidnikiv oholodiv do Grebinki i mozhlivo pripiniv z nim priyatelyuvannya Varvara Ryepnina 1830 ti roki Za spogadami doslidnika zhittya i tvorchosti Shevchenka P Zhura voseni 1843 roku poet protyagom podorozhi na Dniprovi porogi ta misce ostannoyi Zaporozkoyi Sichi vidvidav taki mista i sela Piryatin Lubni Horol Kremenchuk Verhnodniprovsk Katerinoslav Oleksandrivsk Nikopol Pokrovske Novogeorgiyivsk Chigirin Cherkasi Shpolu j inshi U lyutomu 1844 roku Shevchenko viyihav z Ukrayini do Peterburga cherez Moskvu de probuv odin tizhden j potovarishuvav z Mihajlom Shepkinim ta Osipom Bodyanskim Shepkin stav blizkim drugom Shevchenka poet prisvyativ jomu 1844 roku dvi poeziyi Zavorozhi meni volhve i Chigrine Chigrine Pislya dev yatimisyachnogo perebuvannya v Ukrayini Shevchenko prozhiv v Peterburzi ponad rik Osnovnoyu metoyu povernennya Shevchenka do stolici bulo zavershennya navchannya v Akademiyi mistectv vin tak napruzheno pracyuvav sho navit ulitku 1844 roku ne vidviduvav Ukrayinu Pid chas pershoyi podorozhi do Ukrayini Shevchenko zadumav vidati seriyu ofortiv Zhivopisna Ukrayina a na virucheni koshti vikupiti svoyih ridnih z kripactva 11 listopada 1844 roku komitet Tovaristva zaohochennya hudozhnikiv uhvaliv nadati Shevchenkovi groshovu dopomogu 300 rubliv dlya cogo vidannya Pershi 6 ofortiv U Kiyevi Vidubeckij monastir u Kiyevi Sudna rada Starosti Kazka Soldat i Smert Dari v Chigirini 1649 roku vijshli u listopadi Popri nejmovirni zusillya Shevchenka shodo prosuvannya na diyalnu dopomogu V Ryepninoyi j deyakih znajomih hudozhnika prodazh pershogo vipusku Zhivopisnoj Ukrainy jshov nadto povilno Shevchenko mav namir vidati j drugij vipusk zbirki ofortiv ale cherez brak koshtiv ce tak i ne vtilili Jogo mriya pro vikup z kripactva brativ ta sester tak i ne zdijsnilasya 1844 roku opublikovano peredruk pershogo vidannya Kobzarya z dodatkom poemi Gajdamaki pid nazvoyu Chigirinskij Kobzar i Gajdamaki Togo zh roku Shevchenko napisav istoriosofsko politichnu komediyu Son poemu grotesk yaka rozkrivaye pered chitachami naslidki uyarmlennya Ukrayini Moskvoyu 3 kvitnya 1845 roku Taras Shevchenko podav zayavu do Radi Akademiyi mistectv iz prohannyam nadati jomu zvannya hudozhnika Rada uhvalila rishennya a zagalni zbori Akademiyi 18 listopada 1845 roku zatverdili Tarasa Shevchenka v akademichnomu zvanni neklasnij hudozhnik u malyarstvi istorichnomu i portretnomu j vidala jomu za jogo zayavoyu kvitok na pravo proyizdu v Ukrayinu i nazad dlya hudozhnih zanyat a takozh bezpereshkodnogo tam perebuvannya Drugij priyizd v Ukrayinu Arheografichna komisiya 1845 1847 Voznesenskij sobor v Pereyaslavi 1846 31 bereznya 1845 roku Shevchenko virushiv z Peterburga cherez Moskvu v Ukrayinu U Moskvi zustrivsya z Mihajlom Shepkinim i oglyanuv Kreml Dali proyihav Podolsk Tulu Orel Kromi Esman Pershoyu stanciyeyu v Ukrayini de zupinivsya Shevchenko buv Gluhiv Nastupnu zupinku vin zdijsniv u Krolevci de malyuvav portret rotmistra J Rudzinskogo Potim Shevchenko vidvidav Yagotin shob visloviti spivchuttya z privodu smerti batka V Ryepninoyi Mizh druzyami vidbulasya rozmova pro albom Zhivopisna Ukrayina Knyazhna z osoblivim zavzyattyam zajmalas organizaciyeyu peredplati cogo vidannya Cherez Pereyaslav Borispil Brovari poet virushiv do Kiyeva U Kiyevi poet rozshiriv znajomstvo zi studentskoyu moloddyu j zustrivsya z M Maksimovichem yakomu takozh podaruvav poemu Trizna Svoyi kiyivski zustrichi navesni 1845 roku poet pov yazuvav nasampered z neobhidnistyu rozpovsyudzhennya Zhivopisnoyi Ukrayini Zavdyaki Maksimovichu vin stav neoficijnim spivrobitnikom Kiyivskoyi arheografichnoyi komisiyi Vikonuyuchi zavdannya komisiyi Shevchenko bagato podorozhuvav Ukrayinoyu zbirav folklorni j etnografichni materiali zmalovuvav istorichni j arhitekturni pam yatki i viv Arheologichni notatki Perebuvayuchi v Kiyevi Shevchenko prodovzhuvav literaturnu diyalnist zokrema same tut vin rozpochav poemu pro Yana Gusa Yeretik chitav istorichni dzherela shodo ciyeyi osobistosti j rozpituvav znajomih Osoba cogo cheskogo reformatora j propovidnika zacikavila Shevchenka svoyeyu revolyucijnoyu diyalnistyu Trohi piznishe 22 listopada perebuvayuchi vzhe v Pereyaslavi Shevchenko zacikavivsya j inshim cheskim prosvitnikom Pavlom Shafarikom cherez sho napisav posvyatu do poemi Ulitku za doruchennyam komisiyi Shevchenko viyihav z Kiyeva na Livoberezhzhya do Priluk zadlya vivchennya pam yatok cogo mista ta jogo okolic Potim vidvidav Gustinskij monastir de buv pohovanij M Ryepnin Mandruyuchi Poltavshinoyu vin vidvidav Lubni poblizu yakih u seli Mgar oglyanuv starovinnij Preobrazhenskij cholovichij monastir j starovinni zemlyani ukriplennya sho zvutsya Zamkom Dali u svoyih notatkah vin vkazav Solonicyu de svogo chasu vzyato v polon getmana S Nalivajka ta opisav takozh mistechko Lukim ya Po dorozi v Romni poet vidvidav mayetok G Galagana v Sokirincyah Buv Shevchenko j u mayetku inshogo Galagana 20 22 lipnya poet vidvidav znamenitij romenskij Illinskij yarmarok Tut vin poznajomivsya z K Solenikom odnim iz fundatoriv novogo realistichnogo ukrayinskogo teatru Pid chas yarmarku Shevchenko tri dni zhiv u nameti vlasnika mayetku v Gorodishi na Cherkashini P Svichki sina polkovnika yakij slavivsya v Ukrayini svoyimi divactvami Poznajomivsya vin takozh z pomishikom I Yakubovichem romenskim povitovim marshalkom batkom dekabrista O Yakubovicha Na shlyahu do Poltavi poet vidvidav Reshetilivku de zupinyavsya u vlasnika ciyeyi miscevosti O Popova v yakogo zbereglasya biblioteka j arhiv iz bezlichchyu ridkisnih knig i dokumentiv z istoriyi Ukrayini sho stanovilo chimalij interes dlya Komisiyi U Poltavi ta yiyi okolicyah poet oznajomivsya z bagatma arhitekturnimi pam yatkami Hrestovozdvizhenskim monastirem Uspenskim soborom budinkom I Kotlyarevskogo Na Poltavshini Shevchenko kilka raziv vidvidav j mayetok A Rodzyanka u Veselomu Podoli Pobuvav todi Taras Grigorovich j u mayetku brata Arkadiya Platona Rodzyanka u Vishnyakah U serpni Shevchenko viyihav na Cherkashinu do Pereyaslava de zhiv jogo drug likar A Kozachkovskij U comu misti poet vidvidav Voznesenskij sobor Uspensku Pokrovsku i Mihajlivsku cerkvi Vidvidav sela nepodalik Pereyaslava Monastirishe Trahtemiriv Andrushi ta V yunishe U V yunishi Shevchenko providav kolishnogo dekabrista S Samojlova Mandruyuchi ridnoyu Cherkashinoyu Shevchenko dekilka raziv vidvidav ridnih u Kirilivci ta Zelenij Dibrovi de zhila jogo starsha sestra Katerina pobuvav u selah Lisyanka Rizine Rusalivka Luzanivka Potim u serpni podorozhuyuchi Kiyivshinoyu poet providav u Potoci svogo druga Vasilya Tarnovskogo starshogo z sestroyu yakogo Nadiyeyu ohrestiv ditinu v miscevogo diyakona M Govyadovskogo Ye vidomosti sho cogo chasu vin napisav virshi yaki ne zbereglisya Nadali koli Shevchenka zaareshtuvali Nadiya Tarnovska zahovala rukopisi v skrinku j zakopala u zemlyu Pislya zvilnennya poeta vona vidkopala skrinku j dovgo zberigala paperi u sebe U Potokah poet prozhiv blizko dvoh tizhniv Dali vin virushiv u Bilu Cerkvu de oglyanuv pam yatku sadovo parkovoyi arhitekturi Oleksandriya U Tarashi mitec zvernuv uvagu na golovnu arhitekturnu pam yatku mista kozacku cerkvu U Viti Poshtovij Shevchenko oglyanuv davnoruske gorodishe i mogilnik U Mitnici vin oznajomivsya z davnimi zemlyanimi valami yaki nazivayut Zmiyinimi Pobuvav Shevchenko i v Chigirini de zamalyuvav okolici mista iz Zamkovoyu goroyu tam vin vidvidav Holodnij Yar Motroninskij monastir Vidvidav vin i Subotiv de oglyanuv tri krinici z cilyushoyu vodoyu vikonav malyunok Bogdanoyi cerkvi j ruyini budinku getmana B Hmelnickogo Voseni 1845 roku poet znovu virushiv na Poltashinu V Mirgorodi vin spinivsya u P Shershavickogo chinovnika kancelyariyi povitovogo marshalka u yakogo vidnoviv literaturnu diyalnist 4 zhovtnya poet zapisav dvi novi lirichni poeziyi Ne zaviduj bagatomu i Ne zhenisya na bagatij yaki uvijshli do rukopisnoyi knigi Tri lita Oglyanuvshi istorichni ta arhitekturni pam yatki Mirgoroda ta jogo okolic zokrema sela Yanovshinu Sorochinci Biliki Shevchenko na deyakij chas spinivsya u Mar yanskomu pershij priyizd tudi vidbuvsya navesni 1845 roku u marshalka shlyahti Mirgorodskogo povitu O Luk yanovicha de namalyuvav jogo portret Potim Shevchenko zupinyavsya v O Afanasyeva Chuzhbinskogo v Iskivcyah ta V Zakrevskogo u Berezovij Rudci de oglyadav viznachni pam yatki miscevosti Po dorozi Shevchenko potrapiv pid zlivu i zastudivsya j v ostannih chislah zhovtnya 1845 roku znovu pribuv u Pereyaslav do A Kozachkovskogo de prozhiv trivalij chas likuyuchis u nogo U cej chas poet napruzheno pracyuvav napisav taki tvori Yeretik Slipij Velikij loh Najmichka Kavkaz I mertvim i zhivim Holodnij Yar Davidovi psalmi Odnak cherez yaskravo antiimperskij harakter bilshist novih poetichnih tvoriv ne mogli buti nadrukovani ale voni rozpovsyudzhuvalis u spiskah Nadali rukopis Kavkazu poet peredav 1846 roku cherez svogo znajomogo M Savicha yakij yihav u Parizh shanovanomu nim Adamu Mickevichu Naprikinci listopada 1845 roku Shevchenko priyihav do Kiyeva pokazav Arheografichnij komisiyi svoyi zapisi malyunki istorichnih pam yatok i buv oficijno zarahovanij do skladu yiyi spivrobitnikiv 28 listopada vin oderzhav podorozhnu j groshi dlya roz yizdiv z metoyu opisu pam yatok starovini Okrim zustrichi iz zasnovnikom komisiyi profesorom istoriyi M Ivanishevim Shevchenko poznajomivsya z profesorom O Selinim Na pochatku grudnya Shevchenko znovu priyihav u V yunishe do S Samojlova de prozhiv blizko misyacya tam vin napisav nizku lirichnih poezij Malenkij Mar yani Minayut dni minayut nochi Tri lita Naprikinci grudnya Shevchenko znovu tyazhko zahvoriv pislya chogo sturbovanij S Samojlov negajno vidviz jogo na likuvannya do Kozachkovskogo 25 grudnya 1845 roku u budinku Kozachkovskogo poet napisav politichnij revolyucijnij zapovit Yak umru to pohovajte yakij buv vidobrazhennyam selyanskih protipomishickih povstan Cimi poeziyami zavershuyetsya albom Tri lita Pislya oduzhannya na pochatku 1846 roku Shevchenko za zavdannyam komisiyi znovu virushiv na Livoberezhzhya de vchergove vidvidav mista j sela Yagotin Mojsivku Iskivci Berezovu Rudku Lemeshi Markivci ta Priluki U Mojsivci na tradicijnih imeninah T Vilhovskoyi Shevchenko zustriv bagatoh svoyih znajomih V Zabilu G Tarnovskogo M Markevicha Zakrevskih poznajomivsya z M Kejkuatovim i z simejstvom Katerinichiv Tam Shevchenko namalyuvav olijnij portret dribnoyi pomishici O Shostki dolya yakogo nevidoma sho buv rozigranij na yiyi korist v lotereyu Portret vigrala M Korsun pomishicya Velikoyi Kruchi Piryatinskogo povitu Avtoportret Shevchenka 1845 Dali prodovzhuyuchi istoriko etnografichni doslidzhennya Shevchenko znovu zayihav u Iskivci do O Afanasyeva Chuzhbinskogo z yakim virushiv do Nizhina de zbereglosya chimalo vazhlivih pam yatok arhitekturi sobori cerkvi zhitlovi budivli XVII XVIII st U Nizhini vin zustrichavsya zi studentami yuridichnogo liceyu vidvidav kartinnu galereyu j zustrivsya zi svoyim davnim drugom I Soshenkom Potim Shevchenko vidvidav Chernigov de oglyanuv Spaskij sobor Troyickij monastir Borisoglibsku cerkvu Cerkvu sv Paraskevi Cerkvu Uspinnya Bozhoyi Materi budinok Chernigivskoyi seminariyi i biblioteku yaka kolis nalezhala polkovniku Pavlu Polubotku Okrim cogo iz O Afanasyevim Chuzhbinskim vin vidvidav Chernigivske dvoryanske zibrannya Na zaproshennya A Lizoguba yakij duzhe visoko cinuvav jogo tvorchist u berezni 1846 roku Shevchenko pribuv u Sedniv bilya Chernigova Vin vidvidav Georgiyivsku derev yanu ta Voskresensku kam yanu cerkvu Bagate istoriyeyu i pam yatkami mistechko nadihalo poeta na tvorchu diyalnist Buvav Shevchenko i v mayetku starshogo brata Andriya Lizoguba Illi Virushayuchi z Chernigivshini do Kiyeva poet spinyavsya v Lemeshah j u Kozelci de oglyanuv dvi arhitekturni pam yatki ciyeyi miscevosti yaki sporudila grafinya N Rozumovska yiyi budinok i Sobor Rizdva Bogorodici Vidvidav vin i Markivci de vikonav visim portretiv pomishikiv Katerinichiv Navesni 1846 roku Shevchenko pribuv do Kiyeva j oselivsya v budinku u provulku Kozine boloto Vikonuyuchi dali zavdannya komisiyi vin zajnyavsya oglyadom istorichnih pam yatok mista bagato pracyuvav na shilah Dnipra osoblivo lyubiv buvati bilya Vidubickogo monastirya Malyuvav kiyivski pejzazhi ruyini Zolotih vorit Ne raz buvav v Kiyevo Pecherskij lavri Cogo chasu vin napisav baladi Lileya ta Rusalka U kvitni Shevchenko pristav do Kirilo Mefodiyivskogo bratstva tayemnogo tovaristva zasnovanogo z iniciativi M Kostomarova U polemici z Kostomarovim ta inshimi chlenami tovaristva liberalami Shevchenko obstoyuvav revolyucijnij shlyah borotbi proti kriposnictva j samoderzhavstva Todi yak Kostomarov v ti chasi stoyav na liberalno reformistskih poziciyah Vlitku 1846 roku Shevchenko razom iz M Ivanishevim brav uchast u rozkopkah velikih kurganiv VI V st do n e Perep yat i Perep yatiha sho mizh Vasilkovom ta Fastovom V obov yazki mitcya vhodilo stvorennya malyunkiv kotri stosuvalisya rozkopok ta zbirannya u naselennya etnografichnogo materialu 21 veresnya 1846 roku Shevchenko oderzhav vid Arheografichnoyi komisiyi nove doruchennya j nezabarom vin viyihav z Kiyeva Jogo rozshuki j doslidzhennya pochalisya z Kam yancya Podilskogo de vin oznajomivsya iz chislennimi serednovichnimi arhitekturnimi sporudami zokrema oglyanuv fortecyu Potim poet virushiv do Pochayeva tut vin zgidno iz zavdannyam namalyuvav chotiri akvareli Pochayivska lavra z pivdnya Pochayivska lavra z zahodu Sobor Pochayivskoyi lavri vnutrishnij viglyad i Vid na okolici z terasi Pochayivskoyi lavri Z Pochayeva vin poyihav do Ostroga ta Kremencya de oglyanuv ansambl miscevogo liceyu Dali shlyah jogo prolyagav na Korec Naprikinci oseni 1846 roku poet pobuvav u Berestechku de vidvidav ruyini fortec ta misce Beresteckoyi bitvi 1651 roku odniyeyi iz najviznachnishih podij Vizvolnoyi vijni ukrayinskogo narodu 1648 57 rokiv Perebuvayuchi u cih krayah Shevchenko zvernuv uvagu na veliku kilkist ruyin zamkiv i palaciv Ob yihavshi bilshu chastinu Ukrayini zi shodu na zahid poet dijshov visnovku pro yednist ukrayinskogo narodu zemli yakogo ne raz buli roz yednani kordonami zagarbnikiv Vid beregiv tihogo Donu do krem yanistih beregiv shvidkoplinnogo Dnistra odin grunt zemli odna mova odin pobut odna fizionomiya narodu navit i pisni odni j ti sami Yak odniyeyi materi diti Pid chas podorozhej Shevchenko v albomah zapisav chimalo narodnih pisen Oj sidit kozak ta na dorozi Oj pozdorov bozhe carya Mikolcya Chi ne ce zh taya kumasya I v babi dusha ne z lopucka Polyubila moskalya tosho Cherez Zvyagel i Zhitomir naprikinci zhovtnya 1846 roku Shevchenko povernuvsya z vidryadzhennya do Kiyeva 27 listopada 1846 roku Shevchenko podav prohannya na im ya kuratora O Traskina ta general gubernatorova D Bibikova shodo priznachennya jogo na posadu vchitelya malyuvannya v Kiyivskomu universiteti zamist hudozhnika K Pavlova yakij pishov na pensiyu Shevchenko mav vsi pidstavi otrimati cyu posadu u nogo bula vidpovidna osvita vin mav chimalo opublikovanih robit sho distali pozitivnu ocinku v presi Takozh vin buv dobre obiznanij zi stanom universitetskoyi litografiyi Na toj chas litografiyeyu v universiteti zajmalisya dvoye inozemciv oplata yakih koshtuvala duzhe dorogo cherez sho cya galuz davala zbitki Bazhayuchi dopomogti universitetovi u cij galuzi Shevchenko buv gotovij bezplatno vikonuvati obov yazki litografa 6 grudnya kurator universitetu vidpoviv zgodoyu na prohannya Shevchenka Teper buv potriben dozvil na prohannya Shevchenka vid ministra narodnoyi prosviti S Uvarova zapit yakomu na ce nadislav D Bibikov Dopomagala poetovi v jogo klopotanni j V Ryepnina cherez svoyu matir Naprikinci grudnya 1846 roku Shevchenko znovu virushiv u sluzhbove vidryadzhennya vidvidavshi z Kostomarovim Brovari Na pochatku 1847 roku poet deyakij chas zhiv u Borzni u svogo druga pismennika V Zabili de vikonav jogo portret U sichni Shevchenko pobuvav u mayetku Bilozerskih Vasilya ta Mikoli v Motronivci j u Mikolayivci Kilka dniv poet prozhiv na hutori Soroki de namalyuvav dva portreti Yu Srebdolskoyi 22 sichnya 1847 roku vin buv v Olenivci za starshogo boyarina na vinchanni P Kulisha j O Bilozerskoyi sestri Vasilya zgodom pismennici Ganni Barvinok a potim na vesilli v Motronivci Vidvidav Shevchenko j selo Bigach mayetok Kejkuatovih de vikonav kilka portretiv druzhini knyazya i ditej Naprikinci zimi 1847 roku Shevchenko znovu pribuv u Sedniv de zavershiv poemu Osika u piznishij redakciyi poet dav yij novu nazvu Vidma yaku perepisav u toj samij zoshit sho j baladi Lileya ta Rusalka U cej zhe zoshit 8 bereznya vin perepisav peredmovu do novogo vidannya Kobzarya Cogo chasu poet planuvav vidati zibrannya svoyih tvoriv i hotiv nazvati jogo drugim Kobzarem tak zvanij Chigirinskij Kobzar yakij buv lishe peredrukom pershogo vidannya Syudi mali uvijti deyaki poeziyi zi zbirki Tri lita sho mogli projti cenzuru ta novi tvori napisani u 1846 47 rokah Dlya peredmovi Shevchenko vzyav ryadki z komediyi O Griboyedova Liho z rozumu yaku vin ne raz bachiv na sceni Cim epigrafom poet pidkreslyuvav providni ideyi peredmovi ideyi patriotizmu j narodnosti Zvertayuchis do ukrayinskih chitachiv iz zaklikom aktivnishe pracyuvati na korist ridnoyi kulturi 4 kvitnya 1847 roku Shevchenko pribuv do Chernigova j togo zh dnya viyihav do Kiyeva Za bagatma spogadami suchasnikiv Shevchenko vidviduyuchi v Kiyevi literaturni vechirki chitav svoyi tvori zi zbirki Tri lita Nedrukovani tvori Shevchenka publika perepisuvala j vivchala napam yat jogo poeziyi chitali z velikim zahoplennyam studenti riznih nacionalnostej Dehto z nih specialno vivchav ukrayinsku movu shob dobre rozumiti jogo virshi Bagato nedrukovanih tvoriv Shevchenka poshiryuvalisya v rukopisah ne lishe v mistah ale j v selah 5 lipnya 1846 roku V Shevchenko u listi do poeta znovu zasterigav jogo radiv buti obachnim Z perebuvannyam Shevchenka u Kirilivci j poshirennyam jogo tvoriv misceva vlada pov yazuvala zavorushennya selyan 1848 roku pid chas provedennya inventarnoyi reformi Prote Shevchenko na zasterezhennya ne zvazhav i dali poshiryuvav svoyi revolyucijni tvori U bagatoh spogadah suchasnikiv zafiksovani epizodi pro naochnu agitaciyu Shevchenka sered selyan za dopomogoyu zeren pshenici abo zhita odne zerno car kupka inshih ministri j generali she bilshe pomishiki potim prigorsheyu zerna vin zasipav ci malenki kupki pokazuyuchi cim silu narodu 21 lyutogo 1847 roku S Uvarov povidomiv kuratora universitetu pro zatverdzhennya Shevchenka na posadi vchitelya malyuvannya Odnak pracyuvati vchitelem jomu ne dovelosya U berezni togo roku pochalisya areshti kirilo mefodiyivciv Dlya tayemnogo naglyadu chernigivskij gubernator vidryadiv za poetom chinovnika A Semenyutu Poki Shevchenko nichogo ne pidozryuyuchi mandruvav Ukrayinoyu carska vlada gotuvala jogo aresht She 28 lyutogo 1847 roku provokator O Petrov z yavivsya do pomichnika kuratora Kiyivskogo navchalnogo okrugu M Yuzefovicha j zrobiv donos pro isnuvannya v universiteti tayemnogo politichnogo tovaristva 3 bereznya u prisutnosti Yuzefovicha vin podav spochatku usnij a potim i pismovij donos kuratoru okrugi O Traskinu 7 bereznya Traskin dopoviv pro ce kiyivskomu vijskovomu gubernatorovi D Bibikovu zgadavshi pro revolyucijni virshi Shevchenka Bibikov povidomiv pro rozkrittya tayemnogo tovaristva III viddil de spravi nadali vazhlivogo znachennya Nachalnik III viddilu shef zhandarmiv O Orlov dopoviv pro ce Mikoli I Pochalisya obshuki j areshti chleniv tovaristva Pershim zaareshtuvali v Peterburzi M Gulaka U Kiyevi zatrimali j pochalisya pershi dopiti inshih zaareshtovanih M Kostomarova I Posyadi O Markovicha G Andruzkogo O Tuluba u Poltavi V Bilozerskogo j O Navrockogo 22 bereznya III viddil nakazav dostaviti vsih zaareshtovanih do Peterburga Pislya donosu Petrova Arheografichna komisiya 3 bereznya zvilnila Shevchenka z pomizh spivrobitnikiv nibito za te sho vin bez zgodi komisiyi viyihav z Kiyeva Ne znayuchi pro vsi ci podiyi poet pospishav do Kiyeva na vesillya Kostomarova 17 kvitnya 1847 roku pri v yizdi v Kiyiv na pravomu berezi Dnipra vin buv zaareshtovanij Pershij aresht Kara soldatchinoyu 1847 Pid chas areshtu u Shevchenka znajshli malyunki virshi ta tri pistoleti U nogo vidibrali paperi zokrema knigu Tri lita j pid konvoyem vidpravili do Peterburga Na dopitah u kazemati Tretogo viddilu politichnij rozshuk i slidstvo Imperatorskoyi kancelyariyi teper vul Pestelya 9 poet ne vikazav nikogo z chleniv tovaristva Perebuvayuchi blizko dvoh misyaciv za gratami Shevchenko napisav virshi yaki zgodom ob yednav u cikl V kazemati Shevchenka zvinuvatili v napisanni virshiv z yakimi mogli posiyatis i zgodom ukorenitisya dumki pro vigadane blazhenstvo chasiv Getmanshini pro shastya povernuti ci chasi j pro mozhlivist Ukrayini isnuvati yak okremij derzhavi Uchasti poeta v Kirilo Mefodiyivskomu tovaristvi slidstvo ne dovelo Shevchenka yak nadilenogo micnoyu budovoyu tila priznachili ryadovim v Orenburzkij okremij korpus na neviznachenij termin iz zaboronoyu pisati j malyuvati U jogo zhitti nastala smuga trivaloyi i tyazhkoyi nevoli v pustelnij okolici carskoyi Rosiyi 30 travnya 1847 roku poeta peredali v inspektorskij departament vijskovogo ministerstva de jogo vzyali pid aresht yak sekretnogo areshtanta vstanovivshi specialnij post vartovogo Vranci nastupnogo dnya ryadovogo Shevchenka pid naglyadom feld yegera vidpravili v Orenburg v rozporyadzhennya komandira Okremogo orenburzkogo korpusu V Obruchova U suprovidnomu sekretnomu listi povtoreno virok i zrobleno nagolos na neobhidnosti najsuvorishogo naglyadu za Shevchenkom Virok nad poetom buv odnochasno virokom nad usiyeyu ukrayinskoyu kulturoyu krim rozporyadzhennya viluchiti z bibliotek i zaboroniti prodazh vidanih ranishe tvoriv Shevchenka M Kostomarova P Kulisha j nadali yih ne vidavati III viddil vimagav posiliti naglyad nasampered za timi diyachami yaki perevazhno zajmayutsya malorosijskimi starozhitnostyami istoriyeyu i literaturoyu Do takih zahodiv carat sponukali ne stilki ideyi i dila kirilo mefodiyivciv skilki tvori Shevchenka V usih dokumentah III viddilu osoblivij nagolos zrobleno na poemi Son za yaku Mikola I vvazhav Shevchenka osobistim vorogom zagalom u svoyih tvorah poet nazivav imperatora feldfebelem carem tvorcem zla lyutim Neronom bezbozhnim carem pravdi gonitelem zhorstokim ta na virshah v yakih virazno zvuchat motivi socialnoyi i nacionalno vizvolnoyi borotbi cherez sho poeta hoch i viznali neprichetnim do Kirilo Mefodiyivskogo tovaristva pokarali najsuvorishe Vistupi poeta proti samoderzhavno kriposnickoyi sistemi kvalifikuvalisya yak zlochin vchinenij vnaslidok vlasnoyi zipsovanosti Zaslannya do Orska Aralska ekspediciya 1847 1849 Shevchenko soldat avtoportret 1847 Shevchenka vezli do Orenburgu bez perepochinku z velikoyu shvidkistyu yak nebezpechnogo politichnogo zlochincya Shlyah u ponad 2500 km buv podolanij za visim z polovinoyu dib Ne doyizhdzhayuchi 30 km do Simbirska v seli Tagaj Shevchenko proviv nich z 6 na 7 chervnya u peresilnij tyurmi sered areshtantiv 8 chervnya poet pribuv v Orenburg de jogo napravili v kazarmi tretogo Orenburzkogo bataljonu rozkvartirovanogo poryad U misti viyavilosya nemalo lyudej yaki znali Shevchenka j visoko cinuvali jogo tvori odnim z takih buv chinovnik prikordonnoyi komisiyi F Lazarevskij yakij vidrazu providav poeta Pershogo zh dnya znajomstva z poetom Lazarevskij zvernuvsya do chinovnika osoblivih doruchen pri komandiri Orenburzkogo korpusu pidpolkovnika Yu Matvyeyeva z prohannyam dopomogti Shevchenkovi yakij prihilno postavivsya do ciyeyi propoziciyi j dozvoliv jomu zalishati kazarmu Cherez dva dni 11 chervnya poet perebuvayuchi na kvartiri u Lazarevskogo poznajomivsya tam she z odnim palkim shanuvalnikom svoyeyi poeziyi S Levickim 10 chervnya 1847 roku z yavivsya nakaz komanduvacha korpusom pro zarahuvannya Shevchenka ryadovim 5 go bataljonu pershoyi brigadi 23 yi pihotnoyi diviziyi yakij znahodivsya v Orsku Druzi Shevchenka vidrazu zh zvernulisya do komandira cogo bataljonu D Myeshkova z prohannyam po mozhlivosti polegshiti jogo dolyu odnak ce ne lishe ne dopomoglo ale j do yakoyis miri pidsililo v brutalnomu soldafoni zhagu nadali mushtruvati poeta z osoblivoyu lyuttyu u pragnenni visluzhitisya pered nachalstvom 22 chervnya 1847 roku Shevchenka dostavili v Orsku fortecyu a nastupnogo dnya zarahuvali v tretyu rotu pid 191 Vin pribuv u fortecyu koli dovgolitnij komendant yiyi general major uzhe chekav vidstavki Yak lyudina gumanna ta inteligentna vin postavivsya do opalnogo poeta zi spivchuttyam Z jogo dozvolu Shevchenko spochatku yakijs chas zhiv ne v kazarmi a na kvartiri vidviduvav budinok komendanta koristuvavsya jogo bibliotekoyu Ale ce trivalo nedovgo cherez kilka misyaciv Isayeva zvilnili zi sluzhbi j nezabarom pislya togo vin pomer Novij komendant vidrazu rozporyadivsya perevesti Shevchenka v kazarmi vimagati vid nogo dotrimuvannya statutu ta suvorogo rezhimu dlya poeta nastali bezprosvitni dni soldatskoyi mushtri sens yakoyi polyagav v doskonalomu opanuvanni krokuvannyam rushnichnim prijomam bravij vipravci i vminnyu viddavati chest nachalstvu Za slovami M Lazarevskogo yakij diznavsya pro Shevchenka vid brata Fedora j vidvidav jogo u lipni serpni v Orsku perevedennya v kazarmi de vin spav i provodiv cili dni na brudnomu svoyemu lizhku sho bulo v kazarmi sered inshih p yani j brutalni soldati nesterpne povitrya brud postijnij krik vse ce duzhe prignichuvalo poeta Tretoyu rotoyu kudi vin potrapiv spochatku komanduvav kapitan Globa a potim jogo zaminiv shtabskapitan O Stepanov Na nih nasampered Myeshkovim i pokladalisya obov yazki naglyadati za vikonannyam monarshoyi voli shodo Shevchenka Zapopadlivi sluzhaki intelekt yakih obmezhuvavsya lishe znannyam vijskovogo statutu ne tilki retelno mushtruvali poeta ale j povsyakchas naglyadali za nim ta pragnuli pokazati nad nim svoyu zverhnist ta vladu Okrim cogo M Lazarevskij zgaduvav sho poet z milosti Myeshkova kilka raziv sidiv na gauptvahti Dedali zhittya stavalo nesterpnishim Treba hilitisya kudi naginaye dolya pisav u tu poru poet v listi do A Lizoguba Cherez dva dni vin napisav svoyemu drugu hudozhniku O Chernishovu lista i peredav kilka listiv do vplivovih osib u Peterburzi shob ti klopotalisya pro dozvil jomu malyuvati vin zvertavsya z prohannyam do K Bryullova V Dalya V Zhukovskogo L Dubelta sho ne dalo rezultativ Ale vsuperech zaboroni Shevchenko vse zh potajki malyuvav i pisav virshi v Orskij forteci 1847 roku vin zokrema napisav nizku poem ta balad j zavershiv cikl poezij V kazemati U 5 mu yak i v inshih linijnih bataljonah Okremogo orenburzkogo korpusu sluzhilo bagato polskih zaslanciv lyudej yaki tak chi inakshe buli v opoziciyi shodo samoderzhavstva z yakimi Shevchenko znajshov spilnu movu j navit zapriyatelyuvav sho bulo pevnoyu rozradoyu v gori Odnako najbilshe cogo chasu poet dorozhiv druzhboyu brativ Lazarevskih yaki okrim klopotannya pro polegshennya soldatskogo zhittya poeta nadavali jomu i materialnu dopomogu po zmozi postachali jomu knizhki zhurnali dopomagali z korespondenciyeyu Todi yak bilshist kolishnih druziv spivchuvali poetovi ale yim ne vistachalo muzhnosti pidtrimuvati z nim zv yazki Tilki A Lizogub ta V Ryepnina ne porivali z Shevchenkom j pragnuli pidtrimati jogo Voseni 1847 roku v Orskij forteci Shevchenko zaneduzhav spershu revmatizmom a zgodom she j na silnu cingu pro sho napisav u listah do A Lizoguba 11 grudnya ta M Lazarevskogo 20 grudnya Do lyulok smorodu i ziku stav ya potrohi privikat a tut spitkala mene cinga lyutaya i ya teper mov Iov na gnoyishi tilko mene nihto ne providaye Pozhezha v stepu 1848 Misyachna nich na Kosarali 1848 49 Na pochatku 1848 roku kapitan lejtenant Oleksij Butakov yakij prihilno stavivsya do Shevchenka vklyuchiv jogo do skladu svoyeyi Aralskoyi opisovoyi ekspediciyi Ekspediciya dozvolyala Shevchenku yakijs chas mati dozvil malyuvati zvilnitisya vid vijskovoyi mushtri j suvorogo naglyadu Shevchenko virushiv razom z ekspediciyeyu 11 travnya 1848 roku nalezhalo podolati shlyah u majzhe 750 km z Orska do ukriplennya Rayim Do skladu ekspediciyi vhodilo 1500 bashkirskih odnokinnih pidvid rota pihoti dvi sotni orenburzkih kozakiv j dvi garmati treba bulo ubezpechiti sebe vid mozhlivih napadiv grabizhnikiv iz Hivinskogo hanstva Pid chas perehodu z Orskoyi forteci do beregiv morya ekspediciya transportuvala v rozibranomu viglyadi dva korabli Kostyantin ta Mikola Verblyuzhij transport skladavsya z 3000 verblyudiv z nim jshlo 565 kazahiv ta pivtori sotni uralskih kozakiv U dorozi Shevchenko zhiv u kibitci shtabskapitana generalnogo shtabu O Maksheyeva Spochatku ekspediciya jshla livim beregom richki Or a 15 travnya perepravilas cherez neyi i dali peretinala pritoki Irgiza j rushila za techiyeyu ciyeyi richki Potim ekspediciya ruhalasya na pivdennij shid spochatku po solonchakovij rivnini a dali po zahidnij okolici piskiv Karakumiv Hocha na shlyahu zustrichalosya chimalo ozer odnak voda v nih bula nepridatnoyu dlya pittya Cherez ce ranishe pohodi v step zdijsnyuvalisya vzimku koli snig mig zaminiti vodu Takim zokrema buv pid komandoyu general ad yutanta V Perovskogo yakij suprovodzhuvavsya znachnimi zhertvami tomu sho vzimku v stepu lyutuvali snigovi burani j morozi Dovelosya vidmovitis vid pohodiv vzimku j zdijsnyuvati yih navesni koli she ne vstigli peresohnuti ozera j nevelichki richki zi snigovoyu vodoyu Prote vesnyanu vodu treba bulo ochishati za slovami Shevchenka u jogo avtobiografichnij povisti Bliznyuki vin nikoli v zhitti ne vidchuvav takoyi strashnoyi spragi i ne piv takoyi brudnoyi vodi Ne dohodyachi do ukriplennya Karabutak ekspediciya zustrila odne yedine zelene derevo v stepu 30 travnya transport dosyag Uralskogo ukriplennya sogodni selo Irgiz de mav tridennij vidpochinok Pivdenna chastina shlyahu dolalasya z velikimi trudnoshami U pohid virushali o shostij ranku prohodili 3 4 kilometri za godinu na pivdorozi robili godinnij prival Tilki koli perehodili cherez piski Karakumiv vistupali na dvi tri godini ranishe shob podolati namichenij shlyah do togo yak palyuche sonce dosyagne zenitu Na bereg Aralskogo morya ekspediciya vijshla 14 chervnya i dali protyagom p yati dib perehodi zdijsnyuvala vnochi oskilki vden speka syagala 40 Za den karavan zavdovzhki dvi versti dolav 20 25 km Do Rayimskogo ukriplennya roztashovanogo na Sirdar yi za 64 km vid Aralskogo morya ekspedicijnij transport pribuv vranci 19 chervnya 1848 roku tam ekspediciya zatrimalasya ponad misyac Protyagom cogo chasu buli zibrani shhuni Kostyantin i Mikola skladeni marshruti i plani vivchennya Aralskogo morya ta viznacheno zavdannya kozhnomu uchasniku ekspediciyi Obov yazki Shevchenka zbigalisya z jogo bazhannyam yak hudozhnik vin bagato malyuvav ne tilki z togo sho vidavalosya neobhidnim dlya ekspediciyi ale j z vlasnoyi iniciativi 25 lipnya 1848 roku shhuni buli spusheni na vodu a cherez dva dni po Sirdar yi voni dosyagli ostrova Kosaral i 30 lipnya Kostyantin vijshov v more tak pochalasya morska chastina ekspediciyi Na nevelikomu sudni rozmistivsya ekipazh iz 27 osib shestero z yakih zokrema j Shevchenko poselilisya v odnij kayuti z kapitanom Butakovim Pershe doslidzhennya Aralu trivalo 56 dniv i zavershilosya naprikinci veresnya Naukova ekspediciya vpershe opisala Aralske more yake do Butakova nihto ne doslidzhuvav z poglyadu gidrologiyi geologiyi botaniki klimatologiyi viznacheno rezhim morya provedena zagalna rekognoscirovka Aralu zroblenij promir glibin provedene povne znimannya ostrova Barsakelmes vidkrita i vivchena grupa ostroviv Vidrodzhennya pro isnuvannya yakih ne znali j miscevi meshkanci kazahi provedeni astronomichni sposterezhennya zroblenij zbir zrazkiv korisnih kopalin sered yakih znajshli pokladi kam yanogo vugillya na odnomu z ostroviv j inshe Naprikinci veresnya 1848 roku komanda povernulasya na ostriv Kosaral na yakomu bula vlashtovana zimova stoyanka dlya cogo buv stvorenij nevelikij fort priblizno na 50 osib de rozmishuvalasya baza dlya ekspediciyi i ribalska vataga Sichen berezen 1849 roku Shevchenko prozhiv u Rayimi a potim znovu povernuvsya na Kosaral Zimivlya v Rayimi i na Kosarali stala dlya Shevchenka chasom aktivnoyi misteckoyi ta literaturnoyi tvorchosti vin pracyuvav nad akvarelyami j napisav ponad 70 poezij Pislya semimisyachnoyi zimivli z pochatku travnya i do kincya veresnya 1849 roku prohodilo druge plavannya po Aralskomu moryu Nezvazhayuchi na trudnoshi i nebezpeki plavannya v nevidomomu dlya moreplavciv mori yake postijno shtormilo j shtilelo cherez sho Butakov nazivav jogo nadzvichajno burhlivim ekspediciya provela velicheznij obsyag roboti zumivshi dosliditi bilshe chim 64 000 kvadratnih kilometriv jogo ploshi i provela doslidnu robotu nadzvichajnoyi naukovoyi vagi Za chas plavannya Shevchenko zumiv stvoriti ponad 200 malyunkiv i narisiv yaki naochno ilyustruvali provedenu naukovu robotu U 1850 roci gidrografichnim departamentom Morskogo ministerstva bula vidana Morska karta Aralskogo morya Naprikinci veresnya doslidniki virushili do Rayima a zvidti 10 zhovtnya do Orenburga kudi j pribuli 31 zhovtnya 1849 roku Perebuvannya v Orenburzi Drugij aresht 1849 1850 Dzhangisagach 1848 Avtoportret Shevchenka 1849 Z pributtyam do Orenburga Shevchenko pochuvav sebe krashe majzhe pivtorarichne perebuvannya v Aralskij ekspediciyi zabralo chimalo zdorov ya U misti v nogo z yavilasya zmoga koristuvatisya bibliotekami buli druzi vidnovilasya mozhlivist listuvatisya z deyakimi znajomimi j priyatelyami sho ne boyalisya spilkuvatisya z nim Korotkij chas Shevchenko zhiv na kvartiri F Lazarevskogo pislya chogo vin perejshov na kvartiru O Butakova yakij navmisne vinajmav veliku chotirikimnatnu kvartiru shob u nij mogla pracyuvati cila grupa fahivciv nad zavershennyam polovih robit Shevchenko domalovuvav pejzazhi Oskilki obsyag roboti buv duzhe velikij jomu na klopotannya O Butakova dali na dopomogu polskogo zaslancya ryadovogo zgodom unteroficera i praporshika Bronislava Zaleskogo yak lyudinu yaka vmiye malyuvati Z pershih zhe dniv znajomstva mizh Shevchenkom i Zaleskim sklalisya vzayemini vchitelya j uchnya Hudozhnik amator Bronislav Zaleskij uchivsya v Shevchenka z bagatoh pitan radivsya z nim nezabarom stav shirim zadushevnim priyatelem poeta dopomagav jomu v realizaciyi hudozhnih prac Okrim B Zaleskogo cogo chasu sered novih druziv poeta z yavilisya j inshi polyaki politichni zaslanci zokrema L Turno M Zelenko A Vengzhinovskij M Cejzik a takozh vidatnij diyach polskogo revolyucijnogo ruhu Z Serakovskij U sichni 1850 roku po vid yizdi O Butakova do Peterburga Shevchenko perejshov na kvartiru svogo druga K Gerna Dozvolivshi Shevchenkovi priyihati do Orenburga dlya doopracyuvannya materialiv ekspediciyi komandir Orenburzkogo korpusu V Obruchov pam yatav suvorij nakaz pro zaboronu jomu malyuvati j shob uniknuti nepriyemnostej 20 listopada 1849 roku zvernuvsya do shefa zhandarmiv O Orlova z zapitom chi mozhna jomu malyuvati pid naglyadom nachalstva Pislya otrimannya harakteristiki shodo povedinki Shevchenka O Orlov zrobiv pomitku na dokumenti Mozhna ale robotu predstavlyati na pereglyad general gubernatoru Ale pislya podannya Mikoli I utochniv Najvishogo dozvolu ne nadano Prote poki rozporyadzhennya O Orlova V Obruchovu nadijshlo do Orenburga Shevchenko zavershiv svoyu robotu nad materialami ekspediciyi 23 grudnya 1849 roku O Butakov zdav u shtab korpusu razom z kartami i riznimi opisami takozh gidrografichni krayevidi beregiv Aralskogo morya j malyunki vikonani Shevchenkom Fahivci visoko ocinili yih piznavalne znachennya Malyunki spodobalisya V Obruchovu cherez sho vin ne zaperechuvav shob poet namalyuvav portret jogo druzhini Matildi Petrivni Na pochatku 1850 roku Shevchenko zrobiv she odnu sprobu domogtisya oficijnogo dozvolu malyuvati napisavshi lista Leontiyu Dubeltu yakij zalishivsya bez vidpovidi Ne dav rezultatu j list poeta do Vasilya Zhukovskogo z prohannyam viklopotati dozvil malyuvati Odnochasno druzi poeta ublagali vplivovih lyudej Peterburga klopotatisya pered kolishnim orenburzkim gubernatorom a todi chlenom Derzhavnoyi radi V Perovskim shob toj takozh zamoviv slovo pered L Dubeltom sho takozh bulo marnim Pered vid yizdom do Peterburga u sichni 1850 roku O Butakov podav raport komandiru 2 go linijnogo bataljonu G Chigiryu pro peredachu Shevchenka v rozporyadzhennya praporshika korpusu flotskih shturmaniv K Pospyelova priznachenogo nachalnikom Aralskoyi flotiliyi 1 sichnya 1850 roku poet z trivogoyu pisav V Ryepninij sho nastupnoyu vesnoyu jogo znovu vidpravlyat na Aralske more dlya doslidzhennya pokladiv kam yanogo vugillya zvidki vin uzhe mozhe ne povernutisya Odnak 22 sichnya z yavilosya oficijne rozporyadzhennya pro vidryadzhennya Shevchenka j T Vernera do Novopetrovskogo ukriplennya dlya uchasti v ekspediciyi u gori Karatau z tiyeyu zh metoyu Kazahskij hlopchik drimaye bilya grubki 1848 49 Navit pid suvorim naglyadom nachalstva Shevchenko potajki prodovzhuvav malyuvati Pislya zavershennya roboti nad morskimi krayevidami vin postupovo vidnoviv i poetichnu diyalnist Za chotiri roki 1847 1850 jomu vdalosya stvoriti j zberegti chotiri rukopisni knizhechki bez nazv vidznachenih na titulnih storinkah rokami 1847 1848 1849 1850 Odnak napruzhena tvorcha pracya bula perervana drugim areshtom poeta Do areshtu prizviv vipadok u yakomu Shevchenko pomitiv sho praporshik M Isayev zalicyayetsya do druzhini jogo druga K Gerna j ta vidpovidaye jomu vzayemnistyu Zastupayuchis za chest svogo priyatelya Shevchenko vikriv ci potajni pobachennya i razom z K Gernom z ganboyu viprovadiv zalicyalnika Drugogo dnya 22 kvitnya 1850 roku rozgnivanij M Isayev podav donos komandirovi Orenburzkogo korpusu pro te sho Shevchenko hodit u civilnomu odyazi zhive na privatnij kvartiri j malyuye tobto ne vikonuye monarshoyi voli Hocha u donosi ne znachilosya nichogo takogo chogo b ne znav komandir korpusu ale teper jomu dovelosya vidreaguvati Yakbi donos dijshov do Peterburga tam mogli zrobiti nepriyemni dlya V Obruchova visnovki zokrema i toj sho vin ne vikonuye monarshu volyu i poturaye politichnomu zlochincevi Osterigayuchis takogo rozvitku spravi V Obruchov dav rozporyadzhennya zrobiti obshuk na kvartiri Shevchenka i zaareshtuvati jogo Za versiyeyu doslidnikiv V Obruchov svidomo dav rozporyadzhennya v prisutnosti K Gerna shob toj vstig poperediti pro obshuk F Lazarevskogo a ostannij Shevchenka Pislya chogo Shevchenko spaliv bilshu chastinu svoyih paperiv Shob ne viklikati pidozri slidstva sho jogo htos poperediv pro obshuk poet zalishiv neveliku chastinu paperiv Pri obshuku vijskova vlada znajshla v Shevchenka listi sered nih vid S Levickogo A Lizoguba brativ Lazarevskih M Aleksandrijskogo skrinku z malyarskim priladdyam ta paperami dva albomi ta dekilka knizhok Ale deyaki eskizi paperi i knizhechku z virshami Shevchenko yak svidchiv K Gern peredav jomu na zberezhennya Do osoblivogo rozporyadzhennya Shevchenka posadili na gauptvahtu Rozporyadzhennya nadijshlo 27 kvitnya ne chekayuchi naslidkiv rozsliduvannya spravi V Obruchov u cej den pidpisav nakaz pro povernennya poeta z 4 go do 5 go bataljonu 12 travnya poeta zvilnili z gauptvahti i vidpravili do Orskoyi forteci de buv roztashovanij 5 j bataljon Nachalnikovi 23 yi pihotnoyi diviziyi nakazali vstanoviti za Shevchenkom najsuvorishij naglyad i ne dozvolyati listuvatisya z bud yakimi osobami Rotoyu u yaku zarahuvali Shevchenka v Orsku komanduvav pidporuchik Rostopchin a bataljonom use toj zhe soldafon D Myeshkov U nakazi shodo poeta znachilosya za ryadovim zhe Shevchenkom v roti doruchiti ponad bataljonnogo i rotnogo komandiriv mati naglyad blagonadijnomu unteroficeru i yefrejtorovi yaki povinni suvoro sposterigati za vsima jogo diyami Pid takim perehresnim naglyadom poet prozhiv v Orsku lito 1850 roku dekoli rozradoyu buli zustrichi zi starimi znajomimi U cej chas spravu Shevchenka rozsliduvali paralelno v Peterburzi III viddil v Orenburzi vijskova vlada Osoblivij interes III viddilu viklikav list S Levickogo v yakomu jshlosya pro tisyachi prihilnikiv i poslidovnikiv poeta v Moskvi Peterburzi j v Ukrayini III viddil u nadiyi vikriti mozhlivu tayemnu politichnu organizaciyu zaareshtuvav S Levickogo j zgadanogo v listi magistra matematiki M Golovka zrobiv obshuk v yih kvartirah ta vchiniv dopit ale zhodnogo kriminalu ne viyavili 23 chervnya 1850 roku O Orlov dopoviv carevi sho materiali ne viyavili shob Shevchenko prodovzhuvav kolishnij obraz dumok abo b pisav j malyuvav na kogo nebud paskvili V Orenburzi rozsliduvati spravu doruchili pidpolkovniku G Chigiryu Pered cim na vimogu carya poeta zaareshtuvali vdruge i 24 chervnya posadili na gauptvahtu Nadali materiali slidstva vijskovoyi vladi nichogo novogo ne dodali Viyavili lishe sho Shevchenko pri zarahuvanni jogo do 5 go bataljonu ne skladav prisyagi ale cej ceremonial tut zhe organizuvali Vikonuyuchi volyu Mikoli I 8 serpnya 1850 roku vijskove ministerstvo dalo rozporyadzhennya perevesti poeta z 5 go bataljonu v odin z najviddalenishih bataljoniv pid najsuvorishij naglyad nachalstva Pislya cogo 5 veresnya V Obruchov nakazav pislya zvilnennya Shevchenka z pid areshtu perevesti jogo na sluzhbu pid najsuvorishij naglyad rotnogo komandira v odnu z rot Orenburzkogo linijnogo 1 go bataljonu roztashovanih v Novopetrovskomu ukriplenni Zaslannya na Mangishlak Borotba za vizvolennya 1850 1857 Novopetrovske ukriplennya z morya 1853 57 Kara shpicrutenami 1856 1857 Z Orenburga Shevchenka dostavili do Uralska a potim 13 zhovtnya 1850 roku do Gur yeva zvidki togo zh dnya na poshtovomu chovni vin vidpliv na Mangishlackij pivostriv Tam vin karavsya sim rokiv Umovi Novopetrovskogo ukriplennya buli zhahlivimi misceva voda bula solonuvata harchi zdebilshogo suhi ta tezh soloni cherez ce soldati hvorili na cingu vid yakoyi duzhe strazhdav i Shevchenko Cinga bula spilnim lihom usih stepovih ukriplen osoblivo vzimku Shoroku vid hvorob porodzhenih tyazhkimi pobutovimi umovami visnazhlivoyi mushtri fortifikacijnih robit neshasnih vipadkiv perevazhno pid chas navchalnih strilb ginuli soldati Tak u 1852 roci v ukriplenni z riznih prichin pomerlo odinadcyat soldativ a dvoh vbito pid chas strilb Budni ukriplennya dlya Shevchenka buli ogidnimi svoyim bezgluzdyam odnomanitnistyu piyactvom ta amoralnoyu povedinkoyu deyakih oficeriv Zridka shopravda vinikala potreba poslati zagin na borotbu z vojovnichimi bandami hivinciv yaki grabuvali mirni kazahski auli Za slovami Shevchenka soldat buv najbidnishim najzhalyugidnishim prosharkom u nashij pravoslavnij vidchizni U nogo vidibrane vse chim tilke zhittya krasne simejstvo batkivshina svoboda odnim slovom vse Cherez vazhku dolyu soldati znahodili hvilinnu rozradu v gorilci Shevchenko ne vidokremlyuvav sebe vid soldativ zhiv prosto dekogo z nih potajki navchav gramoti Osoblivo druzhni vidnosini u nogo sklalisya z soldatami Skobyelyevim ta Oberemenkom Shevchenko buv odnim z nebagatoh soldativ yaki proveli v ukriplenni najbilsh trivalij chas sim rokiv bez perervi Perevodyachi Shevchenka do Novopetrovskogo ukriplennya komandir korpusu Volodmir Obruchov dav nakaz nachalnikovi 23 yi pihotnoyi diviziyi yakij stvoriv dlya poeta umovi sho malo chim vidriznyavsya vid v yaznichnih Nakaz peredbachav okrim sposterezhennya za povedinkoyu Shevchenka z boku samogo rotnogo komandira doruchiti najblizhchij naglyad za nim blagonadijnim unteroficerovi i yefrejtorovi yaki povinni buli suvoro stezhiti za vsima jogo diyami U vipadku yaksho ci chini pomichali nepokoru ta shos pidozrile z boku Shevchenka to rotnij komandir povinen buv negajno dopovidati sekretnimi listami pro ce Obruchovu Ne poshastilo Shevchenkovi j z bezposerednimi nachalnikami rotnij komandir shtabskapitan M M Potapov buv lyudinoyu nastilki zhorstokoyu j bezdushnoyu sho jogo nenavidili ne lishe soldati ale j oficeri Potapov duzhe retelno vikonuvav nakaz Obruchova okrim zakriplennya za Shevchenkom sposterigacha osoblivogo dyadka z soldat jogo stali voditi na shodenni fortovi roboti na mushtru yaki dovodili poeta malo ne do vidchayu ta za jogo formulyuvannyam mali na meti peretvoriti mislyachu lyudinu na avtomat z rushniceyu Takim zhe obmezhenim buv i pomichnik Potapova pidporuchik P I Obryadin lyudina ne tilki brutalna i zhorstoka ale j bezchesna Sered oficeriv sho dobrozichlivo stavilisya do poeta zokrema buli horunzhij Uralskogo vijska M F Savichev likar S R Nikolskij sotniki i F Yu Chaganov praporshik V O Mihajlov pidporuchik V P Voroncov pidporuchik O Ye Frolov poruchik K Zelinskij Okrim Zelinskogo druzhni stosunki z Shevchenkom mali j inshi polski politichni zaslanci unteroficeri M Mostovskij F Fiyalkovskij i F Kulih ryadovi I Plashevskij i S Pshevlockij yakij u 1857 roci peredav Shevchenkovi z Uralska knigu Estetika Same zgadani oficeri znachnoyu miroyu spriyali zblizhennyu komendanta ukriplennya j soldata Shevchenka Lyudina rozumna j gumanna pidpolkovnik Mayevskij koristuvavsya sered pidleglih poshanoyu i priyaznyu cherez zaboronu poetu listuvatisya komendant navit zgodivsya oderzhuvati j vidsilati jogo listi U Shevchenka z yavilasya mozhlivist listuvatisya z druzyami yaki chas vid chasu nadsilali jomu groshi Okrim cogo komendant zaprosiv Shevchenka vchiti dvoh svoyih nevelikih siniv sadzhav jogo za odin stil zi svoyimi gostyami oficerami za sho narazhavsya na nebezpeku donosu U suvorij tayemnici za roki perebuvannya na Mangishlaku Shevchenko vikonav ponad sto simdesyat malyunkiv sepiyeyu akvarellyu olivcem perevazhno na mangishlacku tematiku Stvoreno i chimalo portretiv sho okrim pragnennya tvoriti she j bulo yedinim dzherelom zarobitku Zbereglosya yih nebagato menshe nizh vikonano Deyaki malyunki yaki vin peredav v Orenburg Zaleskomu dlya prodazhu ne pidpisuvalisya hocha pokupci vimagali shtempelya 1851 roku Shevchenku poshastilo na cile lito pozbutisya mushtri j pokinuti nenavisne ukriplennya vin virushiv u skladi ekspediciyi na rozvidku rodovish kam yanogo vugillya v gori Karatau Sered yiyi uchasnikiv opinilisya j druzi Shevchenka geolog Lyudvik Turno j Bronislav Zaleskij zavdyaki klopotannyam yakogo poeta vklyucheno do ekspediciyi hocha komendant Mayevskij znovu duzhe rizikuvav dayuchi dozvil na ce Karatauska ekspediciya stala chasom nathnennoyi tvorchoyi praci Shevchenka vin vikonav blizko sta malyunkiv akvarellyu j olivcem zokrema Viglyad na gori Aktau z dolini Agaspeyar Gora v dolini Agaspeyar Gori v dolini Agaspeyar Kladovishe Agaspeyar Pid chas ekspediciyi Zaleskij Turno i Shevchenko zhili v odnim nameti tochnishe v kazahskij kibitci Budenna scena yih shodennoyi praci ta pobutu zobrazhena Shevchenkom na malyunku vidomomu pid umovnoyu nazvoyu T G Shevchenko sered tovarishiv 1852 rik takozh stav dlya Shevchenka nadzvichajno plidnim Nevelike polegshennya v pobuti mozhlivist mati tihij kutok ta trohi vilnogo chasu dlya praci u budinku komendanta Mayevskogo vse ce spriyalo tvorchim rozdumam cogo chasu vin rozpochinaye pracyu nad prozovimi povistyami rosijskoyu movoyu z ukrayinskoyu tematikoyu j bagatim avtobiografichnim materialom Bulo kilka prichin napisannya povistej rosijskoyu movoyu ce i zaborona pisati poetichni tvori i vzagali nebezpeka pisati ridnoyu movoyu navit listi Priblizno z oseni togo roku znajshovshi kolo fortu dobru glinu j alebastr Shevchenko pochav vpravi v skulpturi tomu sho na ce ne bulo zaboroni Sered vikonanih nim skulpturnih tvoriv buli j dva barelyefi na novozavitni temi Hristos u ternovomu vinku ta Ioann Hrestitel Pislya smerti Mayevskogo u 1853 roci novim komendantom stav major I O Uskov yakij do cogo buv ad yutantom komandira Okremogo Orenburzkogo korpusu Vasilya Perovskogo zminiv Obruchova u 1851 roci Za slovami druzhini Uskova Agati Omelyanivni koli yiyi cholovik zajshov do Perovskogo poproshatisya pered vid yizdom do ukriplennya toj prosiv Uskova yakos polegshiti stanovishe Shevchenka sho j dalo jomu smilivist u majbutnomu diyati u comu napryami Perovskij buv oznajomlenij zi spravoyu Shevchenka she do priyizdu v Orenburg L M Zhemchuzhnikov stverdzhuvav sho Perovskij diznavsya pro Shevchenka vid K P Bryullova ta V A Zhukovskogo i sho jogo prosili za poeta brati Lizogubi j yihnij rodich graf Gudovich Perovskij zi svogo boku zvernuvsya u lyutomu 1850 roku do Leontiya Dubelta iz zapitannyam chi mozhna yakos polegshiti dolyu Shevchenka Dubelt dopoviv pro ce shefu zhandarmiv O Orlovu yakij vidpoviv sho Shevchenko zaslugovuvav she tyazhchogo pokarannya i tilki zavdyaki monarshij milosti jogo viddali u soldati tomu rano prositi carya pro pomiluvannya Vidtodi Perovskij vidmovlyav usim prohacham za Shevchenka ale isnuye versiya sho vin mig podbati shodo nevelikogo neoficijnogo polegshennya poetovi tim bilshe sho z Uskovim vin buv vidvertim Pribuvshi do ukriplennya Uskov ne vidrazu nabliziv do sebe Shevchenka jomu bulo potribno rozibratisya v lyudyah j ubezpechitisya vid mozhlivih donosiv Shevchenku cherez suvoru zovnishnist Uskov spochatku zdavavsya despotom Portret Uskovoyi A O z donkoyu Natasheyu 1854 Kazarma v Novopetrovskomu ukriplenni 1856 57 Pislya pributtya do ukriplennya druzhini Uskova z tririchnim sinom Dmitrom Shevchenko pochav zblizhuvatisya z ciyeyu rodinoyu do togo zh vin zavzhdi lyubiv malih ditej Agata Uskova yaku she v Orenburzi Shevchenkovi druzi prosili pomogti zaslanomu poetovi vsilyako spriyala jogo zblizhennyu zi svoyim cholovikom j zaproshuvala do stolu Pomalu poet pochav buvati u domi komendanta j stav drugom sim yi U 1853 roci koli v Uskovih trapilosya gore pomer yih malenkij sin Mitya Shevchenko sproyektuvav dlya jogo mogili pam yatnik i sam naglyadav za jogo sporudzhennyam pam yatnik zberigsya donini Odnak Uskov yak ranishe i Mayevskij ne zvazhuvavsya dozvoliti Shevchenkovi zhiti poza kazarmoyu koli nastupali osinni holodi poet buv zmushenij ne tilki nochuvati ale j pracyuvati v kazarmi sered smorodu j ziku Novij komendant doklav chimalo zusil shob uporyadkuvati teritoriyu fortu i jogo okolic Shevchenko z zapalom dopomagav jomu saditi dereva v zakladenomu she Mayevskim sadu bilya ukriplennya Piznishe za nakazom Uskova v sadu zbuduvali litnij budinochok dlya jogo rodini altanku zemlyanku dlya komendanta i postavili dzhulamijku dlya Shevchenka tut vin mig spokijno malyuvati abo pisati Svoye malyarske priladdya poet zberigav u zemlyanci Uskova Na pochatku 1854 roku Uskov yak svogo chasu i Mayevskij zrobiv sprobu domogtisya dlya Shevchenka dozvolu u Perovskogo namalyuvati zaprestolnij obraz zaradi prikrashennya hramu v ukriplenni na sho otrimav vidmovu Voseni 1854 roku general major G A Frejman yakij inspektuvav ukriplennya ta perejnyavsya do Shevchenka povagoyu i spivchuttyam a nastupnogo roku j Uskov ta kapitan Kosarev klopotalisya pered Perovskim shodo pidvishennya jogo v chin unteroficera ce b zvilnilo poeta vid kazarmi ta mushtri j dalo b nadiyu zvilnennya z soldatskoyi nevoli v majbutnomu Ale ci klopotannya buli vidhileni mozhlivo z oberezhnosti Perovskogo Okrim cogo bula she odna prikrist na nadislane I Uskovim kuratorovi Kiyivskogo navchalnogo okrugu prohannya povernuti atestat Shevchenka na zvannya vilnogo hudozhnika na sho bula otrimana znevazhliva vidmova yaka tyazhko prignitila poeta ale nenadovgo U kvitni 1855 roku vin ponoviv sprobi domogtisya polegshennya svoyeyi doli napisav listi sekretaryu Akademiyi mistectv V I Grigorovichu ta viceprezidentu Akademiyi Fedoru Tolstomu prohayuchi ostannogo poklopotatisya za nogo pered prezidentom Akademiyi sestroyu carya velikoyu knyagineyu Mariyeyu Mikolayivnoyu List Shevchenka do Tolstogo z blagannyam pro dopomogu gliboko zvorushiv usyu rodinu zokrema jogo druzhinu Anastasiyu Ivanivnu yaka tezh zaluchilasya do borotbi za vizvolennya poeta ta pochala z nim listuvatisya Koli 18 lyutogo 1855 roku pomer Mikola I 19 lyutogo bulo ogolosheno manifest novogo carya Oleksandra II shodo zvilnennya politzaslanciv u zv yazku zi vstupom na prestol Ale Shevchenko she muchivsya vidsutnistyu zvistki chi vplinut manifesti carya na jogo dolyu chi ni i tilki 14 kvitnya 1856 roku vin diznavsya sho dlya nogo nichogo ne zminilosya Ya blizkij buv do vidchayu tak mene prigolomshila cya beznadijna zvistka Navesni 1856 roku dlya Shevchenka prijshla she odna sumna zvistka jogo druzi Zaleskij ta Serakovskij z yakimi vin listuvavsya nazavzhdi zalishayut Orenburg U kvitni 1856 roku Shevchenko pochav shukati vsih mozhlivih shlyahiv do polegshennya svoyeyi doli namagayuchis zaluchiti do cogo vsih znajomih vplivovih osib Vin prosit Zaleskogo zvernutisya do Oleksiya Butakova a takozh do generala shob voni obstali za nogo pered Perovskim pro ce zh prohaye i Varvaru Ryepninu Zaleskij do cogo vzhe kilka raziv prosiv za poeta Perovskogo ale bezrezultatno Zavdyaki Zaleskomu ta Oleksiyu Plesheyevu doleyu Shevchenka zacikavilisya okrim Byurno she j takij vplivovij vijskovij administrator yak L P Ekeln Takozh do vizvolennya Shevchenka doluchivsya akademik Karl Ber yakij trichi pribuvav z ekspediciyeyu do ukriplennya vin klopotav pered Dubeltom sho lyuto nenavidiv poeta buntivnika i robiv use shob zatrimati jogo zvilnennya U travni 1856 roku Shevchenko oderzhav list vid M M Lazarevskogo yakij povidomlyav sho pro poeta klopochutsya okrim F P Tolstogo dobri lyudi i ne bez uspihu Vlitku togo zh roku prezident Akademiyi mistectv Mariya Mikolayivna osobisto zvertalasya do nachalnika III viddilu shodo vizvolennya Shevchenka Klopotannya druziv poeta pered Perovskim dosyagli meti do vijskovogo ministerstva nim bulo nadislano spisok kandidativ na amnistiyu Z privodu Shevchenka vin proponuvav Ryadovogo Tarasa Shevchenka zvilniti vid sluzhbi 25 sichnya 1857 roku III viddil vrahovuyuchi klopotannya viceprezidenta ta prezidenta Akademiyi mistectv povidomiv svoyu propoziciyu vijskovomu ministru shvalyuyuchi zvilnennya Shevchenka ale sprava she tyaglasya instanciyami kilka misyaciv U pidsumku na zvilnennya Shevchenka bula dana zgoda Yakbi ne klopotannya druziv zaslannya Shevchenka moglo bi stati dovichnim 28 travnya 1857 roku Perovskij nakazav zvilniti zi sluzhbi usih amnistovanih z tim shob voni oselilisya v Orenburzi azh do ostatochnogo yih zvilnennya na batkivshinu Takim chinom carske pomiluvannya peretvorilosya na nove pokarannya zaslannya z poselennyam v Orenburzi pid suvorij naglyad policiyi Koli nadijshla zvistka pro blizke zvilnennya kapitan Kosaryev dozvoliv Shevchenkovi u vilni vid mushtri j karaulu godini perebuvati poza kazarmoyu Poet uves svij vilnij chas provodiv to na gorodi v sadu pishuchi j malyuyuchi to na berezi morya abo gulyav navkolo ukriplennya 21 lipnya 1857 roku do ukriplennya nadijshov nakaz shodo zvilnennya zi sluzhbi Shevchenka pislya yakogo jomu she treba bulo podolati 1000 kilometriv do shtabu v Uralsku dlya otrimannya nakazu po bataljonu Poet radiv zvilnennyu ne znayuchi sho jomu zgidno z cim nakazom nalezhalo zhiti pid suvorim naglyadom policiyi v Orenburzi neviznachenij termin Pislya dovgih vagan cherez dovgu vidsutnist bataljonnogo nakazu shodo zvilnennya 1 serpnya komendant Uskov vrahovuyuchi veliku vidstan do Uralska ta ne znayuchi jogo umov zvazhivsya vidati kvitok na proyizd Shevchenka do Peterburga Nastupnogo dnya uvecheri rozproshavshisya nashvidku z usima Shevchenko vidpliv ribalskim chovnom do Astrahani Nadali cherez peredchasnu vidachu Shevchenku kvitka v Uskova vinikli nepriyemnosti po sluzhbi Pislya otrimannya 23 serpnya bataljonnogo nakazu Uskov vidrazu zh nadislav povidomlennya do policijnih viddilen Astrahani Nizhnogo Novgoroda Moskvi Peterburga a takozh do Akademiyi mistectv prohayuchi zupiniti Shevchenka j povernuti jogo v Orenburg Povernennya Podorozh z Astrahani do Moskvi 1857 1858 Avtoportret Shevchenka 1857 5 serpnya pislya tridennoyi plavannya Kaspijskim morem i rukavami volzkoyi delti Shevchenko pribuv do Astrahani Skinchilosya duzhe tyazhke dlya poeta j hudozhnika desyatilittya spovnene obraz prinizhen mushtri dalnih pohodiv z nebezpechnimi situaciyami yak ce vidno z shodennika nachalnika Aralskoyi ekspediciyi Vin postariv posiviv vtrativ zdorov ya Z Astrahani Shevchenko planuvav paroplavom distatisya Volgoyu do Nizhnogo Novgoroda ale vidrazu zh z yasuvalosya sho dovedetsya chekati dva tizhni doki prijde j navantazhitsya rejsovij paroplav kompaniyi Merkurij Pershi dni Shevchenko viddav poshukam timchasovogo zhitla j oglyadovi Astrahani yaka jomu duzhe ne spodobalosya u svomu shodenniku vin nazvav ce misto siroyu kupoyu smittya zokrema jogo nedvovolennya viklikalo jogo brudni traktiri vidsutnist goteliv nemozhlivist kupiti neobhidnih harchiv pered majbutnoyu trivaloyu podorozhzhyu Na shastya u misti cogo chasu perebuvav u spravah tovarish Shevchenka po sluzhbi z ukriplennya plac ad yutant yakij i dav jomu pritulok Mizh pershimi nevidkladnimi spravami buli listi yaki Shevchenko nadislav druzyam opovishayuchi yih pro vizvolennya Nevdovzi dovelosya shukati nove zhitlo Burcev mav odruzhuvatisya Pislya trivalih poshukiv poet znajshov komirchinu bilya kanalu temnu j nezatishnu Viyavilosya sho u tomu zh budinku de bulo pristanovishe meshkav G F Muravskij kolishnij student Kiyivskogo universitetu yakij poznajomivshis iz Shevchenkom rozpoviv pro nogo svoyemu kolezi S A Nezabitovskomu kolishnomu kiyaninovi a takozh uchitelevi v Astrahanskij gimnaziyi I P Klopotovskomu ta vipusknikovi togo zh universitetu Tomashu Zbrozheku Astrahanski kiyani zahopleno privitali zvilnenogo poeta Togo zh dnya uvecheri vid Zbrozheka pro jogo perebuvannya v misti diznavsya astrahanskij ribopromislovec miljoner O O Sapozhnikov yakogo she hlopchikom Shevchenko vchiv malyuvannyu Nastupnogo ranku vin zaprosiv poeta do sebe zaproponuvav jomu kimnatu v svoyemu budinku j kayutu na paroplavi Knyaz Pozharskij Takim chinom v Astrahani poet opinivsya u koli demokratichnoyi flotskoyi inteligenciyi 22 serpnya Shevchenko paroplavom po Volzi vidbuv z Astrahani do Nizhnogo Novgoroda Podorozh Volgoyu trivala majzhe misyac Na paroplavi Shevchenko zhiv u kayuti kapitana V V Kishkina jogo starogo znajomogo v yakogo bula zavitna portfel zi spiskami tvoriv rosijskoyi pozacenzurnoyi poeziyi zavdyaki comu pid chas plavannya vidbuvalisya literaturni ranki i vechori Vidbuvayuchi z Astrahani Shevchenko spodivavsya bagato malyuvati volzki beregi ale ce viyavilosya majzhe nemozhlivim obrisi shvidko zminyuvalisya duzhe zavazhalo zdrigannya palubi vid roboti dviguna Malyuvati vdavalosya lishe pid chas zupinok i chastkovo todi koli paroplav povilno dolav richkovi perekati Zbereglisya nacherki Kamishina Saratova Cariva kurgana Kazani j inshih misc Vin vikonav i dekilka portretiv K Kozachenko teshi Sapozhnikova j inshih Protyagom podorozhi Shevchenko ne prominuv nagodi oglyanuti privolzki mista svoyi vrazhennya vid pobachenogo vin regulyarno zanotovuvav u shodennika U Saratovi vin vidvidav matir Mikoli Kostomarova Tetyanu Petrivnu Samaru vin nazvav kazenno bezliceyu najbilshoyu hlibnoyu pristannyu na Volzi pozbavlenoyu elementarnih oznak miskoyi kulturi na sho vplinulo za jogo slovami caryuvannya Mikoli I yakogo vin nazivav nyeudobozabivayemij Tormoz Vidvidati Simbirsk i poglyanuti na monument Mikoli Karamzinu pereshkodili shkval z mokrim snigom ta neprolazna bagnyuka Kazan spodobalasya Shevchenkovi nagadavshi jomu Moskvu Vin pobuvav u Kazanskomu universiteti shukayuchi slidiv perebuvannya tam tovarishiv po Kirilo Mefodiyivskomu tovaristvu ale bezuspishno Nevelike misto Cheboksari de na jogo dumku cerkov viyavilosya ne menshe nizh budinkiv dali jomu grunt dlya takogo visnovku Golovnij vuzol moskovskoyi staroyi vnutrishnoyi politiki pravoslav ya Nyeudobozabivaemij Tormoz cherez durist svoyu hotiv zatyagnuti cej znesilenij vuzol i peretyagnuv Vin teper na odnomu volosku trimayetsya 20 veresnya paroplav pribuv do Nizhnogo Novgoroda tut na Shevchenka chekala prikra nespodivanka M O Brilkin golovnij upravitel nizhnogorodskoyi kontori paroplavnoyi kompaniyi Merkurij rozpoviv jomu sho policmejster mista nakazav vidrazu zh povidomiti pro jogo pributtya Policmejster oficijno zayaviv Shevchenku sho vin povinen povernutisya v Orenburg i tam ochikuvati svogo ostatochnogo zvilnennya Poet buv majzhe u vidchayi v yizd do Moskvi j Peterburga jomu zaboronili u Nizhnomu Novgorodi jomu dovelosya zatrimatisya majzhe na piv roku Dopomogli Shevchenku novi znajomi M O Brilkin ta P A Ovsyannikov pomichnik upravitelya kompaniyi Merkurij yakij nadav jomu pritulok Voni poradili jomu prikinutisya hvorim shob uniknuti povernennya do Orenburga Arhangelskij sobor u Nizhnomu Novgorodi 1857 Hocha Nizhnij Novgorod stav dlya Shevchenka nache novim miscem zaslannya poet zhiv pid naglyadom policiyi osobisti nepriyemnosti rozcharuvannya naklepi vorogiv gnitili jogo vin z interesom porinuv u kulturno gromadske zhittya mista zadovolnyav svoyi tvorcho literaturni ta teatralni interesi j nevgamovne pragnennya do chitannya i tvorinnya Vin pisav poemi Neofiti Yurodivij poeziyi Dolya Muza Slava tosho zakinchiv povist Progulka s udovolstviem i ne bez morali stvoriv dvadcyat portretiv i zrobiv chimalo arhitekturnih malyunkiv Kozhen jogo den buv napovnenij cikavimi zustrichami Zavdyaki znajomstvu z vplivovimi u misti Brilkinim ta Ovsyannikovim poet poznajomivsya z bagatma diyachami miscevoyi kulturnoyi eliti Okrim cogo ne bazhayuchi obtyazhuvati svoyih druziv Shevchenku dovodidosya zavoditi i prosti oficijni znajomstva v poshukah zamovnikiv na portreti ce buv yedinij na toj chas sposib jogo isnuvannya Malyuvannya portretiv ne zmoglo dati znachnih dohodiv vin j dali perebuvav u dosit skrutnih materialnih umovah Nizhegorodska gromadskist osoblivo demokratichni kola mista postavilasya do poeta dobrozichlivo Shevchenka bukvalno nosili na rukah vidznachav biograf Mihajlo Chalij opisuyuchi jogo perebuvannya u comu misti 24 grudnya 1857 roku poeta vidvidav jogo davnij drug aktor Mihajlo Shepkin Radist Shevchenka bula bezmezhna Shepkin probuv u gostyah shist dniv protyagom yakih uslavlenij artist vistupav u Nizhegorodskomu teatri Pobachennya z Shepkinim bulo ne lishe odniyeyu z najviznachnishih podij u duhovnomu zhitti poeta ale j dlya vsogo mista Buvayuchi v miscevih teatralnih kolah Shevchenko poznajomivsya z yunoyu aktorkoyu Katerinoyu Piunovoyu vin vchiv yiyi hudozhnij deklamaciyi namagavsya prishepiti lyubov do tvoriv Pushkina Gogolya Saltikova Shedrina pidbirav sceni dlya vistupu shob popraviti yiyi materialne stanovishe poet hotiv vlashtuvati aktorku v Harkivskij dramatichnij teatr Naprikinci lyutogo 1858 roku Shevchenko nareshti otrimav zvistku vid Lazarevskogo sho grafu Tolstomu vdalosya viklopotati dlya nogo dozvil povernutisya do Peterburga yakij jomu buv vruchenij 5 bereznya 8 bereznya Shevchenko viyihav z Nizhnogo Novgoroda do Moskvi U Moskvi Shevchenko oselivsya u Shepkina sim ya znamenitogo aktora shiro zustrila jogo Dorogoyu do Moskvi poet zaneduzhav okrim zastudi zagostrilasya cinga yakoyu tyazhko hvoriv na zaslanni Togo zh dnya 11 bereznya Shevchenka oglyanuli likari D Van Puteren i D Min yaki propisali hvoromu potribni liki diyetu i zaboronili protyagom tizhnya vihoditi na vulicyu Priyizd do Peterburga yakogo tak pragnuv poet znovu zatrimuvavsya Zvistka pro priyizd Shevchenka shvidko poshirilasya v kolah moskovskoyi inteligenciyi poeta pospishali providati druzi j znajomi zokrema Mihajlo Maksimovich Viznachni predstavniki literaturi nauki pragnuli poznajomitisya z nim Popri nedugu poet i dali redaguvav i pereroblyav svoyi virshi napisani v roki zaslannya Koli cherez kilka dniv po priyizdi v Moskvu zdorov ya Shevchenka polipshilosya vin vidvidav knyazhnu Varvaru Ryepninu Cya zustrich spravila na poeta sumne vrazhennya vona zdavalasya jomu vidchuzhenoyu znikla kolishnya shirist i bezposerednist mistichni nastroyi yaki dedali bilshe opanovuvali Ryepninoyu buli jomu chuzhimi j divnimi Moskva privablyuvala Shevchenka yak centr nauki kulturi z yakim u nogo bulo pov yazano chimalo spogadiv Oduzhavshi pislya hvorobi nezvazhayuchi na vidligu j bagnyuku vin cilimi dnyami pishki hodiv po mistu miluyuchis jogo starovinnimi pam yatkami Okrim zustrichi zi svoyimi davnimi znajomimi zokrema profesorom Osipom Bodyanskim rodinoyu Stankevichiv Apolonom Mokrickim Shevchenko poznajomivsya z takimi predstavnikami miscevoyi inteligentnoyi eliti yak Babst Chicherin Ketcher Kroneberg Afanasyev Korsh Kruze j inshimi Znamennoyu podiyeyu dlya Shevchenka v Moskvi stala zustrich i osobiste znajomstvo z rosijskim pismennikom Sergiyem Aksakovim yakij u listah tak priyazno postavivsya do nogo 26 bereznya Shevchenko na poyizdi virushiv do Peterburga Peterburg 1858 1859 Portret M S Shepkina 1858 Vidrazu zh po priyizdi do Peterburga Shevchenko zavitav do svogo druga Mihajla Lazarevskogo yakij zhiv todi na Mojci v budinku grafa Uvarova i spochatku oselivsya u nogo Rodina Lazarevskih duzhe teplo prijnyala poeta 28 bereznya 1858 roku poet razom z Lazarevskim vidvidav rodinu de jogo duzhe teplo zustrili Uvecheri cogo zh dnya Shevchenko zustrivsya z Vasilem Bilozerskim kolishnim uchasnikom Kirilo Mefodiyivskogo tovaristva j tovarishami z yakimi vin poznajomivsya v Orenburzi Zigmuntom Serakovskim ta Edvardom Zheligovskim Shevchenkovi dozvolili povernutisya do Peterburga z pevnim zasterezhennyam vin lishavsya osoboyu pidnaglyadovoyu u ryadi dokumentiv pidkreslyuvalosya sho imperator dozvoliv prozhivannya u stolici i vidviduvannya Akademiyi mistectv z umovoyu shob za nim vivsya nalezhnij naglyad U pershi zh dni perebuvannya v stolici poet povinen buv z yavitisya do policiyi de vin vidvidav pravitelya kancelyariyi oberpolicmejstera svogo starogo znajomogo yakij poradiv jomu pogoliti borodu yaku vin vidpustiv pid chas povernennya z zaslannya shob ne spraviti nepriyemnogo vrazhennya na jogo patrona yakogo vin mav vidvidati yak svogo golovnogo naglyadacha Poet zvazhiv na poradu i pogolivsya adzhe soldatam navit u vidstavci zaboronyalosya nositi borodu a vin pered policiyeyu buv tilki ryadovim u vidstavci Pered cim vin sfotografuvavsya u Andriya Denyera v shapci j kozhusi z borodoyu 6 kvitnya Shevchenko odyagnuv frak i zustrivsya z Shuvalovim yakij prijnyav jogo prosto neformenno i bez povchan chim spraviv na poeta vigidne dlya sebe vrazhennya 15 kvitnya Shevchenko predstavivsya shefu zhandarmiv yakij dav jomu vvichlivu nastanovu pislya yakoyi poet otrimav propisku v stolici Tak propisanij Shevchenko vidrazu zh potrapiv pid najpilnishij naglyad III viddilu policiyi jomu zaboronyalosya vidluchatisya bud kudi z Peterburga Nadali u Shevchenka v Peterburzi vidbulosya bezlich zustrichej z peredovimi lyudmi cogo mista poetami mitcyami vchenimi j gromadskimi diyachami Hudozhnik i skulptor Mihajlo Mikeshin yakij poznajomivsya todi z poetom pisav pro velicheznij vpliv toj nepidrobnij zahvat yakij vselyala osobistist Shevchenka v koli todishnoyi molodi takozh vin zaznachav sho v peterburzkih salonah poeta prijmali z glibokoyu poshanoyu i navit pokloninnyam Vin zustrichavsya z takimi osobistostyami yak poeti V Benediktov M Sherbina do tvorchosti yakogo viyavlyav interes she pid chas perebuvannya na zaslanni ta Mikola Kurochkini L Mej Yu Zhadovska poznajomivsya z bratami Zhemchuzhnikovimi Lvom Oleksiyem j Volodimirom pravoznavec i gromadskij diyach K Kavelin pismennik Ya Polonskij obersekretar sinodu V Yuzefovich matematik M Ostrogradskij zoolog i mandrivnik M Syevercov kritik O Nikitenko filolog i literaturoznavec M Suhomlinov profesor publicist M Chernishevskij j inshimi Blizkimi poetovi stali uchasniki dekabristskogo povstannya z yakimi vin zustrichavsya u domi Tolstogo sered yakih buli baron j A Bistrickij Potovarishuvav z ukrayinskim malyarom G Chestahivskim Providav vlitku 1858 roku Shevchenka v Peterburzi i Mikola Kostomarov Pobuvav Shevchenko j u majsterni skulptora barona Petra Klodta de vin oglyanuv pam yatnik Mikoli I pro sho napisav z ironiyeyu u shodenniku pomiluvavsya monumentom nyeudobozabivayemomu Denyer Genrih Shevchenko sered priyateliv 1859 Viyavlyav Shevchenko interes i do pitan rozvitku nauki do zagalnih problem svitobudovi ta prirodoznavstva Velike zacikavlennya u nogo viklikali pracya nimeckogo prirodoznavcya Aleksandera fon Gumboldta j lekciyi z geologiyi profesora V Rode Vikoristovuyuchi kozhnu nagodu razom z Semenom Gulakom Artemovskim Shevchenko vidviduvav Ermitazh koncerti i teatri Oglyanuvshi kolekciyu starodavnoyi skulpturi zdivovanij yiyi bagatstvom poet z pidnesennyam zapisuvav Ya ne uyavlyav v takij kilkosti zalishkiv davnoyi skulpturi v Ermitazhi jmovirno voni zibrani z usih palaciv Chudova dumka Skarbi mistectva na jogo dumku povinni buli zberigatisya ne v palacah bagatiyiv a v muzeyah Suchasniki odnostajno vidznachali pristrast poeta do muziki ta spivu cherez sho vin zustrichavsya kompozitorami O Dargomizhskim M Musorgskim M Balakiryevim zahoplyuvavsya spivom I Grinberg U 1858 roci z gastrolyami u Peterburzi perebuvali yak M Shepkin tak i vsesvitnovidomij afroamerikanskij aktor A Oldridzh Shevchenko regulyarno vidviduvav teatralni vistavi oboh aktoriv Shiro zahoplyuyuchis groyu Oldridzha poet poznajomivsya z nim i na oznaku visokoyi poshani j druzhbi do aktora napisav jogo portret Ne bazhayuchi obtyazhuvati rodinu Lazarevskih u plani zhitla Shevchenko poprosiv grafa Tolstogo shob toj nadav jomu kvartiru v Akademiyi Oderzhavshi kvartiru v Akademiyi Shevchenko vidrazu zh vzyavsya za napoleglivu pracyu yak hudozhnik graver nasampered u galuzi oforta U travni 1858 roku v Ermitazhi Shevchenko poznajomivsya z graverom Fedorom Jordanom yakij pogodivsya jomu dopomagati v opanuvanni ciyeyu profesiyeyu Z seredini travnya vin pochav pracyuvati v Ermitazhi u lipni v nogo vzhe buv gotovij pershij zrazok roboti na comu tereni ofort z eskizu Bartolome Muriljo Vidrazu zh po priyizdi do Peterburga Shevchenko vzhivaye zahodiv shodo pidgotovki vlasnih tvoriv do vidannya Oderzhavshi perepisani Pantelejmonom Kulishem tvori poet pochinaye ukladati novu zbirku u dvoh tomah pid nazvoyu Poeziya T Shevchenka Tom pervij ta Poeziya T Shevchenka Tom drugij Do pershogo tomu uvijshli poeziyi napisani do zaslannya zokrema Chigirinskij Kobzar Gajdamaki i Gamaliya a do drugogo tvori napisani na zaslanni j pislya zaslannya Rishennya vidati tvori pid nazvoyu Poeziya bulo ne vipadkovim tomu sho u 1850 h rokah sered kritikiv vislovlyuvalosya chimalo sumniviv u spromozhnosti ukrayinskoyi literaturi virvatisya z polonu folklorno etnografichnoyi stihiyi i syagnuti rivnya najrozvinenishih literatur svitu Ale popri te sho z tvorchistyu Shevchenka Marka Vovchka ukrayinska literatura zayavila pro sebe yavishami yaki povinni buli rozviyati sumnivi skeptikiv shodo yiyi perspektiv u rosijskij kritici j nadali raz po raz lunali golosi pro obmezheni mozhlivosti ukrayinskoyi literaturi zasnovanoyi nibito vinyatkovo na folklorno etnografichnih dzherelah na leksichno bidnij selyanskij movi Shevchenko doruchiv klopotatisya shodo vidannya vlasnih tvoriv Danilu Kameneckomu sho zvertavsya z vidpovidnim prohannyam do ministra narodnoyi osviti Yevgrafa Kovalevskogo yakij svoyeyu chergoyu porushuvav klopotannya shodo cogo pered III viddilom pro oprilyudnennya tvoriv ukrayinskogo poeta yaki vidpovidatimut cenzurnim vimogam Ale pered tim nalezhalo spochatku dobitisya znyattya nakladenoyi u 1847 roci zaboroni drukuvati poeziyi Shevchenka Z ciyeyu metoyu poet spovistiv pro ce nachalnika III viddilu V Dolgorukova sho niyakih svoyih rukopisiv ne peredavav za kordon rosijskomu pismenniku publicistu yakij perebuvayuchi za kordonom vidavav tvori antimonarhichnogo zmistu i za chutkami zbiravsya vidati i jogo poeziyi Pislya cogo III viddil zaproponuvav Golovnomu cenzurnomu upravlinnyu podati svoyu dumku pro poeziyi Shevchenka i visnovki shodo mozhlivosti yih drukuvati ce vkazuvalo na te sho zaborona drukuvati jogo tvori zagalom bula znyata pislya cogo poet podav na rozglyad cenzuri pershij tom poezij Rozglyad cenzuroyu tvoriv Shevchenka zatyagnuvsya na trivalij chas Cenzuruvannya jogo tvoriv jshlo paralelno O Trojnickij u Golovnomu upravlinni cenzuruvav drukovani ranishe knizhki Chigirinskij Kobzar i Gajdamaki a S Palauzov u Peterbuzkomu komiteti rozglyadav rukopisnu zbirku Poeziya T Shevchenka Tom pershij kudi uvijshlo znachno bilshe poezij 23 sichnya 1859 roku O Trojnickij podav svij vidguk u yakomu proponuvav viluchiti poeziyu Dumi moyi dumi moyi oskilki v nij zanadto girko vislovlyuyetsya skorbota avtora pro znishennya kozackoyi volnosti nad mogiloyu yakoyi za slovami jogo Orel chornij storozhem litaye Todi yak vidguk S Palauzova vid 28 kvitnya 1859 roku buv zagalom shvalnim vin ne vvazhav neobhidnim viluchati Dumi moyi dumi moyi Peterburzkij cenzurnij komitet virishiv nadislati vidguk S Palauzova i zbirku Poeziya T Shevchenka Tom pervij na rozsud Golovnogo cenzurnogo upravlinnya a tam znovu doruchili cenzuruvannya O Trojnickomu Ostannij u svoyemu rishenni buv nepohitnij Za jogo napolyagannyam bilshu polovinu poeziyi Dumi moyi dumi moyi vse zh bulo vilucheno O Trojnickij zaproponuvav vidati ne zbirku Poeziya T Shevchenka Tom pershij a okremo Chigirinskij Kobzar Gajdamaki i poemu Gamaliya U poemi Gajdamaki bulo znyato Vstup a v poemi Slipa 56 ryadkiv Vilucheno j poslannya Shafarikovi yake viklikalo jogo nevdovolennya Sorochka Shevchenka V Peterburzi poet zhiv u velikij materialnij skruti ya piddayusya prirodnomu naslidku desyatirichnoyi moyeyi vidsutnosti bidnosti potrebuyu dennogo prozhitku Prote vin vidmovlyavsya vid bud yakoyi groshovoyi pidtrimki j dali napoleglivo cilodobovo pracyuvav yak hudozhnik zokrema v galuzi gravyuri udoskonalyuyuchi u nij svoyu tehniku bagato chasu pridilyav ofortu zastosovuyuchi novi metodi cogo mistectva 24 sichnya 1859 roku u Peterburzi Shevchenko poznajomivsya z pismenniceyu Marko Vovchkom z yakoyu u nogo vstanovilasya gliboka j shira druzhba Zgodom vin prisvyativ yij napisanij 13 lipnya 1858 roku virsh Son yakij vpershe z yavivsya v zhurnali Russkaya Beseda 3 za 1859 rik i vidrazu nabuv velikoyi populyarnosti j poshiryuvalasya v chislennih spiskah 17 lyutogo 1859 roku poet napisav virsh Marku Vovchku Na pam yat 24 genvarya 1859 v yakomu zvorushlivo nazivav pismennicyu svoyeyu doneyu odnodumiceyu spilniceyu i prodovzhuvachkoyu svoyeyi spravi V osobi Marka Vovchka vin bachiv peredusim lagidnogo proroka i vikrivacha zhorstokih lyudej nesitih Zi svogo boku pismennicya prisvyatila jomu povist Institutka Na pochatku togo roku Marko Vovchok poznajomila Shevchenka z pismennikom Ivanom Turgenyevim Hocha suspilno politichni poglyadi Turgenyeva i Shevchenka znachno rozhodilisya prote u nih buli dobrozichlivi i druzhni vzayemini Todi yak rosijski konservativni literaturni kola nedobrozichlivo stavilisya do ukrayinskih simpatij Turgenyeva Najchastishe Shevchenko z Turgenyevim zustrichalisya v gostinnomu domi V Kartashevskoyi de regulyarno vidbuvalisya literaturno hudozhni vechori na yakih zbiralisya M Chernishevskij M Dobrolyubov M Saltikov Shedrin L Tolstoj O Ostrovskij I Goncharov O Plesheyev M Gerbel 16 kvitnya 1859 roku Shevchenko podav do Radi Akademiyi mistectv prohannya shodo otrimannya zvannya akademika nadavshi yij gravyuri odnu stvorenu z kartini Rembrandta sho zobrazhaye pritchu pro vinogradarya a inshu z kartini P Sokolova Priyateli Akademiya mistectv visoko ocinila talant Shevchenka gravera i cogo zh dnya vinesla poperednyu postanovu pro priznachennya jogo v akademiki i zadala programu na zvannya akademika z graviyuvannya Tretij priyizd v Ukrayinu Tretij aresht 1859 Hata na Priorci de meshkav Shevchenko She perebuvayuchi na zaslanni Shevchenko vsima pomislami hotiv povernutisya na serdeshnu Ukrayinu do ridnogo narodu Ale spochatku cherez tyaganinu z cenzuroyu shodo vidannya jogo poezij vin ne zvazhuvavsya pochinati klopotannya pro dozvil poyihati v Ukrayinu Lishe 5 travnya 1859 roku vin podav zayavu v Akademiyu mistectv z prohannyam dati jomu vid na proyizd v Ukrayinu Togo zh dnya vice prezident Akademiyi F Tolstoj nadislav lista ru ru z prohannyam nadati propusk Shevchenku v Ukrayinu Ale kancelyariya Adlerberga ne pospishala j cherez deyakij chas nadislala podannya prezidentu Akademiyi mistectv velikij knyagini Mariyi Mikolayivni na sho ta dala zgodu 12 travnya na nomu z yavivsya zapis Zgodna Mariya Tut odnak kancelyariya imperatorskogo dvoru raptom zgadala sho 1847 roku Shevchenko prityagavsya do slidstva u spravi kirilo mefodiyivciv i zaproponuvala poslati zapit do III viddilu shodo dozvolu opalnomu poetu viyihati v Ukrayinu 23 travnya 1859 roku nachalnik III viddilu V Dolgorukov povidomiv ministerstvu imperatorskogo dvoru sho zaperechen proti viyizdu Shevchenka v Ukrayinu nemaye 25 travnya Shevchenko oderzhav posvidchennya na vilnij proyizd v Ukrayinu ne dochekavshis zavershennya cenzurnih sprav togo zh dnya vin viyihav She 23 travnya III viddil specialno povidomlyav zhandarmske upravlinnya vsih gubernij Ukrayini kudi mav zavitati Shevchenko pro jogo podorozh i nagaduvav pro zahodi shodo najpilnishogo sposterezhennya za nim yak za politichnim zlochincem yakogo uryad ves chas vvazhav nebezpechnim Shevchenko pochav podorozh v Ukrayinu razom zi svoyim znajomim ukrayinskim pomishikom liberalom D Hrushovim U Moskvi poet probuv lishe odin den bachivsya tam z Mihajlom Shepkinim Osipom Bodyanskim Naprikinci travnya na pochatku chervnya Shevchenko prodovzhiv podorozh cherez Tulu Orel Kursk Proyizdom cherez Orel Taras Grigorovich 2 ta 3 chervnya gostyuvav u svogo davnogo druga Fedora Lazarevskogo Na pochatku chervnya poet buv uzhe v Ukrayini v Sumah ta u Lebedini de jogo teplo prijnyali brati Oleksij ta Maksim Zaleski 7 ta 8 chervnya vin gostyuvav na hutori Novi ta v Lihvini v mayetku D Hrushova tam zhe vin poznajomivsya z hudozhnikom Mantejfelem 10 chervnya Shevchenko pribuv do Piryatina de vidvidav P Mokrickogo Tavolgu znajomogo Marka Vovchka 12 chervnya poet priyihav do Pereyaslava zupinivsya u svogo starogo priyatelya likarya Andriya Kozachkovskogo A Kozachkovskij pochav chitati napam yat deyaki virshi napisani poetom do zaslannya Shevchenko bagato z nih ne pam yatav ta pozapisuvav z ust Kozachkovskogo viyavilosya sho chimalo poezij napisanih do 1846 roku propali nazavzhdi Razom z A Kozachkovskim poet yizdiv u selo Kozinci zvidki 13 chervnya vin popliv po Dnipru chovnom i togo zh dnya pribuv u Prohorivku do svogo priyatelya M Maksimovicha de gostyuvav blizko desyati dniv U seredini 20 h chisel chervnya lishivshi u Maksimovichiv deyaki rechi vin poyihav do ridnogo sela Kirilivki Na shlyahu vin na kilka godin zupinivsya u Platona Simirenka yakij razom z Kindratom Yahnenkom trimav najbilshij v Ukrayini cukrovij zavod 27 chervnya Shevchenko pribuv do Kirilivki de gostyuvav u brata Mikiti yakij zhiv todi she v starij batkivskij hati ta v sestri Yarini na toj chas vdovi Zvorushlivoyu bula zustrich poeta z Yarinoyu ulyublenoyu jogo sestroyu ale polegshiti dolyu ridnih blizkih lyudej vin ne mig yak pisav biograf V Maslov tilki strazhdav gliboko i nichim ne mig dopomogti bidnij sim yi navit u materialnomu vidnoshenni tak sho sestri Irini pri rozstavanni pridiliv odin rublevij papirec Z Kirilivki poet poyihav do Korsunya do svogo troyuridnogo brata kupcya Varfolomiya Shevchenka u yakogo probuv 22 dni Nevidstupnoyu mriyeyu poeta bulo stvoriti sim yu pridbati na berezi Dnipra nevelikoyi dilyanki zemli i pobuduvati tilki hatu odnu hatinochku v gayu isnuyut malyunki Shevchenka z planom budinku Comu opisu duzhe pidhodila miscevist mizh Kanevom i selom Pekari yaka duzhe spodobalasya poetu Z metoyu pridbannya tam dilyanki 5 lipnya Shevchenko pribuv do sela Mezhirich de zhiv vlasnik zemli pomishik N Parchevskij ale domovitisya z nim pro prodazh tak i ne vdalosya Pomishik postijno kolivavsya shodo cogo piznishe z yasuvalasya prichina cogo zvolikannya treba spitati general gubernatora chi mozhna Shevchenkovi kupuvati zemlyu 13 lipnya poeta zaareshtuvali peredumovoyu cogo stav vipadok yakij vidbuvsya naperododni 12 lipnya koli Shevchenko razom iz sluzhbovcyami ekonomichnoyi kontori robiv obmiryuvannya dilyanki zemli u seli Pekari yaku vin hotiv pridbati Osoblivu uvagu zhandarmiv privernula rozmova Shevchenka z selyaninom T Sadovim i frantom A Kozlovskim U raporti kiyivskomu gubernatorovi vid 15 lipnya cherkaskij spravnik V Tabachnikov opisuvav rozmovu poeta z T Sadovim karbivnichim pekarskoyi luki yak bogohulnu i kazav vsim hto bilya nogo znahodivsya sho ne potribno ni carya ni paniv ni popiv Ale sam Sadovij na zhandarmskomu dopiti ne pidtverdiv chutok stverdivshi tilki bogohulni slova Shevchenko v poyasnennyah danih u Kiyevi nichogo pro rozmovu z Sadovim ne zgaduvav Prichinoyu areshtu vin vvazhav konflikt z zemlemirom Kozlovskim yakij buv u fraku i v bilih rukavichkah Pobachivshi cogo franta poet pozhartuvav ale koli pomitiv sho toj ne vmiye vidpovidati na zhart zhartom poprosiv u nogo probachennya Za slovami Shevchenka pid chas snidanku A Kozlovskij pochav polskoyu movoyu yakus bogoslovsku rozmovu i Shob pripiniti cyu rozmovu ya skazav rosijskoyu sho teologiya bez zhivogo boga ne vzmozi stvoriti navit cogo lipovogo listka i pri comu virvav listok z lipi ta pokazav jomu 14 lipnya na kvartiri u Moshnah zemskij spravnik V Tabachnikov ogolosiv Shevchenku prichinu areshtu Namagannya Tabachnikova visluzhitisya poznachilosya i na yih donesennyah v yakih jshlosya pro strashne bogohulstvo Shevchenka sho za zakonami tih chasiv karalosya katorgoyu hocha zauvazhuvalosya sho vin sam vidrikayetsya vid bogohulstva Avtoportret zi svichkoyu Ofort zroblenij z malyunka 1843 roku 1860 Kiyivskij general gubernator Ilarion Vasilchikov na pidstavi raportu spravnika V Tabachnikova 18 lipnya dav rozporyadzhennya civilnomu gubernatorovi Pavlu Gesse napraviti zaareshtovanogo Shevchenka pid naglyad policiyi do Kiyeva pislya chogo jogo spochatku dostavili do Cherkas de vin zustriv pomishika N Parchevskogo yakij ostatochno vidmoviv jomu u prodazhu zemli 30 lipnya 1859 roku Shevchenka pid vartoyu privezli do Kiyeva golovnij policmejster mista vzyav Shevchenka pid naglyad policiyi u gubernatorskij kancelyariyi pochalisya jogo dopiti zapovnyuvalisya protokoli III viddil imperatorskoyi kancelyariyi viyaviv vinyatkovu zacikavlenist spravoyu poeta Na shastya dlya Shevchenka jogo spravu doruchili vesti dobrozichlivo nastroyenomu do nogo chinovniku Marku Andriyevskomu yakij poviv rozsliduvannya tak shob yakos pom yakshiti provinu poeta sho j vryatuvalo jogo Na slidstvi Shevchenko pripuskav sho vsya cya istoriya vidbulasya vnaslidok pomsti Kozlovskogo i vimagav zrobiti suvore rozsliduvannya yaksho ne bude prijnyato do uvagi jogo svidchennya Ale na dumku doslidnikiv A Kozlovskij navryad chi mig pisati donos U svoyih pokazannyah na dopiti vin kategorichno zaperechiv vidomosti zhandarmiv shodo vihvatok Shevchenka proti uryadu a pro bogohulstvo govoriv tilki yak bi pidtverdzhuyuchi te sho vzhe znali zhandarmi Shevchenku zrobili suvore poperedzhennya j vipustili z policiyi comu u deyakij miri spriyav demokratichno nalashtovanij general A Kucinskij ale slidstvo trivalo dali Na drugij den pislya togo yak Shevchenka privezli do Kiyeva vin oselivsya v Georgiyivskomu provulku v budinku svyashenika yakij vzyav poeta na poruki Ale vzhe cherez kilka dniv Shevchenko perejshov na kvartiru do svogo davnogo znajomogo kiyivskogo portretista i fotografa Ivana Gudovskogo cherez pidozru spivpraci Botvinovskogo z vladoyu Prozhivshi kilki dniv u Gudovskogo poet virishiv vzagali vtekti z centru mista na okolicyu de menshe policejskogo naglyadu Vin oselivsya na Priorci v domi V Pashkovskoyi rodichki chlena tayemnoyi revolyucijnoyi organizaciyi V Lobodi tut vin zhiv azh do vid yizdu z Kiyeva U Kiyevi Shevchenko zustrivsya z Ivanom Soshenkom u yakogo poznajomivsya Shevchenko zi svoyim majbutnim biografom Mihajlom Chalim Poet zustrichavsya z moloddyu studentami ta vchitelyami Kiyivski j harkivski studenti chekali jogo priyizdu she z 1857 roku Student K Bolsunovskij piznishe zgaduvav sho tvori Shevchenka v 1850 h rokah koristuvalisya sered kiyivskoyi studentskoyi molodi velikoyu populyarnistyu i spravlyali na neyi znachnij vpliv A Soltanovskij harakterizuyuchi nastroyi kiyivskoyi inteligenciyi kincya 1840 h pochatku 1850 h rokiv navodiv opovidannya pro poshirennya sered studentiv Kiyivskogo universitetu tvoriv Shevchenka zokrema poem Son Kavkaz j inshogo Feofan Lebedincev rozpovidav pro te yak Shevchenko u Kiyevi namagavsya zgurtuvati sili dlya pershogo ukrayinskogo zhurnalu Takozh u Kiyevi u vilni hvilini poet pracyuvav nad poemoyu Mariya bezuspishno rozshukuvav spisok poemi Yeretik zapisuvav narodni pisni perekazi j vsilyako pidtrimuvav i nadihav spravu organizaciyi nedilnih shkil v Ukrayini Slidcha sprava zavershilasya tim sho Shevchenkovi dozvolili viyihati z Kiyeva do Peterburga vin povertavsya do Peterburga majzhe bez groshej na nomu bulo stare parusinove palto i ponosheni choboti Pislya gostyuvannya 13 serpnya u svogo davnogo znajomogo vchitelya 2 yi gimnaziyi I Yuskevicha Kraskovskogo 14 serpnya Shevchenko virushiv do stolici U Pereyaslavi po dorozi do Peterburga 16 18 serpnya poet zrobiv pershu zupinku u A Kozachkovskogo 20 serpnya vin pribuv u Priluki a nastupnogo dnya vidvidav v Kachanivci mayetok V Tarnovskogo molodshogo 21 serpnya poet vidvidav u seli Giryavka poblizu Konotopa rodinu Lazarevskih 25 serpnya Shevchenko razom z bratami Lazarevskimi i Fedorom viyihav z Giryavki do Krolevcya Zanochuvavshi u sestri Lazarevskih G Ogiyevskoyi nastupnogo dnya vin virushiv dali Spinivshis u Moskvi na kilka dniv poet povernuvsya do Peterburga vranci 7 veresnya z tyazhkim gnityuchim nastroyem Radist zustrichi Shevchenka z batkivshinoyu rodichami druzyami j znajomimi bula u nogo zatmarena donosami peresliduvannyami vladi zhahlivimi kartinami zlidniv i bezprav ya narodu pro sho vin pisav skriz na slavnij Ukrayini Lyudej u yarma zapryagli Pani lukavi Perebuvayuchi v Peterburzi poet doruchiv klopotatisya Varfolomiyu Shevchenku shodo dozvolu pridbati jomu zemlyu bilya Kaneva Zgodom toj vse bilshe perekonuyuchis sho pomishiki ne hochut mati svoyim susidom revolyucijnogo poeta povidomiv jomu sho tak i ne zmig viklopotati dozvolu na pridbannya zemli She odniyeyu pereshkodoyu stali j uryadovi kola yaki takozh buli kategorichno proti oselennya Shevchenka v Ukrayini Ostanni roki zhittya 1859 1861 Shevchenko u 1859 roci U pershi tizhni pislya povernennya do Peterburga Shevchenko aktivno vklyuchayetsya u gromadsko politichne i kulturne zhittya mista Staye chlenom Tovaristva dlya dopomogi nuzhdennim literatoram i vchenim Vidviduye radakciyu zhurnalu Sovremennik she na zaslanni vin buv jogo pilnim chitachem ce pershe vidannya yake opublikuvalo tvori peresliduvanogo poeta ne maskuyuchi jogo avtorstva Shovivtorka poet vidviduvav literaturni vechori M Kostomarova na yakih zbiralosya chimalo kulturnih diyachiv togochasnogo Peterburga i obgovoryuvalisya aktualni pitannya suspilnogo j kulturnogo zhittya krayini V ostanni roki zhittya kolo Shevchenkovih druziv prodovzhuvalo rozshiryuvatisya do nogo vhodili literatori studenti peredovi kola oficerstva zhurnalisti sered nih buli pismennik ta kritik O Plesheyev sho bagato zrobiv dlya populyarizaciyi tvorchosti ukrayinskogo poeta v kolah rosijskih chitachiv poeti Mikola ta poet M Mihajlov pismennik M Pomyalovskij literaturnij diyach I Panayev pismennik i folklorist P Yakushkin hudozhnikom i folklorist Lev Zhemchuzhnikov ta jogo brati mistectvoznavec V Stasov Okrim cogo nezabarom pislya povernennya do Peterburga Shevchenko vstanoviv kontakti z kolishnimi petrashevcyami j z polskimi revolyucijnimi gurtkami zokrema z yihnim diyachem Z Serakovskim Do ostannih dniv svogo zhittya poet perebuvav pid tayemnim naglyadom policiyi odnak ce ne zavadilo jomu stvoriti bagato novih tvoriv Povernuvshis z Ukrayini Shevchenko z novoyu siloyu rozgornuv poetichnu diyalnist yaka bula spryamovana na rozvinchuvannya caratu j kriposnictva U listopadi 1859 roku Shevchenko zakinchiv slavnozvisnu poemu Mariya rozpochatu she v Ukrayini Bagato doslidnikiv zokrema O Bileckij vvazhayut sho poema Mariya stanovit vershinu tvorchosti poeta pislya zaslannya Na pochatku grudnya 1859 roku Shevchenko napisav virsh Podrazhanie Iyezekiyilyu Glava 19 v yakomu perekonuye narod sho knyazi velmozhi cari ce hizhaki shuliki bisnuvati skazheniyi zviri voni zhrut lyudej nezlobnih pravednih ditej Yedinij vihid pidsteregti carya zakuvati jogo v kajdani zaslati na katorgu posaditi v tyurmu gliboku Virsh buv vidvertim zaklikom do povalennya caratu 26 listopada 1859 roku cenzura dala dozvil do druku novogo vidannya Kobzarya Dozvolili vidati tilki ti tvori sho vzhe drukuvalisya ale j voni buli silno procizheni Do vidannya 1860 roku potrapila lishe nevelika chastina poezij Shevchenka shistnadcyat tvoriv sho drukuvalisya u 1840 h 50 h rokah Shevchenko vidav knizhku na vlasni koshti u chomu jomu takozh dopomig P Simirenko yakij pozichiv dlya cogo poetu 1100 rubliv Drukuvalasya knizhka u drukarni P Kulisha tirazhem 6050 primirnikiv Kobzar otrimav yak shvalni tak i negativni vidguki rosijskih kritikiv osoblivo cherez te sho vin pisavsya ukrayinskoyu movoyu Isnuvali prihilni vidguki na vidannya v inshih slov yanskih krayinah nasampered u polskij i cheskij presi U zhurnali pisalosya sho ukrayinska literatura za ostanni desyatilittya dovela svoyu zhittyevist Togo zh roku nadrukovano j Kobzar u perekladi rosijskih poetiv Shist ranishe napisanih i zaboronenih u Rosiyi poezij Shevchenka zokrema Kavkaz buli vidani I Golovinim za kordonom u Lejpcigu u knizhci Novi virshi Pushkina i Shevchenka 1859 roku Navesni 1860 roku vijshov almanah Hata do yakogo potrapilo kilka poezij Shevchenka Okremimi vidannyami u seriyi Silska biblioteka yaku vidavav P Kulish z yavilisya poemi Najmichka Tarasova nich i Katerina balada Topolya j Davidovi psalmi Protyagom 1859 60 rokiv zhurnal Narodnoe chtenie nadrukuvav ryad tvoriv poeta v perekladi rosijskoyu movoyu U drugij knizhci cogo zhurnalu za 1860 rik bulo vmisheno avtobiografiyu Shevchenka pid nazvoyu Pismo T G Shevchenka k redaktoru Narodnogo chteniya Spochatku avtobiografiyu Shevchenko pochav pisati sam ale poboyuyuchis sho jogo tekst bude zatrimanij cenzuroyu vin zvernuvsya do P Kulisha yakij i napisav avtobiografiyu koristuyuchis danimi poeta i pristosovuyuchis do vimog cenzuri Pismo nabulo velikogo vidguku v krayini vono sprijmalosya najshirshimi kolami yak zaklik do borotbi proti togo ladu yakij nivechit talanovitih lyudej Zhurnal Sovremennik v recenziyi na Kobzar majzhe povnistyu opublikuvav cej list List buv vidrazu peredrukovanij i u gazeti Sankt Peterburgskie vedomosti 66 v zhurnali Svetoch kn 3 i 8 a takozh u hrestomatiyi dlya serednih shkil Ne chekayuchi oficijnogo zvilnennya selyan vid kripactva Shevchenko vse robiv dlya togo shob vizvoliti svoyih ridnih vin diyav nasampered cherez Tovaristvo dlya dopomogi nuzhdennim literatoram ta vchenim komitet yakogo u 19 bereznya 1860 roku zvernuvsya z listom do pomishika V Fliorkovskogo vlasnika selyan Kirilivki z prohannyam vidpustiti brativ ta sester poeta na volyu Pid tiskom gromadskosti Fliorkovskij buv zmushenij pogoditisya na vikup rodichiv poeta ale vin zgodzhuvavsya vidpustiti yih bez zemli krim togo vin vimagav shob rodina Shevchenkiv vnesla do banku 900 rubliv Hocha Shevchenko kategorichno nakazuvav bratam i sestri ne pogodzhuvatisya na umovi zaproponovani Fliorkovskim tobto na vikup bez zemli ridni poeta vvedeni v omanu pomishikom 10 lipnya 1860 roku pidpisali z nim umovu na vizvolennya bez zemli Cej pomilkovij krok piznishe yim dorogo koshtuvav Pidpisavshi umovu pomishik ne vidrazu vidav tak zvanu volnu a zrobiv ce lishe pislya ogoloshennya manifestu 19 lyutogo 1861 roku Brati j sestra vidmovlyalisya brati volnu bez zemli Fliorkovskij napolyagav shob voni zvilnili zemlyu j sadibi a pid chas provedennya selyanskoyi reformi v Kirilivci pokazav sho Shevchenki vibuli z sela a yihni nadili perejshli do nogo Tilki u 1865 roci rodichi Shevchenka dobilisya prava na svoyu zemlyu hocha j za obov yazkovij vikup Foto Shevchenka 1859 roku U gromadsko kulturnomu zhitti stolici kincya 1850 h rokiv vazhlivu rol vidigravali literaturni chitannya sho vidbuvalisya v koncertnomu zali uchasnikami yakih buli taki literatori yak V Benediktov F Dostoyevskij Ya Polonskij A Majkov brav uchast u nih i Shevchenko Peredovi diyachi literaturi nauki mistectva vitali Shevchenka i vvazhali svoyim pobratimom Ne menshij avtoritet Shevchenko mav i sered hudozhnikiv z bagatma z nih vin priyatelyuvav ta tvorcho spivpracyuvav Kolegi poeta po Akademiyi uvazhno prisluhalisya do jogo porad Majsternyu Shevchenka chasto vidviduvali hudozhnik M Mikeshin skulptor F Kamenskij zhivopisec A Denyer Kamenskij vzyav uchast u konkursi 1860 roku na veliku zolotu medal i lipiv byust poeta Denyer napisav portret Shevchenka yakij takozh eksponuvavsya na vistavci 2 veresnya 1860 roku Rada Akademiyi viznala Shevchenka akademikom po graviyuvannyu po midi a 4 veresnya togo zh roku konferenc sekretar Akademiyi F F Lvov urochisto progolosiv jogo im ya pomizh novoobranih akademikiv V ostanni roki svogo zhittya Shevchenko viv i prosvititelsku robotu vin brav uchast v organizaciyi nedilnih shkil dlya narodu i buduchi tyazhko hvorim zajmavsya skladannyam ta vidannyam Bukvarya yuzhnorusskogo naprikinci 1860 roku U serpni 1860 roku Shevchenko peredav dlya nedilnih shkil Kiyeva ta Chernigova 150 primirnikiv Kobzarya Skladenij Shevchenkom bukvar natrapiv na znachni pereshkodi osoblivo z boku duhovnoyi cenzuri Poet osobisto zvertavsya za dozvolom na vidannya bukvarya do peterbu