Анти́чна осві́та — система освіти в епоху Античності, що існувала в Стародавній Греції і Стародавньому Римі в усьому їхньому часовому, політичному і культурному просторі.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekk1TDBkeVpXVnJYeTFmVUdWa1lXZHZaM1ZsWDJGdVpGOUNiM2xmTFY5WFlXeDBaWEp6WHpRNE1Ua3pOQzVxY0djdk1qSXdjSGd0UjNKbFpXdGZMVjlRWldSaFoyOW5kV1ZmWVc1a1gwSnZlVjh0WDFkaGJIUmxjbk5mTkRneE9UTTBMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
В античній культурі було стійке уявлення, що гідною вільного громадянина є лише та діяльність, яка заснована на духовних здібностях і не служить цілям заробітку. Архаїчний ідеал воїна-аристократа культивувався в Спарті аж до V століття до н. е., здобувана в цьому полісі освіта була переважно військовою. Йому протистояла афінська музично-гімнастична система, монополію на яку також довгий час підтримувала аристократія. Рух софістів у V—IV століття до н. е. спричинив поширення інтелектуальної освіти і її демократизацію. Арістотель сформулював загальне завдання навчання: повідомлення фундаментальних знань з багатьох предметів і вироблення здатності до судження. Приблизно в IV столітті до н. е. в Афінах створено струнку освітню систему, яка загалом проіснувала до кінця античності, була сприйнята християнами, і в своїх найважливіших рисах передана в Середньовіччя — як грецька, так і латинська. Арістотель сформулював ідеал пайдеї — гармонійного тілесно-духовного формування людини, що реалізує всі її здібності, який, з певними застереженнями, відповідав римському humanitas.
Елементарне навчання прищеплювало навички письма, читання і рахунку, паралельно із заняттями гімнастикою і музикою. Середню освіту, починаючи з епохи еллінізму, здобували в гімнасіях — публічних закладах з жорстким навчальним розпорядком. На цьому етапі упор робився на [en], і математику, а спортивні і музичні заняття проводилися на вищому рівні. Вища освіта вважалася кульмінацією всього навчального процесу; кінцевою його метою було формування філософа або ритора, найбільші школи цих напрямків конкурували між собою.
Грецька модель освіти стала стверджуватися в Римській державі від II століття до н. е. і остаточно оформилася в латинському світі до початку нашої ери. Катон Старший у творі «До сина» стверджував, що громадянин Республіки повинен бути воїном під час війни, а під час миру — гідним хліборобом. Йому були потрібні знання військового мистецтва, агрономії, лікування і красномовства. В епоху Імперії на перше місце висунулися юридичні науки. Вивчення мов і літератури (латинської та грецької) велося паралельно з вивченням історії, яка вважалася частиною красномовства. Освічена людина також мала володіти фехтуванням, верховою їздою і плаванням. Римські громадяни, які хотіли здобути вищу (риторичну) освіту, як правило, завершували її в найбільших грецьких інтелектуальних центрах, особливо Афінах і Александрії.
Джерела та історіографія
Наративні джерела
Стародавні греки вперше в [en] організували систематичне шкільне навчання дітей вільного населення. Як наслідок, в античних літературних творах, починаючи з V—IV століть до н. е., з'являються численні сюжети, пов'язані як зі згадуванням різних освітніх практик (Геродот, Плутарх, Павсаній), так і з розробкою теоретичних проблем учіння і навчання (Платон, Ксенофонт, Ісократ, Арістотель). Відтоді ці питання стали настільки буденними, що в своє «сновидіння» сатирик II століття н. е. Лукіан Самосатський помістив суперечку Освіченості (Пайдея в оригіналі) і Майстерності (Техне). Єдиний напрямок традиції класичної освіти підтримували в римську епоху Цицерон, Квінтиліан та Блаженний Августин, які орієнтувалися на закладені в класичній Греції стандарти, хоча подробиць у їхніх текстах наводиться істотно менше.
Археологічні свідчення
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMemt6TDFBdVRHbDBMa3h2Ym1RdVh6RXpORjlqYjJ3dVgybDRMbXB3Wnk4eU1qQndlQzFRTGt4cGRDNU1iMjVrTGw4eE16UmZZMjlzTGw5cGVDNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
Значно складніша ситуація з джерелами щодо власне освітнього процесу в античності. На різних етапах шкільного навчання використовувалися вощені таблички або використані папіруси, а також остракони. Книги не були неодмінним атрибутом середньої освіти, перш за все, — через рідкість і крихкість папірусних сувоїв. Через особливості середземноморського клімату переважно збереглися графіті, вирізані по штукатурці, кераміці або металу. Італійський археолог [it] 1959 року намагався за графіті визначити місце розташування шкіл у Помпеях. Знахідки воскових табличок, особливо таких, що стосуються шкільного процесу, поодинокі, а папіруси як масове історичне джерело виявляють тільки в Єгипті, і для їх вивчення служить особлива дисципліна — папірологія. Спеціально шкільними папірусами античності займалася італійсько-американська дослідниця [en], яка присвятила цій темі дві спеціалізовані монографії. У Єгипті знайдено не менше 400 шкільних вправ на папірусах, виявлених у різних місцях і віднесених до різного часу. Тільки під час американської археологічної експедиції 2006 року в руїнах Тримітіса (нині Амхейда, оаза Дахла) вперше виявлено шкільну будівлю, що підтверджувалося і графіті на стінах. У сусідньому селі [en] знайдені сліди надомної школи, де виявили кодекс на дерев'яних дощечках з трьома промовами Ісократа, які використовувалися на вищій стадії навчання. Крім того, під час розкопок в александрійському районі Ком-ель-Діккі в тому ж 2006 році, виявлено не менше 20 будівель, ототожнених із аудиторіями пізньоантичної вищої школи.
Історіографія
Французький історик [fr] назвав «основною книгою» XIX століття з освіти в античності тритомний компендіум Лоренца Грасбергера (1830—1903) Erziehung und Unterricht im klassischen Altertum mit besonderer Rücksicht auf die Bedürfnisse der Gegenwart nach den Quellen dargestellt («Освіта та виховання в класичній античності з особливим урахуванням потреб сучасності відповідно до зазначених джерел»), що виходив у 1866—1880 роках. А. Марр стверджував, що Грасбергер розглядав античну освіту як єдине ціле, не ділячи її на історичні етапи; при цьому він не завжди вдавався до античних джерел, частіше цитуючи забутих або малодоступних істориків попереднього періоду. «…Ця великовагова праця практично позбавляє від необхідності звертатися до попередніх робіт». А. Марр також стверджував, що оглядова стаття в енциклопедії Паулі-Віссова 1923 року видання занадто коротка, а у виданні 1961 року її не було зовсім. Спартанське виховання використовувалося в кайзерівській Німеччині і Третьому Рейху, а також у закритих пансіонах Великої Британії і США, як приклад найвищої стійкості духу і школа істинного громадянства. Образи спартанських жінок займають чимале місце і в XXI столітті — в гендерних та феміністичних дослідженнях, що виходять у США.
Протягом XX століття, в умовах глибокої перебудови соціального, політичного, історико-культурного, науково-технічного середовища, дослідники намагалися знайти в античній системі освіти як ідеали, так і робочі методи для інтелектуального і етичного розвитку сучасності. Автори «Керівництва з античної освіти Вайлі — Блеквелла» виділяли дві фундаментальні монографії, випущені в середині століття, які представляють, з точки зору ідеології, два протилежні підходи. По-перше, це «Пайдея» [en], розпочата випуском 1934 року в Німеччині і закінчена 1947 року в США. Ця книга висловлювала сподівання автора, що антична культурна історія допоможе вивести Захід з глухого кута націонал-соціалізму. По-друге, це «Історія виховання в античності» Анрі Марру, перше видання якої з'явилося 1948 року. Французький історик надав менш теоретизоване дослідження еволюції давньогрецької освіти аж до народження імперської системи, але винятково різноманітне за тематикою. Значення праці А. Марру відразу ж оцінили сучасники. У повній відповідності з тією ж тенденцією 1940 року опубліковано «Нариси з історії античної педагогіки» відомого радянського теоретика і практика Г. Є. Жураковського; друге видання вийшло 1963 року, вже після смерті автора. Г. Є. Жураковський підсумував великий етап у розвитку знання про античну педагогіку взагалі і зазначив, що «наявний стан наших першоджерел говорить про те, що деякі зі спірних проблем зможуть отримати своє остаточне вирішення лише в умовах відкриття нових історичних даних». Починаючи від 2000-х років побачили світ фундаментальні дослідження з проблем античної освіти всіх рівнів і багатьох культур античного Середземномор'я (включно з [ru]), засновані як на даних нових папірологічних і археологічних відкриттів, так і на переосмисленні наявних наративних джерел.
Антична грецька освіта
Виникнення грецької освіти
Передісторія: Стародавній Схід
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWtMMlE1TDFOMGRXUmxiblJmYzJOeWFXSmxYM2RwZEdoZmJHbHpkRjl2Wmw5emFXZHVjMThsTWpoUGJHUmZRbUZpZVd4dmJtbGhiaVV5UTE5T2FYQndkWElsTWprbE1rTmZiR2x6ZEY5dlpsOXphV2R1Y3lVeVExOWhibVJmWm05MWNpMXphV1JsWkY5d2NtbHpiVjh0WDA5eWFXVnVkR0ZzWDBsdWMzUnBkSFYwWlY5TmRYTmxkVzBsTWtOZlZXNXBkbVZ5YzJsMGVWOXZabDlEYUdsallXZHZYeTFmUkZORE1EY3hNamd1U2xCSEx6RTFObkI0TFhSb2RXMWlibUZwYkM1cWNHYz0uanBn.jpg)
З точки зору А. Марру, «історія античної освіти відбиває поступовий перехід від культури благородних воїнів до культури переписувачів», і з цієї точки зору протилежна давньосхідним системам. У антикознавстві так і не вирішено питання про природу і ступінь наступності між грецькою культурою бронзової доби (мікенської) і власне античною архаїчною, а також ступінь впливу навколишніх давньосхідних цивілізацій. В історичній науці вважається, що налагоджена система писцевої освіти зародилася в Месопотамії приблизно в кінці III тисячоліття до н. е. (ймовірно, в шумерському Ніппурі). У руїнах палацу в кінця II тисячоліття до н. е. знайдено класні кімнати зі збереженими слідами навчального процесу. У країнах семітського культурного регіону інтелектуальні професії (крім переписувачів-чиновників і жерців) монополізували представники однієї сім'ї, вплив якої міг відчуватися протягом століть. Очевидна й типологічна подібність класичної освіти мертвою мовою (шумерською, а потім і аккадською) до наявного в латинській Європі від Пізньої античності до початку Нового часу.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekl5TDB4dmRYWnlaUzFoYm5ScGNYVnBkR1Z6TFdWbmVYQjBhV1Z1Ym1WekxYQXhNREl3TXpjeUxXSnNZV05yTG1wd1p5OHlNakJ3ZUMxTWIzVjJjbVV0WVc1MGFYRjFhWFJsY3kxbFozbHdkR2xsYm01bGN5MXdNVEF5TURNM01pMWliR0ZqYXk1cWNHYz0uanBn.jpg)
У Стародавньому Єгипті збереглася об'ємна письмова традиція, яка дозволяє судити, що освіта переписувачів мала високі цілі і претендувала на «повне виховання характеру і душі, яку по праву можна назвати мудрістю». Про це свідчать численні тексти в жанрі , створювані в період від V до XXV династії. Нащадки благородних родин пишалися навичками грамотності, проте високопоставлені чиновники мали бути воїнами — лучниками і колісничими, мисливцями і борцями. Жінки також отримували деяке шкільне виховання, особливо у сфері музики й танцювального мистецтва. Наявність контактів (зафіксованих археологами і мистецтвознавцями) між стародавнім Критом, материковою Грецією мікенського періоду і Єгиптом передбачає і обмін у сфері ідей.
У стародавньому Ізраїлі текстологічні та археологічні свідчення не дозволяють зробити однозначного висновку про існування розвиненої системи освіти і навіть шкіл як таких. Попри регіональні відмінності, тут панувала система, що нагадує давньомесопотамську, коли освічені писарі високого рангу діяли як радники правителя, а грамотні учні пророків утворювали коло посвячених, які в другій половині I тисячоліття до н. е. викладали, коментували і передавали зафіксований текст свого вчення. Оточення пророків Амоса, Осії або Ісаї більше нагадувало (за висловом М. Гріффіта) «грецькі філософські спільноти або містичні культи, такі як у піфагорійців, орфіків, платоніків або епікурейців, або навіть індійський ашрам».
Гомерівська епоха
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOW1MMlprTDAxdmJuVnRaVzUwWVd4ZlFYUjBhV05mWVcxd2FHOXlZVjhsTWpnNGRHaGZZMlZ1ZEM1ZlFpNURMaVV5T1Y5aGRGOTBhR1ZmVG1GMGFXOXVZV3hmUVhKamFHRmxiMnh2WjJsallXeGZUWFZ6WlhWdFgyOW1YMEYwYUdWdWMxOXZibDh4WDBwMWJtVmZNakF4T0M1cWNHY3ZNakl3Y0hndFRXOXVkVzFsYm5SaGJGOUJkSFJwWTE5aGJYQm9iM0poWHlVeU9EaDBhRjlqWlc1MExsOUNMa011SlRJNVgyRjBYM1JvWlY5T1lYUnBiMjVoYkY5QmNtTm9ZV1Z2Ykc5bmFXTmhiRjlOZFhObGRXMWZiMlpmUVhSb1pXNXpYMjl1WHpGZlNuVnVaVjh5TURFNExtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
Анрі Марру підкреслював ступінь культурного розриву між грецькою культурою бронзової доби і наступною еллінською цивілізацією, причому категорично стверджував, що виникнення системи освіти відбувалося тільки в I тисячолітті до н. е. Сучасне антикознавство мало просунулося у вирішенні цих питань. Дешифрування лінійного письма Б, використовуваного в палацовому побуті між 1600—1200 роками до н. е., дозволило відсунути історію грецької мови на тисячоліття, а також підтвердити високий ступінь спадкоємності між граматичним і словниковим складом мікенської мови і писемно зафіксованими епосами Гомера і Гесіода. Разом з тим з'ясувалося, що грецької літератури в зразках бронзового століття не представлено і зовсім незрозуміло, які саме традиції й установи мікенського суспільства вціліли й передані гомерівській і архаїчній епохам. Так само до 450 року до н. е. вкрай обмеженою є джерельна база: археологічні дані дуже неоднорідні, а достовірність пізніших письмових свідчень також є дискусійною.
Грецьке суспільство IX—VIII століть до н. е. займало значну територію, яка не могла не бути культурно гетерогенною; до того ж опозиція «елліни» — «варвари» ще не встигла сформуватися. Суспільство цієї епохи А. Марру в структурному відношенні порівнював з німецьким дофеодальним. У кожному великому регіоні була громада, очолювана царем (басилевсом). Цар спирався на дружину — військову аристократію (евпатридів) — і на раду старійшин, які протиставлялися вільному простолюду — демосу — і невільним чужинцям і рабам. Однак ще не існувало класового розшарування, тому навіть благородні за походженням члени громади змушені були займатися сільським господарством або ремеслами (гомерівський Одіссей міг бути орачем, м'ясником, кушніром, але одночасно теслею і керманичем). Оскільки немає ніяких свідчень про існування грецької писемності до VII століття до н. е., ймовірно, не існувало окремої освіти для представників еліти. У міру зростання добробуту грецьких царств, підвищувався статус еліти, яка привласнила розробку ідеологічної і ритуальної основи свого панування, що виражається у створенні культів, містерій, поховань тощо. Дискутується питання, якою мірою для архаїчних грецьких громад властиве вікове розмежування, і чи повинні були підлітки для переходу в дорослий стан проходити ініціацію; підсумок цієї дискусії дозволить відповісти на питання про існування єдиної освітньої системи в далекій давнині. Імовірно, єдиної системи підготовки до ініціації, як і єдиного ритуалу, не існувало. Можливо, втім, що пережитком такої системи була шлюбна церемонія, яка відігравала важливу роль при переході жінки з дівоцтва на наступний щабель життєвого циклу. П'єр Бурдьє й інші дослідники вважали, що грецьке античне суспільство складалося з сукупності однакових інститутів, тобто в житті кожної людини ідентичність і статус залежали від низки інституційних процесів, у які ця особа була інтегрована. Простолюдини набували базових навичок, які відповідали професійним навичкам їхніх батьків — селянська працю, торгівля, перевезення або ремесло. Іншими словами, дитина трудилася разом з батьками чи родичами, або як учень (чи підмайстер). Інтелектуальні професії, наприклад цілителя або жерця-віщуна, навряд чи були настільки складними для освоєння, як у Месопотамії або Стародавній Індії. Грецька релігія не припускала вузької спеціалізації жерців, так само як не існувало езотеричних священних текстів. Цілительство, ймовірно, було особливим випадком. У «Іліаді» (II, 192—219 і XI, 830—832) згадується кентавр Хірон, який був учителем не тільки Ахіллеса, але й Асклепія, що передав своїм синам мистецтво лікування ран; інший варіант міфу стверджує, що лікарського мистецтва Асклепій навчився у батька — Аполлона. Антична клятва Гіппократа прирівнювала вчителя до батьків, а його дітей — до рідних братів того, хто давав клятву.
Архаїчна епоха
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOW1MMll3TDB4aGQzSmxibU5sWDBGc2JXRXRWR0ZrWlcxaFh6QTBMbXB3Wldjdk1qSXdjSGd0VEdGM2NtVnVZMlZmUVd4dFlTMVVZV1JsYldGZk1EUXVhbkJsWnc9PS5qcGVn.jpeg)
Найважливішим критерієм чоловічої досконалості в Стародавній Греції (арете) була військова доблесть, невіддільна від атлетичної досконалості і мистецтва полювання. Формальної військової підготовки (тактичних і стратегічних занять) довгий час не існувало, проте метання списа, володіння щитом і військові танці в обладунках були поширені як демонстрація особистої сили та майстерності. Мистецтво лучника було двозначним: лук і стріли використовувалися широко, але статус лучників у полісному війську був нижчим у порівнянні з кіннотою і важкою піхотою. Проте в описі поховання Патрокла в «Іліаді» стрільба з лука згадується, але вона не була включена до програми Олімпійських ігор та інших панеллінських змагань архаїчної і класичної епохи (ще Дельфійські, Немейські і Істмійські ігри). У міфології вправними стрільцями були Геракл, Філоктет і Одіссей, як і сам Аполлон, — це, безперечно, залишки величезного впливу лучників-аристократів у архаїчному грецькому суспільстві. Навчання їзді на колісниці і, особливо, верхи, входило в коло занять аристократії і, одночасно, слугувало демонстрацією статусу. Примітно, однак, що колісниці в I тисячолітті до н. е. вже не мали практичного значення, а на змаганнях, на зразок Олімпійських ігор, у перегонах брали участь раби або наймані фахівці. Таким чином найважливішим механізмом навчання і одночасно ритуалом для визначення здібностей та винагороди в елітних колах античної Греції стали змагання (агон), які до VI століття до н. е. поширилися по всьому простору античної цивілізації. Античний атлетизм сприяв згуртуванню і груповій самосвідомості аристократії, а також привчав учасників ігор до підпорядкування правилам, дисципліні і режиму. Примітно, що ігри не включали командних змагань, на них змагалися індивідуальні бігуни, стрибуни, метальники, гонщики і борці; дуже рано стали оцінюватися і естетичні сторони досягнень, груба сила вважалася вже недостатньою. Атлетична підготовка, здійснювана в оголеному вигляді, іноді і в супроводі музики, сприяла культу тілесності і виховувала уявлення, що добре треноване тіло є індикатором як еротичної привабливості, так і соціального статусу. Чи вдділялися при цьому хлопчики від юнаків та дорослих — невідомо, хоча такий поділ став практикуватися в класичну епоху і пізніше. Фізичне виховання вважалося важливим і для жінок, особливо в Спарті; у всякому разі, жіночі містерії Аттики на честь Артеміди включали хори, біг і швидкі танці, які вимагали вишколу.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMemt5TDFKaGVXMXZibVJmUVhWbmRYTjBaVjlSZFdsdWMyRmpYMDF2Ym5admFYTnBibDh0WDFRbFF6TWxRVGxzSlVNekpVRTViV0Z4ZFdWZlpYUmZSWFZqYUdGeWFYTXVhbkJuTHpJeU1IQjRMVkpoZVcxdmJtUmZRWFZuZFhOMFpWOVJkV2x1YzJGalgwMXZiblp2YVhOcGJsOHRYMVFsUXpNbFFUbHNKVU16SlVFNWJXRnhkV1ZmWlhSZlJYVmphR0Z5YVhNdWFuQm4uanBn.jpg)
Анрі Марру використовував стосовно цієї системи поняття «лицарська культура», універсальність якого і в XXI столітті викликає дискусії. Фізичне виховання мало поєднуватися з етичним, і ще в Гомера, не кажучи про пізніших авторів, перераховуються безліч видів досконалості, зокрема етична й естетична, які мають бути притаманні героям. З наявних джерел можна реконструювати різні — і несумісні одну з одною — педагогічні моделі. Згаданого кентавра Хірона названо у Ксенофонта (Cyn., 1) вчителем понад 20 героїв, а в будинку Пелея (в «Іліаді») Фенікс постає гостем-нахлібником, який поєднує дружні і наставницькі функції щодо Ахіллеса, причому останній звертається до нього, як до батька (IX, 607). В «Одіссеї» юного Телемаха в світі дорослих супроводжує шановний друг його батька — Ментор (часом заміщуваний Афіною). Однак міфологічний Хірон різко відрізняється тим, що є професійним учителем, який живе окремо від царського двору, і реалізує універсальну навчальну програму, що поєднує розвиток зв'язку із божественним світом і військових доблестей. За припущенням М. Гріффіна, фігури Фенікса, Ментора і Нестора представляють модель виховання і освіти, яка, ймовірно, була поширеною на практиці.
Виховання юного аристократа (курос) значною мірою ґрунтувалося на наслідуванні героя або старшого взагалі; героїчний приклад іменувався «парадигмою». Юні воїни в гомерівському епосі служать старшим, але пишаються своїм статусом: вони можуть вести колісницю у старшого, подавати йому вино на бенкетах і спільно беруть участь у співах Аполлону, хорових танцях і змаганнях — ораторських і в стрільбі з лука. В античних текстах можна виділити чотири специфічні види чоловічих союзів, у яких здійснювалася виховно-освітня функція, відрефлексована сучасниками:
- Хор, перш за все пов'язується з релігійною діяльністю.
- Військові спільноти (сисситії, виховні спільноти для юнаків, іменовані дав.-гр. ἐϕηβεία).
- Спільноти для спільного проведення часу (симпосій і етерія).
- Власне, школа (дав.-гр. διδασκαλεῖον).
Учасники цих груп вважалися у своїй спільноті рівними, мали однакові костюми, зачіски і підтримували у мові та поведінці особливі коди, що відокремлювали їх від усіх інших. Місцями зустрічей подібних спільнот могли бути храми, стадіони, священні гаї або бенкетні зали.
Освіта класичного періоду
Загальні положення
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMemsyTDB0c1pXNTZaU1V5UTE5TVpXOWZkbTl1WHkxZlNXUmxZV3hsWDBGdWMybGphSFJmWkdWeVgwRnJjbTl3YjJ4cGMxOTFibVJmWkdWelgwRnlaVzl3WVdkZmFXNWZRWFJvWlc0bE1rTmZNVGcwTmk1cWNHY3ZNakl3Y0hndFMyeGxibnBsSlRKRFgweGxiMTkyYjI1ZkxWOUpaR1ZoYkdWZlFXNXphV05vZEY5a1pYSmZRV3R5YjNCdmJHbHpYM1Z1WkY5a1pYTmZRWEpsYjNCaFoxOXBibDlCZEdobGJpVXlRMTh4T0RRMkxtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
Першоджерела не дозволяють з'ясувати, коли в Греції з'явилися перші платні загальноосвітні школи і як вони функціювали. З літературних джерел відомо, що в Хіосі і в V столітті до н. е. існували великі шкільні будівлі, і під час землетрусу в одному загинуло 120, а в іншому було вбито розлюченим борцем 60 хлопчиків. Визначити, як ці установи функціювали, також майже неможливо, а стандарти склалися вже ближче до кінця класичної епохи — в IV столітті до н. е. Судячи з комедії Арістофана «Хмари» (959—1023), шкільні будівлі — тим більше, великі, — були, скоріше, винятком. Нижча освіта включала тріаду предметів: письмо (граматика, включає також елементарну арифметику і ази малювання), музика (кіфаристика і авлетика) і гімнастика (загальнофізична підготовка з елементами військової справи). Очевидно, що читання та письмо можна було викладати в будь-якому приміщенні, а музика і фізична активність могла практикуватися в громадських місцях: гімнасіях і палестрах, на стадіонах і навіть у храмах. Виживання поліса в VI—IV століттях до н. е. залежало від фізичної та громадянської підготовки кожного вільного чоловіка, так само, як і репутація громадянина залежала від його особистих заслуг і мужності.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHhMekUxTDFOamFHOXZiRjlqZFhCZllubGZSRzkxY21selgwRnVkR2xyWlc1ellXMXRiSFZ1WjE5Q1pYSnNhVzR1YW5Cbkx6SXlNSEI0TFZOamFHOXZiRjlqZFhCZllubGZSRzkxY21selgwRnVkR2xyWlc1ellXMXRiSFZ1WjE5Q1pYSnNhVzR1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Примітно, що давньогрецька мова архаїчної і класичної епохи не має чіткої шкільної термінології: навіть у Платона немає поняття «йти до школи» взагалі, а завжди уточнюється, що учні йдуть до вчителя письма, музики, тренера з гімнастики, або в палестру і т. д. («Протагор» 325e — 326b). У цьому сенсі хорові громади Піфагора або Сафо не були «школами», але їх глава, безсумнівно, може бути названий вчителем. При цьому слід мати на увазі, що гімнасії і палестри були далеко не в кожному полісі аж до елліністичної епохи. Марк Гріффіт припускав, що механізм оплати проводив розмежувальну лінію, і вчитель, який працював за плату, в соціальному сенсі сильно поступався хородидаскалу («начальнику хору») або пайоному (главі чоловічого союзу різного роду), які утримувалися із загальних пожертвувань членів групи або взагалі від поліса. Ще за часів Сократа і Платона факт, що мандрівні софісти брали плату за навчання, був одним з аргументів проти їх діяльності. Платний учитель не перебував зі своїми підопічними у сімейних чи інших зв'язках, і міг бути звинувачений у свого роду «освітній проституції», бо торгував мудрістю з усіма, хто забажає. Тому Платон і Арістотель наполягали, щоб поліси субсидували освіту для своїх громадян на всіх рівнях; втім, невідома жодна державна ініціатива подібного роду. Від середини IV століття до н. е. риторична платна освіта перетворилася на респектабельне заняття, а окремі школи могли субсидувати благодійники, відомі на ім'я. Проте після 500 року до н. е. в афінському червонофігурному вазописі з'являються шкільні сцени, а також зображення людей, які читають, зокрема жінок, з різних соціальних шарів. На «Шкільному килику» роботи Дуріса (приблизно 480-х років до н. е.) зображено хлопчиків під час шкільного заняття: один отримує настанови від учителя, який перевіряє вправу на восковій табличці, один, мабуть, читає якийсь текст, а вчитель диктує вголос з папірусного сувою. Двоє хлопчиків зайняті музикою, граючи на авлосі і лірі. Це мало не найважливіше джерело щодо організації навчання в Стародавніх Афінах, але воно не дозволяє зробити висновок, що елементарна грамотність і музика викладалися дітям одного віку і на одному й тому ж етапі навчання. Сцена на килику, можливо, зображає послідовні етапи навчання одного і того ж хлопчика.
Археологічні знахідки, що відносяться до рубежу VI—V століть до н. е., свідчать, що початкова освіта в Афінах спиралась на читання і письмо. Виявлено сотні графіті на скелях в аттичній глибинці (їх досліджувала Мерла Ленгдон, але 2015 року вони ще не були опубліковані), залишені пастухами; зміст їх свідчить, що автори пишалися умінням писати. Проте визначити точне число дітей різних соціальних верств, що здобували освіту, абсолютно неможливо. Написи на різних предметах, підписи на вазах, збережені остракони, свідчать, що рівень грамотності, який виражається, зокрема, в послідовності орфографії, правильності синтаксису і морфології, був досить низьким. Читання розглядалося як допоміжний засіб у риториці, де стандарти усного виступу були високі; каліграфія ще не входила до числа чеснот освіченої людини.
Афінська модель
А. Марр визначав афінську модель освіти як «громадянську». Проте ще в класичну епоху вона зберігала чимало архаїчних рис, які французький дослідник характеризував так:
Навіть у середині V століття це утворення як і раніше орієнтоване на життя знаті, на життя багатого, а тому й нетрудящого великого землевласника, і значно меншою мірою — на реальне існування середнього афінянина, який скромно здобував свій хліб селянською працею, ремеслом або дрібною торгівлею. Щоб уявити собі це аристократичне життя, уявімо гомерівського лицаря, що не зайнятий війною: основним змістом його життя виявиться благородний спорт.
Ще в часи Ісократа загальнодоступна освіта була новинкою, і багато авторитетних авторів згадували про аристократичне минуле. Заможний клас в Афінах позначався терміном «вершник» і корінь «іпп» (ἵππος, «кінь») входив в імена еліти. В комедії Арістофана «Хмари» селянин-нувориш склав для свого сина ім'я «Фідіппід» за наполяганням знатної подружжя. Напередодні Саламінської битви Кімон урочисто посвятив у храм Афіни вудила свого коня. У корпусі літературних текстів Ксенофонта, походив з аристократії, представлені трактати про полювання, верховій їзді і повчання начальника кінноти. Найважливішим афінським досягненням V століття до н. е. стала демократизація суспільства, тобто можливість і простолюду мати доступ до рівня життя і культурного ідеалу, який до того був приналежністю тільки аристократії. Іншими словами, відбувається демократизація в освіті і порівняно швидко створюється модель класичного освіти, яка потім буде сприйнята і римською традицією. Мова йде про триєдність фізичного, риторичного й інтелектуального навчання з упором на правильність мовного вживання і вишуканість усного мовлення, важливість людської гідності і фізичного розвитку, яке дозволяє вільному громадянину поставати не тільки в суді або народному зборах, але і в палестре або лазні. При цьому інтелектуальні досягнення полягали не в писаному, а вимовленому слові, і громадська активність була ключем до успіхів і невдач публічних персон. Від середини IV століття до н. е. грецький культурний ідеал став доступний для будь-якого вільного громадянина, який мав дозвілля і кошти, щоб йому відповідати.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOW1MMlkxTDFOcGNsOU1ZWGR5Wlc1alpWOUJiRzFoTFZSaFpHVnRZU1V5UTE5RmJtZHNhWE5vWHlVeU9HSnZjbTVmVG1WMGFHVnliR0Z1WkhNbE1qbGZMVjlCWDFKbFlXUnBibWRmWm5KdmJWOUliMjFsY2w4dFgwZHZiMmRzWlY5QmNuUmZVSEp2YW1WamRDNXFjR2N2TWpJd2NIZ3RVMmx5WDB4aGQzSmxibU5sWDBGc2JXRXRWR0ZrWlcxaEpUSkRYMFZ1WjJ4cGMyaGZKVEk0WW05eWJsOU9aWFJvWlhKc1lXNWtjeVV5T1Y4dFgwRmZVbVZoWkdsdVoxOW1jbTl0WDBodmJXVnlYeTFmUjI5dloyeGxYMEZ5ZEY5UWNtOXFaV04wTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Демократизація освіти була тісно пов'язана з рухом софістів, які в словах Сократа і Платона поставали як небезпечні іноземці, що претендують на те, щоб навчати арете жителів Афін. [de], аналізуючи збережені уривки текстів Гіппія (серед яких «Збори», дав.-гр. συναγωγή) доводив, що Гіппій був найранішим представником доксографії. Анрі Марру прямо назвав софістів «першими викладачами вищої школи». Платонівська критика Продіка показує, що форма і зміст навчання софістів не відрізнялися від традиційного аристократичного: на першому місці була поезія, наукові знання також передавалися в поетичній формі, у специфічній обстановці чоловічого зібрання, яке мало рітуалізований характер. Протагор багато місця у своїх промовах приділяв розрізненню риторичних стилів і їх впливу, а Продік особливо цікавився «правильністю слів» (семантикою і слововживанням), і пропонував заняття для початківців і тих, хто продовжує, з якими працював окремо і окремо брав плату.
Найважливішим наслідком діяльності софістів стала підготовка афінського суспільства до інтелектуалізації освіти і формалізації усних виступів. Це не скасовувало масової фізичної підготовки дітей вільних громадян, які тим самим залучалися і в підготовку до місцевих і панеллінськіх ігор. Примітно, що в Афінській державі процеси навчання, мабуть, не були формалізованими, і були приватною справою. Не було ліцензування діяльності вчителів, стандартизації навчальних планів або державного регулювання плати за навчання. Моральне навчання все більше зводилося до заучування на уроках граматики епосу, який містив необхідні приклади і задавав стандарти літературної мови. Проте найважливішим джерелом соціального розшарування в Афінській демократії було віднесення громадян до категорії заможних або бідних; перші несли літургії (громадські повинності, оплачувані з власних коштів) і становили всю керівну верхівку держави. Їх чисельність становила приблизно 5 % всього населення; саме в цьому середовищі практикувалися традиційні дисципліни і підтримувався особистісний ідеал. Інші громадяни змушені були заробляти на життя, що накладало відбиток і на потреби у сфері навчання. Всі класичні автори підкреслювали, що повний цикл навчання був доступний лише найбагатшим, які могли наймати приватних вчителів, і не використовували нащадків у господарстві. Діти нижчих верств населення більше приділяли уваги спорту, і, за підрахунками Ніка Фішера, на Олімпійських іграх регулярно виступали громадяни з доходами гопліта або нижче. При цьому моральне навчання зберігалося в повній мірі, оскільки відповідно до ідеалу калокагатії фізичні досягнення не могли не супроводжуватися вихованням духу. Вартість навчання, ймовірно, була цілком посильною для звичайних громадян: написи з Мілета і Теоса (III століття до н. е.) свідчать, що вчитель заробляв 1-2 драхми на день, що можна порівняти з доходами робітника-ремісника.
Спартанська модель
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODRMemhtTDFsdmRXNW5YMU53WVhKMFlXNXpYMDVoZEdsdmJtRnNYMGRoYkd4bGNubGZUa2N6T0RZd0xtcHdaeTh5TWpCd2VDMVpiM1Z1WjE5VGNHRnlkR0Z1YzE5T1lYUnBiMjVoYkY5SFlXeHNaWEo1WDA1SE16ZzJNQzVxY0djPS5qcGc=.jpg)
За визначенням Г. Жураковського, спартанське виховання було аристократичним і військовим. Без заперечення цього факту, в антикознавстві XXI століття поширюються інші оцінки. Зокрема, Антон Павелл стверджував, що спартанський підхід до освіти був «найсучаснішою» з усіх систем класичної Еллади. Спартанська держава, ймовірно, була першою, яке ввела державне виховання майбутніх громадян, здійснюване централізовано. Іншим був і статус жінок-спартанок, які ширше, ніж де б то не було в Елладі, були допущені до загальновійськових фізичних дисциплін і навіть мали право виступу в суді і критики чоловіків-воїнів. Проте раніше прийняті уявлення зазнають в антикознавстві критики, аж до того, що термін ἀγωγή мабуть, не був стандартним позначенням спартанського виховного процесу. Так само, сучасні антикознавці все менш охоче визнають історичність існування Лікурга або, принаймні, достовірність повідомлюваних Плутархом відомостей. Автентичним джерелом V—IV століть до н. е. є «Лакедемонська політія» Ксенофонта, а також деякі фрагменти праць Фукідіда, Платона і Арістотеля. Переважно, це свідчення афінян — противників своєї демократії і апологетів спартанських порядків, хоча в цих текстах зустрічаються і пасажі «розчарованого ентузіаста» (за висловом А. Павелла). Ентоні Споворт і Пол Картледж у дослідженні 2002 року Hellenistic and Roman Sparta: a tale of two cities на підставі археологічних і епіграфічних даних римського періоду прийшли до висновку про сильне спотворення образу Спарти і спартанського виховання в римських джерелах.
Згідно з А. Павеллом, відмінність в освітніх системах Афін і Спарти, що протиставляються ще Фукідідом, полягала в наявності і відсутності такого у спартанської держави, заснованої внаслідок уторгнення дорійців на Пелопоннес. Таким чином, спочатку спартанські чесноти сприймалися не як дані землею і богів, а як нав'язані, з потребою постійної підтримки. Тому найважливішою загальнодержавною чеснотою спартанців була підтримка незмінності (дав.-гр. στάσις і Фукідід (I, 18) передавав переказ про винятковість спартанських порядків, які, нібито, не змінювалися протягом 400 років. Ще однією важливою відмінністю було те, що власне спартанців було дуже мало в їхній власній державі. Точних даних тут немає, але Геродот в описі битви при Платеях (479 рік до н. е.) двічі повторює, що на кожного гопліта спартанців припадало по 7 ілотів (IX, 10-11, 28-29). Ксенофонт у своїй «Еллініці», написаній через 80 років, стверджував, що чисельність спартіатів відносно періеків і ілотів була 1:100 (III, 3: 5-6). Таким чином, усі громадяни-спартанці були позбавлені необхідності заробляти собі на життя і думати про майбутнє, але при цьому жили в постійному страху перед повстанням пригноблених станів, що й перетворювало повноправних громадян на спадкову військову касту. Своїх дітей представники цієї касти виховували в дусі переваги, а колективне цькування і масові вбивства ілотів, зафіксовані Фукідідом і Ксенофонтом, служили для додаткової самоідентифікації і вироблення почуття єдності і кровного зв'язку, щоб не змішуватися з нижчими станами.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWtMMlJpTDAxMWN5VkRNeVZCT1dWZlpHVnpYMEYxWjNWemRHbHVjMTh0WHpJd01UWXRNVEl0TVRoZkxWOU1KVEkzUldSMVkyRjBhVzl1WHlWRE15VkJNRjlUY0dGeWRHVmZMVjh6TkRFeExtcHdaeTh5TWpCd2VDMU5kWE1sUXpNbFFUbGxYMlJsYzE5QmRXZDFjM1JwYm5OZkxWOHlNREUyTFRFeUxURTRYeTFmVENVeU4wVmtkV05oZEdsdmJsOGxRek1sUVRCZlUzQmhjblJsWHkxZk16UXhNUzVxY0djPS5qcGc=.jpg)
Військова освіта спартіатів була хоровою, в якій величезну роль грали колективні співи і танці. А. Павелл зазначав, що повідомлення Плутарха, про те, що юним спартанцям показували під час колективних естетичних занять п'яних ілотів, яких змушували танцювати і співати, ймовірно, відповідало дійсності. Загальногрецькі симпосіони були в Спарті заборонені: за повідомленням Платона («Закони», 637a—b) спартіат міг бути підданий побиттю, якщо його заставали у п'яному вигляді, навіть під час свят. Спільні трапези старших воїнів — сисситії — також вважалися важливим виховним засобом, а також дозволяли долати . Подібна система — з узаконеною геронтократією, — робила спартанське суспільство постійно розколотим за двома напрямками: між багатими і бідними спартіатами, та між спартіатами і всіма іншими. А. Павелл, виходячи з непрямих свідчень, прийшов до висновку, що проспартанськи налаштовані Платон і Ксенофонт не могли прямо вказувати, що основним методом військового виховання в Спарті була партизанська війна, яку взаємно вели між собою ілоти зі спартіатами. Тому описувані ним ритуали над юнаками, які повинні були ходити безшумно, спритно красти їжу і терпіти побиття на вівтарі в храмі, цілком вписуються в цю картину. Різновидом військового виховання були криптії («Закони», 633b—c) — акти показового терору, які юні воїни-спартіати вершили над ілотами під покровом ночі, або, навпаки, у розпал польових робіт, вибираючи найсильніших. Можливо, що це були пережитки первісних ініціацій у спартанському суспільстві. Специфічно спартанським виховним поняттям був αἰδώς, що означало доблесть під тиском зовнішніх обставин; підвищена смертність спартанських командирів в бою, описана усіма класичними письменниками, пояснювалася страхом осуду перед недостатньо доблесним поведінкою. Спартанська «лаконічна» риторика була оптимізована під потреби військового командування і точного передання оперативної інформації, і в цьому плані була цілком протилежна афінській; книги в освіті намагалися взагалі не використовувати, і в античній літературі вкрай мало згадок про спартанських письменників і поетів.
Тілесність, гомосексуальність і полісне виховання
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWtMMlEwTDBobGNtRmpiR1Z6SlRKRFgwbHZiR0YxYzE5aGJtUmZSWEp2YzE4dFgwTnBjM1JoWDBacFkyOXliMjVwWDJadmIzUXVhbkJuTHpJeU1IQjRMVWhsY21GamJHVnpKVEpEWDBsdmJHRjFjMTloYm1SZlJYSnZjMTh0WDBOcGMzUmhYMFpwWTI5eWIyNXBYMlp2YjNRdWFuQm4uanBn.jpg)
Антична педерастія була предметом вивчення германських антикознавців ще у XVIII столітті, починаючи від Й. Вінкельмана. Далі аж до середини XX століття в англомовному світі через особливості моралі дослідники намагалися уникати теми гомосексуальності, зокрма в аспекті освіти і виховання. Анрі Марру в своєму дослідженні 1948 року окрему главу назвав «Педерастія як освіта». Новаторськими стали [en]» Кеннета Довера (1978) і другий том «Історії сексуальності» Мішеля Фуко (1985). У 1990-ті роки ці роботи зазнали критичного переосмислення і нападок (зокрема через надмірну увагу, що приділяється анальним зносинам), однак, згідно з [en], Довер був першим дослідником, який заявив, що античну сексуальну культуру слід вивчати поза моральними оцінками сучасного західного суспільства, а Фуко скерував інтереси дослідників на роль гомоеротики в етичній системі давніх греків. Ролі педерастії в педагогічній системі і міфології присвячена робота [ru] «Ініціаційний гомосексуалізм у стародавній Європі» (1986). Гомоеротизм у жіночій хоровій взаємодії став важливим сюжетом у дослідженні Клода Калама «Les Chœurs de jeunes filles en Grèce archaïque».
У реконструкції американського дослідника [en], античне розуміння тілесності було організмічним: чоловіче і жіноче начала (і їх анатомічне втілення) являє собою два «полюси» єдиної статі, причому чоловік реалізовував «гаряче», активне начало; жінка — пасивне, «холодне». Це було безпосередньо пов'язано з риторикою: платонівські висловлювання про «жар думки», який можна відчувати безпосередньо і сприймати через емоційні промови, були буквальними виразами, а не метафорою. Сприйнятливість безпосередньо залежала від тілесного «жару», жінки у філософських міркуваннях могли розглядатися як «неповноцінні чоловіки» (вислів [fr]), однак протиставлення вільних громадян і рабів також розглядалося у фізичному сенсі: нерозвинені розумово і змушені мовчати раби у всьому поступалися емоційно та інтелектуально розвиненим вільним громадянам, чиї тіла були зігріті дискусіями на народних зборах або симпосіоні, і спортивними іграми та змаганнями. «Розігрів» тілесно-духовної єдності здійснювався в гімназіях і палестрах в агональній формі, для чого слугували військова підготовка і спорт; критичним для формування особистості вважався вік до початку статевого дозрівання. Риторична освіта однаково розвивала силу голосу і методів переконання, необхідних для народного зібрання; таким чином, вона становила єдність із фізичними вправами і вчила такій самій економії рухів і точності кидків у публічно-правовій і громадській сфері, як і у фізичних змаганнях.
Час виникнення педерастії як соціально-виховної практики в Стародавній Греції невідомий, принаймні, знахідки зображень в Като Сімі на Криті показують, що чоловічі союзи (дав.-гр. ἀνδρεῖον) і специфічні практики існували там приблизно у VIII—VII століттях до н. е. Для пізнішої епохи існують описи Арістотеля і Страбона. Відсутність посилань на педерастію в гомерівському епосі не обов'язково означає, що цього явища не існувало під час його складання, а наявність деяких гомоеротичних мотивів у міфологічних сюжетах може свідчити про відносно пізнє їх інкорпорування в тексти. Наявні джерела — діалоги Платона й промови Есхіна, — зображують ідеалізований образ педерастії, вписаний у пайдейю і аристократичне суспільство. Досі точаться дискусії, наскільки формально був інституціоналізований статус ефеба в полісном суспільстві. У деяких грецьких містах існували особливі установи для ефебів, причому крайніх форм цей інститут досяг у Спарті приблизно до VI століття до н. е. В чоловічих союзах підтримувалися гомосексуальні відносини — різновид військової дружби: в парі нерівних за віком і досвідом партнерів старший (ераст, дав.-гр. εραστής) бере на себе обов'язки навчання молодшого (еромена, дав.-гр. ἐρώμενος).А. Марру підкреслював, що створення замкнутого чоловічого середовища мало педагогічне значення, в якому педерастія була особливим, «жінконенависницьким ідеалом досконалої мужності». Французький дослідник відзначав, що іншої моделі соціалізації та освіти в архаїчному грецькому суспільстві просто не існувало: жінки, як правило, не отримували освіти, хлопчики рано покидали жіночу половину будинку, і сім'я не могла служити моделлю виховання. Батько сімейства в аристократичних колах у першу чергу був громадянином поліса, політичним діячем, а лише потім — сім'янином. У діалогах Платона чітко простежується думка, що педерастичний зв'язок створює між коханцями «значно більшу близькість», ніж та, що існує між батьками і дітьми. Шкіл як таких в архаїчній Греції не існувало, а після їх появи професія вчителя розглядалася як технічна, в силу того, що він брав плату за навчання:
Для грека освіта, παιδεία, полягала переважно в глибокій близькості, що виникала між юнаком і старшим за віком, причому останній одночасно ставав для першого зразком і керівником і посвячував його в життя… <…> Ставлення вчителя до учня у древніх завжди буде нагадувати ставлення люблячого до улюбленця. Освіта була не стільки навчанням, технічною настановою, скільки сукупністю турбот старшого, сповнених ніжної участі, заради розвитку молодшого, який, у свою чергу, горить бажанням у відповідь на цю любов стати гідним її.
Аристократичне виховання й освіта спочатку створювалися для потреб відносно забезпеченого прошарку населення, перед яким не стояло завдання освіти заради отримання професії та заробітку. Архаїчна модель грецької освіти передбачала формування характеру й особистості, і здійснювалася в умовах спортивних змагань і світського життя в закритому чоловічому товаристві. Яскравим свідченням таких відносин є елегії Теогніда Мегарського, датовані приблизно 540-ми роками до н. е., і призначені для виконання на бенкетах етерії. Відсутність спеціалізованих освітніх установ також сприяла формуванню єдиного типу поглибленої освіти — прихильності учня до вчителя, який відзначив його своїм вибором.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWtMMlEwTDBkdlpIZGhjbVF0U1c1ZmRHaGxYMFJoZVhOZmIyWmZVMkZ3Y0dodkxURTVNRFF1YW5Cbkx6SXlNSEI0TFVkdlpIZGhjbVF0U1c1ZmRHaGxYMFJoZVhOZmIyWmZVMkZ3Y0dodkxURTVNRFF1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Річард Сеннет у своїй монографії 1994 року уточнював ці положення. Агональне виховання вільного громадянина в Афінах включало еротичний аспект. Традиція наказувала досить жорсткі рамки, в яких змінювалася поведінкова модель. У загальному випадку, коли хлопчик був ще «холодним і м'яким», тобто «жіночним» (точніше, перебував у процесі переходу від «жіночої» фази до «чоловічої»), старшому слід «розігріти» його почуття, інтелект і розвивати фізичні параметри. Ролі мінялися після статевого дозрівання, індикатором якого була поява вторинного оволосіння і бороди; втім, Сократ шукав кохання юнаків ще в 60-річному віці, який в античних уявленнях був похилим. Р. Сеннет стверджував, що античний код сексуальної поведінки між ерастом і ероменом не припускав пенетрації (як анальної, так і фелляції) як принизливої для обох сторін; навпаки, коїтус між чоловіком і жінкою вимагав сім'явипорскування і попереднього «розігріву» до такого ступеня, щоб жінка могла прийняти сім'я. Судячи зі сцен у вазописі V століття до н. е., практикувалися гетеросексуальні анальні зносини, що могло бути як мірою контрацепції, так і вираженням низького соціального статусу жінок. Багато подробиць містить у цьому плані промова Есхіна [en]» (138—153): сереж звинувачень названа як раз пенетрація у відносинах між ерастом і ероменом або спроба принизити (в буквальному сенсі) партнера: коханці мають бути рівними, попри різницю у віці. Істотним у даному контексті є те, що відносини між воїнами-громадянами мали проєктуватися на власний поліс. Платон приписував Периклу вираз, що громадяни мають «закохатися» в місто, використовуючи термін ἐρᾶσθαι; в тому ж контексті його використовував і Арістофан. Таким чином, пізнаючи любов у гімнасії, хлопчик мав усвідомити й свою (переживану зокрема й тілесно) любов до міста і еротичний зв'язок між громадянином та містом.
Єдиним відомим з першоджерел винятком з чоловічого характеру полісної освіти була жіноча школа-громада на Лесбосі кінця VII століття до н. е. Судячи з усього, дівчата могли отримувати освіту між кінцем дитинства, проведеним у домі матері, і шлюбом; для цього служила «обитель учениць Муз», тобто релігійне сестринство, присвячене богиням культури. Однією з наставниць там була поетка і композиторка Сапфо. На відміну від військового союзу, в обителі Муз на Лесбосі навчали груповим танцям, музиці і співу, а життя громади регулювалася циклом свят, релігійних ритуалів і бенкетів. Тут вперше на перший план винесено музику як виховний засіб, а в одному з фрагментів, приписуваних Сапфо, йдеться про безсмертя, яке можна здобути шануванням Муз. Програма Лесбоської громади включала й атлетику, а Сапфо згадувала, що тренувала переможницю в бігу. А. Марру, проводячи паралелі з чоловічим гомосексуальним вихованням, зазначав, що «сапфічна любов не отримала у неї того метафізичного переосмислення, якого зазнає у Платона педерастія, яка стала устремлінням душі до ідеї». Більш або менш докладні відомості про лесбоську громаду збереглися, по суті, випадково, хоча у Максима Тірського згадуються імена ще двох наставниць-дівчат. Наступні згадки про жіноче навчання потім з'являються тільки в епоху еллінізму.
Грецька освіта і жінки
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWxMMlV4TDBabGJXRnNaVjlpWVd0bGNsOXZkbVZ1WDB4dmRYWnlaVjlOVGtVeE16TXpMbXB3Wnk4eU1qQndlQzFHWlcxaGJHVmZZbUZyWlhKZmIzWmxibDlNYjNWMmNtVmZUVTVGTVRNek15NXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
Переважна більшість вільних жінок у грецьких полісах були і виховувалися домогосподарками. Платон у «Державі» (455с), попри свою мізогінію, визнавав, що жінки є кращими кухарями, ніж чоловіки. Серед танагрських статуеток збереглася одна, що відтворює жанрову сцену: жінка щось варить у казані, а її дочка поруч намагається їй наслідувати. Існує припущення, що в 7-річному віці сини покидали гінекей, тоді як дочки залишалися при матері до шлюбу і отримували виховання вдома. Згідно з «Ойкономікою» Ксенофонта, в обов'язки матері входило і моральне повчання дочки, що включало поняття помірності, стриманості, подружньої вірності і послуху. Ці чесноти часто є на надгробках і навіть згадуються в одній з промов Лісія. Оскільки шлюб найчастіше відбувався у віці 15 років, подальшим навчанням молодої дружини займалися свекруха і чоловік. Ще з гомерівських часів єдиною «чисто жіночою» сферою економіки були прядіння і ткацтво, які в епосі розглядалися і як обов'язок, і як жіноча чеснота, яка поширюється як на богинь, так і рабинь. Навіть у маскулінному суспільстві жінки стикалися з необхідністю самостійно заробляти; «природними» вважалися ринкові професії, наймана або надомна робота — прислужниці, куховарки, швачки; деякі дружини громадян займалися акушерством. Збереглися поодинокі епіграфічні свідчення про жінок — чоботарку і ювелірку. Один з підписів на вазах свідчить, що жінки могли бути зайняті і в художньому промислі; найпевніше, вони були вільними. Непрямі свідчення дозволяють зробити висновок, що в Афінах жінки, зайняті в ремеслі, могли перебувати в гільдії нарівні з чоловіками. Втім, [pl] припускав, що деякі ремісниці могли бути вільновідпущеницями, які продовжували займатися професіями, набутими або практикованими в невільному стані.
Ймовірно, єдиним різновидом агональних змагань, доступних для жінок, були ігри Гери, які проводилися в Олімпії, і призначалися, за Павсанієм (V, 16: 2-7), виключно для неодружених дівчат. За наявними відомостями, ці ігри мали локальне значення, а єдиним видом змагань був біг; це єдине достовірне свідоцтво про участь жінок у публічній активності, крім Спарти, аж до римського часу. Участь жінок у бігу документовано архаїчним вазописом і скульптурою; ймовірно, ці змагання мали ритуальний характер і були пов'язані з дозріванням і шлюбним циклом. Участь жінок у релігійних церемоніях поступово привела до формування жіночого хору, зображення якого представлені як архаїчною, так і класичною традицією. Існування окремих жіночих хорів і жіночих танцювально-музичних занять документовано по всій Греції, включно з Аттикою, Беотією і Пелопоннесом. Участь у хорах була відкритою і для одружених жінок, а жрецький статус (що зазвичай був спадковим) і участь у містеріальних дійствах була відкритою тільки для аристократок, принаймні, до кінця архаїчного періоду. Теофраст повідомляв, що існували конкурси краси для дівчат на Лесбосі і Тенедосі, а також змагання з домоводства.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWxMMlZoTDAxcFkyaGxiRjlKU1Y5RGIzSnVaV2xzYkdWZkxWOUJjM0JoYzJsbFgyRjFYMjFwYkdsbGRWOWtaWE5mY0docGJHOXpiM0JvWlhOZlpHVmZiR0ZmUjNJbFF6TWxRVGhqWlY4dFgwZHZiMmRzWlY5QmNuUmZVSEp2YW1WamRDNXFjR2N2TWpJd2NIZ3RUV2xqYUdWc1gwbEpYME52Y201bGFXeHNaVjh0WDBGemNHRnphV1ZmWVhWZmJXbHNhV1YxWDJSbGMxOXdhR2xzYjNOdmNHaGxjMTlrWlY5c1lWOUhjaVZETXlWQk9HTmxYeTFmUjI5dloyeGxYMEZ5ZEY5UWNtOXFaV04wTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Оцінка грамотності давньогрецьких жінок практично неможлива через повну відсутність статистичної інформації. Зображення жінок, що читають і пишуть, зустрічаються у вазописі, проте в наративних джерелах відомості часто суперечливі і завжди уривчасті, без узагальнень. Проте загальновизнаним у антикознавстві вважається факт, що кількість жінок, здатних писати (хоча б власне ім'я як підпис на документі) і — тим більше — читати, значно поступалась кількості чоловіків. Соціальна приналежність не може бути індикатором, оскільки в аристократичному середовищі не вимагалося грамотності від жінок; у міру демократизації освіти аристократичний етос став поширюватися на всіх громадян поліса. Скупа літературна традиція практично позбавлена текстів, написаних від імені жінок або адресованих жінкам. Приклад Сапфо є поодиноким винятком. Жінки так чи інакше присутні в житті основних філософських шкіл, але практично не брали участі в розробці, обговоренні та поширенні вчення. Ймовірно, найбільша роль жінок була у піфагореїзмі, дружина і дочки Піфагора також згадуються в античних джерелах як філософині.
Спробу реалізації пайдеї в жіночому вимірі можна простежити в світі гетер — жінок, які допускалися на симпосії, і, ймовірно, могли брати участь у риторичних змаганнях. Однак зображення гетер у вазописі свідчить, що їхні хорові виступи відрізнялися від ритуалізованих і мали еротичний характер. Якщо гетер допускали до чоловічих ігор, найчастіше це був коттаб. Хоровий характер лесбоських зборів і ступінь залученості в них вільних жінок, а не гетер, дискутується в антикознавстві. Навпаки, специфічну хорову модель жіночої пайдеї, за Клодом Каламом, реалізовано в Спарті. Є підстави вважати, що дівчаток також організовували в хорові групи, очолювані жінками старшого віку і, ймовірно, поетом-чоловіком, у складі яких вони брали участь у численних ритуалах на честь Артеміди, Аполлона, Єлени, Діоніса і Діоскурів. Наскільки перелічені явища були типовими і поширеними, довести, мабуть, неможливо. Практично всі давні автори підкреслювали публічний аспект жіночого виховання в Спарті, аналогічний змагальному залученню юнаків до громадянських цінностей, в тих же Афінах до жінок не застосовний. Те, що Плутарх і деякі інші автори стверджували, що спартанки «показували стегна» і, як і чоловіки, брали участь у деяких церемоніях оголеними, ймовірно, доводить існування рівноцінної системи соціалізації спартіаток, яка має агональний характер. Опосередковано на це вказує нарікання Платона, що спартанок не навчали ткацтву. Втім, А. Волицький вважає останнє риторичним перебільшенням. В «Одіссеї» (IV, 131—135) спартанська цариця Єлена активно займається ткацтвом і вишиванням. Згідно з Павсанієм (III, 16:2), саме спартанські жінки раз у році оновлювали хітон для статуї Аполлона в .
Теоретичне осмислення освіти в класичну епоху
Пайдея як культура
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODJMelpqTDFCaGNIbHlkWE5mVDNoNWNtaDVibU5vZFhOZk1URTRNMTh0WDFCeWFXNWpaWFJ2Ymw5VmJtbDJaWEp6YVhSNVgweHBZbkpoY25rbE1rTmZRVTFmTkRBNU4xOHRYMGx6YjJOeVlYUmxjeVV5UTE5VWNtRndaWHBwZEdsamRYTmZORFFsUlRJbE9EQWxPVE0wT0M1cWNHY3ZNakl3Y0hndFVHRndlWEoxYzE5UGVIbHlhSGx1WTJoMWMxOHhNVGd6WHkxZlVISnBibU5sZEc5dVgxVnVhWFpsY25OcGRIbGZUR2xpY21GeWVTVXlRMTlCVFY4ME1EazNYeTFmU1hOdlkzSmhkR1Z6SlRKRFgxUnlZWEJsZW1sMGFXTjFjMTgwTkNWRk1pVTRNQ1U1TXpRNExtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
Ісократ займав відокремлене становище в інтелектуальному житті епохи пізньої класики, — оскільки, як учень одночасно Сократа і Горгія, не займався громадською або політичною діяльністю. Власну школу він відкрив за кілька років до платонівської Академії, і багато займався теоретичною діяльністю, розмірковуючи і створюючи промови про характер освіти, поліпшення навчальних програм і методів навчання, займався визначенням справжніх цілей отримання освіти і якостей вчителя. Після тривалого суперництва з Платоном і платоніками, в решті решт, саме концепція і практики Ісократа запанували в грецькому світі, попри те, що «його твори виглядають плоскими і одноманітними», поступаючись платонівським у всіх відношеннях. Проте Джеймс М'юїр саме Ісократа схарактеризував як «батька вільних мистецтв» і просвітителя Афін і Риму. Про те саме свідчив і Анрі Марру. З 60 приписуваних йому текстів, згаданих римськими авторами, до епохи друкарства збереглося 21, в їх числі 9 послань, адресованих різним особам; промови Ісократа фіксуються в Оксіринхських папірусах.
Ісократ, як і софісти, був професійним викладачем, який займався цим понад півстоліття (починаючи від 393 до н. е.). Школа його розташовувалася в передмісті Афін біля гаю Аполлона Лікейського (пізніше там оселився Арістотель). Школа Ісократа була відкритою, і залучала учнів з усіх кінців еллінської Ойкумени, включно з Сицилією і Понтом. Повний цикл навчання тривав 3 або 4 роки, плата за нього стягувалася наперед і становила 1000 драхм. Завдяки популярності, а також дарам від знатних учнів, у 356 році Ісократ у судовому порядку був визнаний одним з 1200 афінських громадян, на яких падала літургія триєрархії за законом Періандра.
Одним з головних дискусійних питань щодо спадщини Ісократа вважається можливість іменування його ритором. Термін «риторика» був у грецькому лексиконі V століття до н. е., але Ісократ його не використовував. У промовах «До Філіппа» і «Бусірісі», він особливо обумовлював, що не є ритором і роз'яснював, що його відрізняє. Він активно практикував сократичний метод, всі учні Ісократа (прославилися історики Ефор, Феопомп, Андротіон, оратори Лікург, Леодамант) зобов'язані були навчитися добре говорити. Ісократ в «Умовлянні до Демоніка» прямо говорить про превалювання розумового розвитку над фізичним, причому останній має служити «не до збільшення сил тіла, але до здоров'я». При цьому Ісократ був далекий від визнання самостійної цінності освіти: вона має значення тільки в тому випадку і в тій мірі, в якій служить досягненню тих чи інших цілей, в першу чергу політичних. В «Антидозисі» (266) Ісократ свою програму освіти та її мету зводив до «любомудрості»; вивчення філософії сприяє оволодінню мистецтвом політичної риторики. Це доводиться тим, що Афіни досягли величі завдяки перевазі свого законодавства, установ і військової доблесті, отже, це вираз тих якостей, за якими людина підноситься над тваринами, а елліни — над варварами. Досягнення всього цього сприяє засвоєнню практичних суджень і Логосу.
Ісократ приймав сформовану до нього систему елементарної і середньої освіти, яка, на його думку, має виховувати практичне судження, і готувати до вивчення філософії на вищому щаблі. Філософія тренує душу до сприйняття блага, і зводиться до розуміння суті наук. Ісократ виділяв сім форм знання: політику (включно не тільки з політологією, але й із психологією, соціологією); економіку; математику; природознавство; літературу, релігію і філософію. Історія входила в домен літератури, але вважалася обов'язковою до вивчення, що було найважливішою ісократовою інновацією. Ці галузі знання Ісократ ділив на теоретичні і практичні. Їх вивчення тренує розум так само, як фізична активність розвиває тіло. Молоді люди повинні вивчити еристику, астрономію, геометрію, граматику і музику; дорослі не повинні витрачати на них час, якщо тільки не зайняті викладанням. Самі по собі вони марні і не приносять доходу ні приватних, ні в громадських справах, а також не ведуть до придбання мудрості, однак привчають до точності суджень і зосередження в мисленні.
Ісократ переніс у сферу літератури два гомерівських поняття: «приклад» (дав.-гр. παράδειγμα) і «наслідування» (дав.-гр. μίμησις). Головним методом навчання був моральний мімезис: вчитель є не просто технічним фахівцем, що володіє знанням предмета і навичок, але ще і сам повинен втілювати ті ідеї, яким прагне навчити. Він не вірив, що освіта буде приємною для молодих людей, тому наполягав, що «коріння освіти гірке, а плоди солодкі».
Платон
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMems0TDBGMGFHVnVjMTh0WDBGdVkybGxiblJmY205aFpGOTBiMTlCWTJGa1pXMTVYekV1YW5Cbkx6SXlNSEI0TFVGMGFHVnVjMTh0WDBGdVkybGxiblJmY205aFpGOTBiMTlCWTJGa1pXMTVYekV1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Платон відкрив власну Академію дещо пізніше від Ісократа (а саме, у 387 році до н. е.), і в наступних століттях освітні моделі цих мислителів конкурували між собою. Якщо Ісократ заклав концепцію відкритої риторичної освіти, Платон — закритої філософської, причому його школа мала багато спільного з релігійною сектою. В молоді роки він мріяв присвятити себе політичній діяльності і, ймовірно, розробляв модель ідеальної держави, яка в реальності найбільше нагадує Спарту. Загибель Сократа і остаточне розчарування в демократії спонукали Платона відкрити власну школу, в якій він збирався виховувати філософів і одночасно — мудрих і добродійних радників для царів, тиранів і республіканських урядів. Платон розсилав запрошення всім правителям грецького світу, а випускники Академії були подобою політичного братства, узгоджені зусилля яких впливали на реальну політику. Платоніки вплинули на повернення Діона в Сиракузи в 357 році до н. е. .
Освітня концепція Платона і його теорія і практика виявилася наслідком тривалої еволюції, тому Р. Жураковський зазначав, що найважливішими його педагогічними текстами були, відповідно, «Держава» і «Закони», які маркують початок його теоретичної діяльності як вчителя, і її завершення. Подані в цих текстах системи дуже відрізняються між собою. Платона перш за все цікавила проблема представника еліти — знавця політики, радника при тирані або народного ватажка. Проте, займаючись викладанням протягом 40 років, Платон далеко вийшов за політичні рамки, які приписував сам собі. Згідно з А. Марру, Платон спробував побудувати освітню систему, засновану на понятті істини. Відповідно, істинний правитель визначається за тим, що він володіє справжнім знанням, заснованим на доведеннях. Цей критерій відрізняє справжнього філософа від софіста; лікаря від шарлатана тощо. Іншими словами, тип освіти, розроблений Платоном для правителя, виявлявся придатним для всіх. Знання такого роду докладно трактовано в . У лексиконі Платона термін ἐπιστήμη (наука, знання, засноване на доведенні) протиставляється δόξα, — думці, що ґрунтується на загальноприйнятих уявленнях. Мірилом успішності служить осягнення істини, і арете в платонізмі є осягненням Блага, тобто духовною перевагою. Іншими словами, релігія, наукове знання і дослідження були невіддільні від навчання. Судячи з його діалогів, Платон, як і Сократ, був прихильником активного навчання; Академія була і релігійною громадою, і вищим навчальним закладом, і навіть науково-дослідним інститутом.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHhMekZrTDFKbGJXRnBibk5mYjJaZmRHaGxYMGQ1Ylc1aGMybDFiVjloZEY5MGFHVmZRWEpqYUdGbGIyeHZaMmxqWVd4ZlVHRnlhMTl2Wmw5UWJHRjBieVZGTWlVNE1DVTVPWE5mUVdOaFpHVnRlVjl2Ymw4eU5WOVRaWEIwWlcxaVpYSmZNakF4T0M1cWNHY3ZNakl3Y0hndFVtVnRZV2x1YzE5dlpsOTBhR1ZmUjNsdGJtRnphWFZ0WDJGMFgzUm9aVjlCY21Ob1lXVnZiRzluYVdOaGJGOVFZWEpyWDI5bVgxQnNZWFJ2SlVVeUpUZ3dKVGs1YzE5QlkyRmtaVzE1WDI5dVh6STFYMU5sY0hSbGJXSmxjbDh5TURFNExtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
Облаштування Академії більш-менш можна уявити на основі наявних джерел. Платонівське братство не було комерційним підприємством, і базувалося на дружніх зв'язках емоційній, якщо не чуттєвій, прихильності між учителем і учнями. За життя Платона Академія була культовою громадою, в якій шанувалися Музи; після його смерті її присвячено культу самого вчителя, шанованого як герой. Тому життя Академії марковано святами, жертвопринесеннями і бенкетами зі суворим ритуалом. Громаду названо за священним гаєм героя Академа, обраним Платоном за його святість. Розташовувалася вона біля початку дороги на Дипілон; поруч були святилища підземних богів, де влаштовувалися похоронні ігри. Статуї і настінні панно (що ілюструють дихотомічну класифікацію живих істот) служили наочними посібниками. Власне, заняття платоніків проходили в гімнасії, і дуже велике місце в них займали симпосіони, оскільки Платон обґрунтовував роль бенкетів у вихованні. При цьому невідомо, наскільки Академія була замкнутою громадою, і чи було їй притаманне співжиття учнів і наставників. А. Марру припускав, що педагогічні програми Платона увійшли до складу його об'ємних теоретичних праць — «Держави» і «Законів».
У педагогічній утопії Платона (немає жодних свідчень, що в його сучасності були зроблені спроби її реалізації) навчання починається з 7-річного віку, і включає гімнастику для тілесного розвитку і мусічні предмети для розвитку душі. У «Законах» танці віднесено до гімнастики, попри їх зв'язок з хоровим співом, однак Платон бажав використовувати танці для дисциплінування молодих людей і введення їхньої енергії в річище гармонії та порядку. Проте важливу роль у своїй програмі Платон відводив інтелектуальним заняттям, від елементарної грамотності до читання класичних авторів. Література включає поезію і прозу (у Платона вперше зустрічається поняття «антологія»), а також мусічні змагання та ігри. Інновацією Платона було включення в коло мусічних предметів математики, яка, на його думку, мала бути присутньою на всіх щаблях освіти. Математика служила найважливішим засобом у вихованні філософа: математичні науки засновані на розумі, і дозволяють відокремлювати нечисленну еліту людей, здатних до абстрактного мислення. Математика також є найважливішим знаряддям «звернення душі» (про це йдеться в VII книзі «Держави», що відкривається міфом про печеру), здатної сприймати істинно-суще, тобто реальність як таку, а не її тінь. Тому Платон негативно ставився до практичного застосування математичних занять, вимагаючи підніматися до більш високого рівня абстракції. Також Платон став першим мислителем, який наполягав на обов'язковості освіти (принаймні початкового ступеня).
Арістотель
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODJMelkyTDFKbGJXRnBibk5mYjJaZmRHaGxYMHg1WTJWMWJWOXZabDlCY21semRHOTBiR1ZmYjI1Zk1qVmZVMlZ3ZEdWdFltVnlYekl3TVRndWFuQm5Mekl5TUhCNExWSmxiV0ZwYm5OZmIyWmZkR2hsWDB4NVkyVjFiVjl2Wmw5QmNtbHpkRzkwYkdWZmIyNWZNalZmVTJWd2RHVnRZbVZ5WHpJd01UZ3VhbkJuLmpwZw==.jpg)
Арістотель протягом 12 років (від 335 до н. е.) керував власною школою, заснованою в гімнасії при храмі Аполлона Лікейського. З цією школою тісно пов'язана наукова діяльність Аристотеля, а багато його праць були конспектами дискусій або лекцій, читаних у Лікеї. Власне, однією з важливих інновацій Філософа у справі освіти стало вперше проведене ним розмежування «високої науки та її педагогічного двійника, знання, яке тиражують шкільні програми» (за висловом А. Марру). Проте найважливішим завданням освіти Арістотель, як і його вчитель Платон, вважав інтелектуальну діяльність, спрямовану на осягнення основ світобудови (обґрунтування чого дано в заключному розділі «Етики»). Будь-яка діяльність, крім філософської, не могла бути самоціллю, однак і шлях до інтелектуального блаженства є строго індивідуальним; в «Етиці» доводиться, що однорідне виховання всіх громадян неможливе, хоча в «Політиці» постулюється необхідність цього. В цілому, Арістотель зберігав укладений в Афінах порядок освіти від нижчого до вищого, але вважав, що слід спортивні заняття звести до мінімуму, необхідного для формування здорового тіла. У VIII книзі «Політики» міститься міркування, засноване на списках переможців Олімпіад. Арістотель стверджував, що в них майже неможливо знайти осіб, які б могли здобути перемогу спочатку юнаками, а потім дорослими чоловіками, бо «молоді люди від постійних непосильних гімнастичних вправ втрачають свої сили».
Елементарну й середню освіту, з наголосом на граматику і малювання, Арістотель (Політика, VIII 1338A, 15) розглядав в утилітарному ключі, оскільки ці заняття служать сходинкою до розумового й естетичного розвитку. У цьому контексті роль музики (Політика, VIII 2, 3) підкреслювалася до такої міри, що Г. Жураковський вважав її надмірною. Найважливішою особливістю суджень Арістотеля про освіту було відторгнення прагматичної користі музики, тобто вільнонароджений юнак має навчатися ладів і гри на інструментах не для того, щоб займатися цим професійно. У цьому він цілком дотримувався настанов раннього Платона, визнаючи слідом за ним особливе значення дорійського ладу. У сьомій книзі «Політики» Арістотель запропонував градації ступенів освіти: елементарна від 7 років до настання статевої зрілості, і середньо-вища, одержувана до настання 21 року. В цілому, однак, Арістотель більше писав про елементарний ступінь, а питанням вищої освіти в «Політиці» та «Етиці» присвячено кілька непослідовних пасажів. Один з цих пасажів стосується важливості бенкетів і сисситій у вихованні молодих людей і ролі театру, в який допускати ефебів не можна. Інновацією Арістотеля був зв'язок успішності будь-якого виду діяльності (включно з освітньою) з радістю, що походить від її виконання. Насолода посилює діяльність, бо люди, які працюють з насолодою, краще судять про часткове і точніше його виконують, наприклад: геометрами стають ті, хто насолоджуються геометричними завданнями, і вони краще розбираються в кожній детлі; так само ті, хто люблять музику, архітектуру і тому подібні заняття, будуть віддаватися своїй справі, насолоджуючись нею.
Освіта елліністично-римського періоду
Елліністичний грецький світ
Эфебія
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekkzTDAxdmMyRWxRek1sUVVaeGRXVmZibWxzYjNScGNYVmxKVEpEWDFCeVlXVnVaWE4wWlNVeVExOUpkR0ZzYVdVdWFuQm5Mekl5TUhCNExVMXZjMkVsUXpNbFFVWnhkV1ZmYm1sc2IzUnBjWFZsSlRKRFgxQnlZV1Z1WlhOMFpTVXlRMTlKZEdGc2FXVXVhbkJuLmpwZw==.jpg)
Анрі Марру так характеризував епоху еллінізму в розвитку грецької освіти:
Антична освіта знайшла свою остаточну форму лише при поколінні, наступному після Арістотеля і Александра Великого. Ця класична її форма була, кажучи загалом, і остаточною. Вона залишиться, можна сказати, незмінною, або, принаймні, якщо в її історії можна відзначити певний розвиток (хронологію якого, на жаль, встановити важко, через відсутність досить багатої і рівномірно розподіленої документації), вона буде лише завершенням розпочатого раніше процесу, розгортанням, виявленням рис, вже наявних хоча б у зародку. <…> Освіта, залишаючись перш за все моральною, стає більш книжною і, як природний наслідок, більш шкільною. Школа, зміцнюючись і розвиваючись як установа, поступово витісняє молодіжний клуб з його характерною атмосферою особистих, більшою чи меншою мірою любовних відносин між старшим і молодшим.
Елліністична епоха характеризується таким протиріччям: при розширенні ареалу полісів (аж до Середньої Азії) традиційні античні рамки полісного соціуму і культури виявилися розмитими або зламаними. Політика еллінізації, яка тривала і в римську епоху, виражалася у створенні центрів міського життя грецького типу. Проте поліс перестає бути фундаментальною категорією буття, вищим мірилом стилю життя і культури. Тому для античних інтелектуалів було властиво визначати себе не як підданих Лагідів або Селевкідів, а як «громадян світу» (дав.-гр. κοσμοπολίτης), причому цей термін аж до римських часів мав сильну негативну конотацію: вихід за межі поліса, а не ствердження єдності людства. Відтепер єдиним мірилом цінностей стає сама людська особистість, яка потребує для свого розвитку найдосконалішої форми. Формулу цього стилю життя і культури вивів пізньоантичний філософ Плотін:
![]() | як скульптор ліпить і прикрашає свої теракотові фігурки, так для людини найважливіше завдання — ліпити свою власну статую. | ![]() |
Освіта, позначувана терміном «пайдея», стала означати не просто розвиток дитини, але й результат комплексних зусиль, які тривають протягом усього життя людини. Надалі, коли Цицерон і Варрон перекладали термін παιδεία на латинську мову, вони обрали для нього латинський еквівалент humanitas. Анрі Марру тому прирівнював поняття «грецька освіта» та «грецька культура», оскільки при заснуванні нових полісів елліни починали зі створення освітніх установ — мусічених шкіл і гімнасіїв.
Фінансування елліністичної освіти
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekprTHpBd01qZE5RVTVmVUdGeWFYTmZiM0pmVUdWeWMyVjFjekl1YW5Cbkx6SXlNSEI0TFRBd01qZE5RVTVmVUdGeWFYTmZiM0pmVUdWeWMyVjFjekl1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Найважливішою відмінністю елліністичної освіти від архаїчної й класичної еллінської був її санкціонований державою характер. Ще Арістотель у «Політиці» зобов'язував правителів оформляти освітню систему особливим законодавством; в елліністичних державах шкільне законодавство стає атрибутом цивілізованої держави. Повний цикл елліністичної освіти тривав від семи до дев'ятнадцяти-двадцяти років. Аристотель використовував для розвитку людської особистості класифікацію, що нагадує гіппократову. До семи років дитина виховувалася в сім'ї, на жіночій половині будинку. Від семи років до «змужніння» тривав етап початкової освіти; наступний за ним етап завершувався ефебією — періодом обов'язкової військової служби, яка оформлювала цивільну і військову зрілість людини. У птолемеївському Єгипті початок ефебії був приурочений до 14-річчя, в Афінах вона зазвичай охоплювала дворічний період від 18 до 20-річного віку. Роки між настанням статевої зрілості і вступом в ефебіюІ Исократ і Арістотель включили в цикл середньої освіти, який мав прищепити молодій людині загальну культуру і закладав фундамент вищої освіти. Остання передбачала певну спеціалізацію, а саме: в галузі риторики, філософії та медицини. Крім того, в Александрії, Пергамі і (в римську епоху) в Афінах існували науково-освітні установи — мусейони, — в яких найкваліфікованіші вчені на державній службі вели дослідження і збирали навколо себе учнів. Саме в Єгипті система освіти перебувала під максимальним контролем царської влади, оскільки за винятком Александрії, в державі Лагідів статус поліса мали Навкратіс, і Паретоній (імовірно). Школи і гімнасії в цих містах перебували під царським заступництвом та утримувалися за громадські кошти і пожертви колишніх випускників. Ефебія найкращим чином вивчена лише в Афінах; імовірно, ця модель вважалася зразковою.
Час виникнення афінської ефебії невідомий, у V—IV століттях до н. е. цей термін мав інше значення: мобілізаційні заходи для молоді. Після битви при Херонеї ефебію реформовано в інститут, схвалений афінською владою між 337—335 роками до н. е. В наступне десятиліття інститут регулярно діяв і описаний Арістотелем у «Політиці». Кожного року в демах складали списки юнаків, які увійшли у вік громадянської зрілості, які звіряли в Буле. Далі мобілізованих юнаків на рік поміщали в пірейські казарми, де вони проходили військову виучку; на другий рік вони брали участь у польових зборах, несли караульну службу або допоміжні функції у бойових діях. Ефеби утримувалися за рахунок держави і мали єдину форму. Однак після початку македонської гегемонії, військові функції ефебії швидко втратили значення і вона перетворилася на установу соціалізації аристократичної молоді. Судячи з написів 269—268 року до н. е., перебування в ефебії скоротилось до року і вона перестала бути обов'язковою. Епіграфічні джерела показують коливання чисельності ефебів: у 269 році — 33, в 249—248 році — 29 і 23 — до 244—243 років до н. е. Проте написи 128—127 року показують 107 ефебів, і до 110-х років чисельність стабілізувалася приблизно на рівні 120—140 осіб. Від 119—118 року до н. е. в число ефебів стали допускати іноземців, це були сини сирійських та італійських купців, але їх заносили в окремі списки та не допускали на спортивні змагання. За словами А. Марру, ефебія в II—I століттях до н. е. остаточно перетворюється на установу для знатних і багатих громадян і негромадян, тому її коректно порівнювати з британськими пансіонами XIX століття. Після перетворення ефебії на вищу школу, спортивні дисципліни, як мінімум з II століття до н. е., стали доповнюватися риторикою і філософією. Рівень інтелектуальної підготовки був порівняно неглибоким, оскільки членами ефебії були сини еліти, які не дбали про професійне застосування своїх знань.
Поза Афінами за епіграфічними даними ефебія існувала більш ніж у 100 полісах, від Массілії до Понта, причому відмінності були відносно невеликими. У Спарті, Кирені і на Криті ефеби мали інші назви, іноді відрізнявся термін перебування (у Кизику — два роки, а в Аполлоніді[] і на Хіосі, імовірно, три). Ефеби брали активну участь у релігійному житті: у процесіях, співаючи хором гімни. В азійських царствах ефебія перетворилася на інститут підтримки та виховання грецької ідентичності в оточенні «варварів»; тому в Римському Єгипті інститут зберігся і став офіційною установою в муніципіях — нащадках грецької полісної організації. Коли первосвященик Ясон у 174 році до н. е. спробував еллінізувати Єрусалим, він почав зі створення корпусу ефебів з місцевої знаті, і прилучення їх до спортивного суперництва. Реліктові сліди ефебії фіксувалися ще в IV столітті н. е. в Пафлагонії й , — приблизно через півстоліття після її зникнення в Афінах. Із зазначених причин ефебія інтегрувалася з полісною політичною організацією, і глава ефебії — гімнасіарх — завжди представляв найбільш впливових і багатих громадян. У Римському Єгипті гімнасіархія очолювала ієрархію муніципальних посад; вона зафіксована за документальними свідченнями більш ніж у 200 поселеннях, включаючно з єгипетською «хорою», позбавленою самоврядування.
Вища освіта
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODNMemM1TDB4aGMyTmhjbDlUZEc5aFgyOW1YMEYwZEdGc2IzTmZKVEk0VEdWbWRDVXlPVjloYm1SZlFXTnliM0J2Ykdselh5VXlPRkpwWjJoMEpUSTVYeVV5T0RRMU1Ua3dOVFkxT1RJbE1qa3VhbkJuTHpJeU1IQjRMVXhoYzJOaGNsOVRkRzloWDI5bVgwRjBkR0ZzYjNOZkpUSTRUR1ZtZENVeU9WOWhibVJmUVdOeWIzQnZiR2x6WHlVeU9GSnBaMmgwSlRJNVh5VXlPRFExTVRrd05UWTFPVElsTWprdWFuQm4uanBn.jpg)
Державний контроль над системою освіти в епоху еллінізму суперечив чинній архаїчній економічній системі. Іншими словами, рабовласницька економіка не мала в своєму розпорядженні ресурсів, зокрема адміністративних, щоб підтримувати громадську освіту. Тільки ефебія, що базувалася на гімнасіях (в Афінах їх було три) створювалася і підтримувалася державним коштом. Таким чином, середня і початкова освіта, як і в класичну епоху, залишалася приватною. Тому полисній владі доводилося використовувати механізм меценатства (евгемеризму). В античних містах існували фонди, поповнювані приватними особами, які покривали витрати на релігійні церемонії, утримання громадських будівель; з джерел відомі принаймні чотири випадки створення фондів на шкільні потреби. В кінці III століття якийсь Політр подарував місту Теосу 34 000 драхм, які, розміщені під 11,5 %, мали давати дохід близько 3 900 драхм, призначений для оплати викладачів, причому умови утримання кожного з них визначалися в статуті фонду окремо. Тоді ж якийсь Евдем з Мілета пожертвував рідному місту 60 000 драхм під 10 % у державному казначействі. З 6000 драхм доходу від відсотка 3 360 мали ассигнуватися на оплату викладачів (по чотири викладачі гімнастики і літератури), а решта мала піти на релігійні церемонії, пов'язані з жертвопринесеннями. У двох інших випадках II століття до н. е. дарування, як приватні особи, здійснювали царі. Цар Пергама Аттал II, ще будучи співправителем Евмена II, пожертвував у Дельфи 18 000 драхм під 7 %, які мали піти на оплату вчителів початкового циклу. Той самий Евмен II подарував родосцям 28 000 (медімнів) зерна; виручка від його продажу мала піти на оплату праці міських вчителів. Полібій дорікав жителям Родосу за те, що вони прийняли цей дар.
Написи з Теоса та Мілета дозволяють судити також про чисельність вчителів, суму їхньої винагороди та способи зарахування на посаду. У Мілеті III століття до н. е. бажаючі отримувати платню від міста зверталися до педонома, і далі кандидатів обирали загальним голосуванням громадян. На Теосі механізм був аналогічним, однак наставників військової справи призначали спільно педоном і гімнасіарх за згодою народних зборів. У Мілеті засновник фонду встановив також урочисту церемонію на його честь, яка проводилася раз у п'ять років, причому після його смерті розпоряджатися там мав старший з його нащадків. Однак, на відміну від англосаксонських піклувальників, античні жертводавці, навіть царського статусу, не втручалися в питання шкільної організації та керування. З цього А. Марру робив висновок, що описані чотири випадки не були типовими для елліністичної епохи, оскільки належали до конкретного періоду 200—160 років до н. е. Мусічні школи і палестри, переважно очолювані приватними особами, називалися за іменем власника. Чи не єдиним винятком була «школа Діогена» в римських Афінах — публічна середня школа, в якій молодих людей готували до ефебії; рівень підготовки учнів тут оцінювали публічними випробуваннями (зокрема й інтелектуальними), що проходили під керівництвом стратега.
Як наслідок, навіть для функціювання ефебії в нормальному режимі, елліністична, а потім і римська влада була змушена вдаватися до літургій. Гімнасіарх в Афінах часто був багатим громадянином, зокрема ефебом, на якого суспільство поклало обов'язок за свій кошт утримувати заклад. Навіть якщо гімнасіарх був чиновником, що розпоряджався певною сумою з міського бюджету, найпевніше, непередбачені витрати йому доводилося покривати своїм коштом. Найчастіше такі посади ставали спадковими, причому особиста компетентність не мала значення. Іноді посада могла дістатися у спадок і жінці, і навіть маленькій дитині — спадкоємцю великого статку. В муніципіях Римської імперії заможна еліта змушена була сплачувати суспільні потреби примусово і держава законодавчо вводила каральні заходи за ухилення від муніципальних витрат.
Методи та зміст елліністичної освіти
- Початкове навчання
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelZsTDFkaGVGOTNjbWwwYVc1blgzUmhZbXhsZEY4bE1qZ3libVJmUXlVeU9WOHRYMEpNWDBGa1pGOU5VMTh6TkRFNE5pNXFjR2N2TWpJd2NIZ3RWMkY0WDNkeWFYUnBibWRmZEdGaWJHVjBYeVV5T0RKdVpGOURKVEk1WHkxZlFreGZRV1JrWDAxVFh6TTBNVGcyTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Методи елементарного навчання в Греції зазнали мало змін з архаїчної епохи. Початкове навчання грамоті здійснювалося за допомогою вощених дощечок, на яких писали стилосами (кістяні та металеві стилоси знаходять по всій грецькій ойкумені); папірус, вироблений в Єгипті, був дорогим і недоступним для більшості населення. І на дощечках, і на папірусних аркушах і сувоях писали, поклавши їх на коліно, що неодноразово зафіксовано в творах античного мистецтва. Книгами користувався тільки вчитель, який давав списувати або диктував необхідні уривки з різних творів. Оволодіння грамотою було складним і трудомістким і займало 4-5 років. Спочатку учень вчив в алфавітному і зворотному порядку назви букв, що збігалося з навчанням рахунку, бо цифри і числа записувалися літерами. Щоб навчитися рівно писати, учні керувалися лінійками, зробленими вчителем на вощеній дощеччці (згадував про це і Платон у «Протагорі», 326). Графіті, остракони й інші сліди алфавітних вправ в достатку виявляються під час розкопок. Саме в епоху еллінізму складається загальногрецьке койне і єдиний алфавіт і орфографічна норма на основі мілетської. Судячи з розкопок у Херсонесі, у першій половині V століття до н. е. у місті ще не було мусічної школи, а приватні вчителі користувалися [en], які вивчали в полісах, звідки були родом, — мегарскою й [ru]. У творі «Про Демосфена» (гл. 52) Діонісій Галікарнаський описав алгоритм навчання грамоті, який був єдиним у всьому грецькому світі і підтверджується археологічними знахідками в Причорномор'ї. На шийці амфори III століття до н. е. з острова Березань збереглися сліди цілого уроку (уламки амфори використовували для письма). Спочатку школяр вирізав своє ім'я — Фок — і повторив першу букву імені. Потім зробив вправу на склад «κακ», написавши його кілька разів і відокремлюючи один склад від іншого крапками. Це підтверджує описаний у стародавніх авторів метод заучування по складах. Потім школяр вирізав слово τύποι (письмена), а нижче виконав вправи, в які входили слова з двох або трьох букв: ὗς (кабан), ὡς (як), μύς (миша). Він писав деякі слова в називному і родовому відмінках, зробивши дві помилки, і закінчив вправу довшим словом ἐπικουρίη (допомогу). Подібні графіті виявляють у всьому грецькому світі. Далі переходили до заучування епічних текстів, найчастіше гомерівських. Читання об'ємних текстів ускладнювалося тим, що слова не відділялися одне від іншого, розділові знаки використовувалися рідко, іноді було незрозуміло, де закінчувалися речення і де починався і кінчався який-небудь граматичний зворот. У драматургічних творах потрібно розділяти репліки різних персонажів і визначати поетичні розміри, які могли змінюватись. Такі навички здобувалися вже на середній або вищій стадії освіти, а громадянин, що здобув початкову освіту, міг розібрати і скласти невеличкий текст, створюваний за певними правилами, наприклад, ділові нотатки, просту угоду купівлі-продажу або лист побутового змісту.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHdMekJrTDAxMWMyVmZjbVZoWkdsdVoxOU1iM1YyY21WZlEwRXlNakl3TG1wd1p5OHlNakJ3ZUMxTmRYTmxYM0psWVdScGJtZGZURzkxZG5KbFgwTkJNakl5TUM1cWNHYz0uanBn.jpg)
Подібно дорослим чоловіків, хлопчики, які одержували освіту, починали день на світанні і проводили більшу частину світлого часу доби у школі і палестрі. В сім'ях середнього достатку і вище, до хлопчиків приставляли раба-педагога, який проводжав свого підопічного, ніс його речі, стежив за виглядом і поведінкою. Наприклад, згідно з Плутархом («Демосфен», 5), підлітком, за згодою педагога, Демосфен ходив на судовий процес, де виступав знаменитий оратор . Останній мав право карати свого підопічного, тому на аттичних вазах педагог нерідко зображувався з палицею. Тілесні покарання широко застосовувалися в навчальному процесі, ймовірно, вчитель міг карати учнів і на прохання батьків. У вазописі є зображення дітей і підлітків, яких б'ють палицею або сандалією.
- Середня освіта
На етапі середньої освіти учень відвідував граматичну школу, вчителя музики і педотриба, тобто тренера з атлетики. В коло середньої освіти входили також геометрія, астрономія, які мали практичну спрямованість: перша була потрібна громадянину під час купівлі, продажу і застави земельних ділянок і під час суперечок про межі землеволодінь, а практична астрономія використовувалася для вимірювання часу (наприклад, при зміні варти), встановлення термінів аграрних робіт, орієнтуванні в морі тощо. В середній школі грецькі громадяни знайомилися зі школярським літературним каноном, до якого входили епоси Гомера і Гесіода, класична поезія Алкея, Сапфо, Архілоха, Піндара, трагедії Есхіла, Софокла та Евріпіда. Їхні тексти були написані високим стилем, зустрічалися слова і звороти, які не вживаються в повсякденному мовленні, тому до програми входили вправи з написання окремих слів; використовувалися і списки застарілих слів і висловів, імен божеств, героїв і географічної термінології. Завдяки шкільному вишколу, навіть у римську епоху громадянам середнього достатку була доступна класична культура, що підживлювало мусічні змагання, які проводилися, зазвичай, у театрах або храмах. Особливе місце в освіті, як і раніше, займали поеми Гомера, кількість папірусів з якими значно перевищує тексти інших авторів. У Ксенофонта (I, 3) Нікерат повідомляє, як його батько, піклуючись про те, щоб із сина вийшов хороший чоловік, змусив його вивчити всього Гомера, і в зрілі роки він пам'ятав «Іліаду» Й «Одіссею» напам'ять. Діон Хрисостом в одній з промов казав (XVIII, 6), що Гомер «є початком, серединою і завершенням усього; і хлопчикові, і чоловікові, і старцю він дає те, що кожен в силах узяти в нього». Епос сприймався як підручник, який вимагав наслідування ідеальних героів, виховував громадянина, що здобув славу за життя і заслужив подяку співгромадян. В епоху еллінізму до шкільного канону додалися прозові твори істориків і ораторів, які привчали до переконливої і красивої публічної промови. Іспитів у школах не було, проте учнів привчали до агональної конкуренції, час від часу влаштовували поетичні й музичні змагання, а в палестрах — спортивні. Агони приурочувалися до релігійних свят, наприклад, Апатурій, поширених в Іонії й іонійських колоніях на Понті.
Марк Тулій Цицерон і римська освіта
Вивчення вищої освіти в античності вкрай ускладнене низкою обставин. Аналогом сучасного закладу вищої освіти був Александрійський мусейон, розкопки якого велися від 1980-х років. Знахідки 2006 року належали до пізньоримської і візантійської епох IV—VII століть, тому судити про вищу александрійському освіту попереднього періоду випадає лише за аналогією і на підставі вкрай мізерних матеріальних даних. На розкопках виявлено 20 аудиторій, які мають як прямокутну, так і напівкруглу форму; вздовж стін розташовувалися спільні лави для учнів, зазвичай у два-три ряди. У центрі розташовувалося піднесення для викладача, причому в одній з аудиторій до нього вело шість сходинок. Також поряд був кам'яний блок, призначення якого неясне, бо він занадто малий для того, щоб на нього могла стати людина. Можливо, це була основа для пюпітра. Судячи з «Життя Плотіна» Порфирія, учитель, як і в пізніших , читав книги вголос. Християнський ритор VI століття наводив деякі подробиці: зазвичай александрійські ритори читали лекції перші чотири дні тижня, а філософи — у п'ятницю, софісти ж працювали вдома. Мусейони інших міст були більш спеціалізованими: в Ефесі II століття славилася медична школа, представники якої називалися «медиками Мусея» (οἳ ἀπό τοῦ Μουσείου ἰατροί). До IV століття в творах Лібанія і Фемістія термін «мусейон» стає родовим позначенням школи взагалі.
Археологічно поява нових форм освіти фіксується в Афінах II—I століть до н. е. В ефебії в той період починаються «уроки» (σχολαί), лекції (ἐπιδείξεις) і «слухання» (ἀκροάσεις), які проводилися в приміщенні гімнасію з залі з екседрою, який іменувався дав.-гр. ἀκροατήριον (лат. auditorium). Афінські написи періоду 122-38 років до н. е. містять привітання народного зібрання на честь ефебів, які були старанними «на уроках грамматиків, філософів і риторів, як і на інших лекціях». Для античної вищої освіти панівними були дві дисципліни — риторика і філософія, які викладалися в Афінах спільно. При цьому поступово стиралася межа між настановою юнакам і публічними читаннями для освіченої публіки; проте в написах є відомості про найнятих фахівців, які послідовно читали курси ефебам протягом року. Поступово з'явилися навчальні бібліотеки, причому в афінському Птолемайоні кожен випуск був зобов'язаний надати для неї сто книг. У списках і каталогах, що частково збереглися, згадуються тексти Гомера та Евріпіда, інші класичні драматурги, комедії Менандра, і праці риторів, філософів та істориків. Навчальні бібліотеки були також на Теосі і Косі.
Зміст вищої риторичної освіти, відрефлексований та стандартизований Ісократом і Арістотелем, не мав у наступні століття глибоких змін. Теоретичний вступ був роздрібненим, включно з засвоєнням великого теоретичного лексикону: «знаходження, розташування, висловлювання, запам'ятовування і дія», причому в «знаходження» входила . Риторика мала власний канон десяти аттичних ораторів, який мав значний вплив на рукописну традицію; оратори й історики вважалися найважливішими зразками для наслідування в риторичній школі. З часом це призвело до виникнення так званої другої софістики і аттицизму. Також у римську епоху риторична освіта все більше відривалась від реальної політичної чи судової практики, зводячись до декламації (так на латинську мову перекладалося грецьке слово μελέται — «вправи»). Елліністичні ритори пропонували вельми химерні теми для міркування, наприклад: «філософу вдалося переконати тирана покінчити з собою, він вимагає винагороди, обіцяної законом для тираноубивці, чи має він на це право?».
Існувала і структурно організована філософська освіта, формалізована за трьома основними напрямками. По-перше, це власне філософські школи — релігійні секти, що становлять якусь подобу ордена навколо культу засновника. Спадкоємність чотирьох основних античних шкіл філософії — платонічної, перипатетичної, епікурейської і стоїчної — можна простежити безперервно аж до кінця Античності. Всі чотири базувалися в Афінах, але мали філії в багатьох містах. По-друге, філософії навчали індивідуальні наставники, які вели свою діяльність у місці свого перебування. Так, Епіктет, вигнаний з Риму при Доміціані, оселився в Нікополі і відкрив там школу; у часи Пізньої Античності і міські власті прагнули утримати в себе популярних філософів і підтримували їхні школи. Нарешті, були й мандрівні філософи, які проповідували перед народом, але їх не можна віднести до представників вищої філософської освіти, хоча вони й могли сприяти інтересу до неї. Навчання в будь-якій філософській школі включало загальний вступ, який найчастіше мав еклектичний характер, а далі починалася індоктринація, яка включала екзо- і езотеричний бік. На першому етапі учень вивчав і коментував класиків секти, найчастіше, засновників, — Платона, Арістотеля, Епікура, Зенона або Хрісіппа (у стоїків). Повний курс включав логіку, фізику і етику, — триєдину теорію пізнання, вчення про космос, мораль. Цю схему вперше увів у платоніків Ксенократ, а потім її прийняли всі школи. На відміну від риторичної освіти, філософія не переходила у філологію, оскільки наставник говорив від власного імені, і передавав учням своє особисте розуміння мудрості попередників і роздумів над ними. На завершальному ступені навчання було індивідуальним, коли вчитель перетворювався на наставника і духовного керівника. Саме в колі філософів найбільше збереглася давня традиція виховного Ероса.
Римська освіта
Передісторія
Імовірно, писемність з'явилася в Італії завдяки грецьким поселенцям і купцям у VIII столітті до н. е. Найдавнішим свідченням є графіто з Габіїв (Лацій), яке тривалий час інтерпретувалося як грецьке (епітет εὔλιν(ος)) або діонісійське привітання (εὐοῖν). Однак 2004 року Джованні Колона припустив, що напис латинський (ni lue, «не розв'язуй мене»), що підтверджує відомості Плутарха («Ромул», 6:2), що Ромул і Рем вивчали grammata (грецькі літери) саме в Габіях. Також приблизно з VIII століття до н. е. існувала етруська писемність, заснована на одній з грецьких традицій, а саме евбейській. Значне число етруських написів збереглося у великих храмах, однак немає підстав пов'язувати гіпотетичні школи зі святилищами. У храмі Юнони Соспіти в Ланувії виявлено найраніший латинський абецедарій, що датується кінцем VI століття до н. е. Становлення власне римської системи навчання грамоті припало, ймовірно, на час складання Законів XII таблиць, які виставили на Форумі, щоб кожен міг ознайомитися з їх текстом. В історії Віргінії Тіт Лівій (III, 44-58) згадував, що вона відвідувала граматичну школу (litterarum ludi) на форумі, коли на неї зазіхнув Аппій Клавдій. Закони використовувалися як тексти для початкового навчання грамотності ще в часи Цицерона (Про закони, II, 59). Тіт Лівій і Плутарх згадували про школи IV століття до н. е., описуючи війни Фурія Камілла проти Тускула і вольсків («Історія Риму» V, 27 і VI, 25:2; Плутарх, «Камілл», 10:3-5). На цей самий періоду припадає остаточна стабілізація латинської мови та писемності, про що свідчить абецедарій з [en].
Епоха Республіки. Катон Старший
До дискутованих в антикознавстві питань належить ступінь розриву традиції при зіткненні латинян з грецькою культурою. Так, Луцій Анней Флор стверджував, що поворотним моментом тут став тріумф Манія Курія Дентата 278 року до н. е., присвячений перемозі над Пірром. У цьому тріумфі римлянам вперше представлено статуї і скарби з Тарента. Таким чином, традиційно високий статус грецької культури вперше супроводжувався доступністю грецьких виробів і рабів після розграбування все більшого числа полісів в Італії та на Балканах. Светоній у творі «Про граматиків і риторів» (1: 1-2) стверджував, що першими професійними викладачами в Римі були Лівій Андронік і Квінт Енній, які самі були греками за походженням, і вперше стали навчати як удома, так і в громадських місцях двома мовами; вони ж стали першими римськими літераторами. Посол Пергаму Кратес Малоський поклав початок латинським граматичним дослідженням за грецьким зразком. Светоній прямо заявив, що поезія і граматика тісно взаємопов'язані: вони призначалися для розвитку мовлення учня через читання (praelegere, legere), коментування (commentari), і аналіз та переклад (interpretari) текстів. Цицерон також згадував у (1:3), що високу культуру римляни сприйняли пізно; в класичну форму це втілилося в посланні Горація (Epist. II 1, 156—157). Він же стверджував, що коли афіняни відправили в 155 році до н. е. в Рим трьох видатних риторів (Карнеада, Діогена Вавилонського і Крітолая), римляни були вкрай зацікавлені в них, а лекції відвідував навіть Марк Порцій Катон Старший, який суворо засудив перекладача — сенатора Манія Ацилія. Перекладаючи настанови грецького посла на латинську мову, Маній тим самим уподобився рабу або найманому технічному фахівцю. У самого Катона був раб-грек Хілон, який керував власною школою (Плутарх, Катон Старший, 20:1).
Енріка Ск'ярріно протиставляла досвід Луція Емілія Павла, який рішуче виховував своїх синів у грецькому дусі, залишивши їм велику трофейну бібліотеку, і Катона Старшого. Е. Ск'ярріно зазначає, що на похоронах Луція Емілія поставлено п'єсу «Брати» Публія Теренція Афра, яка була обробкою грецького оригіналу Менандра, що може бути витлумачено як поворотний момент в інтеграції римської аристократії в загальногрецьку культуру. Катон вельми вибірково ставився до останньої, хоча його промови і багато творів (особливо «Начала») були складені за еллінськими зразками. При цьому він розглядав Афіни як периферійне відносно Риму місто, чиє населення чуже й вороже. Особливу огиду цензора Катона викликала грецька медицина, а медиків він іменував змовниками і отруйниками. Тому він відстоював традиціоналістську модель сімейної освіти і виховання: особливо Катон турбувався, щоб його син не потрапив до рук рабів і не зазнав від них фізичного або словесного впливу. Катон пишався тим, що сам здобув сімейну освіту і відточив красномовство, відвідуючи судові засідання. Сина він розвивав фізично вправами з метання списа, боротьби та плавання; ймовірно, частина його особистого досвіду (зокрема рекомендації щодо дієти, медицини та шаблони юридичних контрактів) увійшла до трактату «De Agri Cultura».
Квінтіліан
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHpMek01TDBOcFkyVnliMTlFWlc1dmRXNWpaWE5mUTJGMGFXeHBibVZmYVc1ZmRHaGxYMUp2YldGdVgxTmxibUYwWlY5aWVWOURaWE5oY21WZlRXRmpZMkZ5YVY4dFh6UXVhbkJuTHpJeU1IQjRMVU5wWTJWeWIxOUVaVzV2ZFc1alpYTmZRMkYwYVd4cGJtVmZhVzVmZEdobFgxSnZiV0Z1WDFObGJtRjBaVjlpZVY5RFpYTmhjbVZmVFdGalkyRnlhVjh0WHpRdWFuQm4uanBn.jpg)
На одностайну думку антикознавців (включно з Моммзеном і Друманом), Цицерон займав найважливіше місце в самоосмисленні римської культури та підвищенні її в державі, що завоювала більшу частину басейну Середземного моря. Цицерон на практиці реалізував розвиток триєдиної античної особистості (письменник-філософ, ритор і політичний діяч, і фізично розвинена людина), і працював двома мовами — латинською і грецькою. Почавши освіту в рідному домі, він продовжив її в Римі в 14-річному віці, куди його відправив батько, і завершив на [en], досягнувши 29 років. Свою латинську освіту він почав з вивчення напам'ять Законів XII таблиць і відвідуючи театральні вистави і храмові свята. Светоній стверджував, що Цицерон бажав учитися в латинській риторичній школі Луція Плотія Галла, але друзі вмовили його отримати грецьку освіту; імена наставників невідомі. Ораторське мистецтво і юриспруденцію Цицерон осягав у домі Луція Ліцинія Красса, який мав грецьку освіту і навіть у побуті надавав перевагу грецькій мові. Цицерон рідко згадував про свої фізичні заняття, але відомо, що він вправлявся у грі з м'ячем, бігу, плаванні та метанні списа; військова служба його була короткою. Музики, діалектики і математики його навчав стоїк Діодот, який жив у будинку Цицерона до смерті. Між 79-77 роками до н. е. Цицерон здійснив подорож у Грецію (разом з братом Квінтом і Титом Помпонієм Аттіком), де протягом шести місяців відвідував Антіоха Аскалонського в афінській Платонівській академії, далі навчався в Смирні і на Родосі. Цей досвід він вважав життєво важливим для людини, що бажав присвятити себе ораторському мистецтву.
Цицерон розробив відносно послідовну теоретичну систему, що описує виховання і навчання громадського діяча, яку, однак, так і не оформив у єдиному тексті. У трактаті він нарікав, що доля не дозволила йому цілком віддатися головному покликанню — теоретичним науковим заняттям. За своїм культурними уподобаннями Цицерон був грекофілом, згідно з його «Державою» (III, 3, 5), «вищої досконалості» досягає той, хто прагне злити в один потік «національну доброзвичайність і вищу грецьку культуру». Це виражалося, зокрема, в демонструванні переваги римських сімейних цінностей та виховання: сім'я — комірка держави, що існує для держави і з нею нерозривно пов'язана. Тим самим величезні права pater familias державою санкціоновано; звідси ж випливає безумовна перевага домашньої освіти над державною. При цьому Цицерон безумовно засуджував Римську державу за байдужість до питань освіти громадян. Він цілком поділяв з грецькими теоретиками фінальну мету освіти — підготовку громадських діячів, вождів Республіки і ораторів. В його працях помітно зрощення елліністичної філософії і риторики, коли в трактаті «Про оратора» (I, XI) Цицерон зближує поняття оратора і філософа, і доводить, що Платон був і найбільшим оратором. При цьому він усвідомлював, що римський оратор, юрист не в змозі охопити всю філософію, тому пропонував низку практичних рад (XV, 68): з трьох частин філософії — фізики, логіки і риторики — обирати останню, бо «відділ про життя і характери оратор має вивчати весь з однаковою ретельністю». Іншими словами, державний діяч повинен мати загальногуманітарну і вужчу — юридичну освіту; особливо ж слід вивчати Арістотеля і його етику, встановлюючи її глибокий зв'язок з риторикою. Дисципліни, що виходять за межі гуманітарного циклу, Цицерон зараховував до галузей спеціального знання, і в «Тускуланських бесідах» рішуче протиставляв римлян грекам за те, що вони керуються критеріями практичної користі, а не умовиводами.
Система початкової та середньої освіти періоду Імперії
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelZpTDBaMWJtVnlZWEo1WDNKbGJHbGxabDltYjNWdVpGOXBibDlPWlhWdFlXZGxibDl1WldGeVgxUnlhV1Z5SlRKRFgyRmZkR1ZoWTJobGNsOTNhWFJvWDNSb2NtVmxYMlJwYzJOcGNIVnNhU1V5UTE5aGNtOTFibVJmTVRnd0xURTROVjlCUkNVeVExOVNhR1ZwYm1selkyaGxjMTlNWVc1a1pYTnRkWE5sZFcxZlZISnBaWElsTWtOZlIyVnliV0Z1ZVY4bE1qZ3lPVFkxTmpNd01qRTJOU1V5T1M1cWNHY3ZOekF6Y0hndFJuVnVaWEpoY25sZmNtVnNhV1ZtWDJadmRXNWtYMmx1WDA1bGRXMWhaMlZ1WDI1bFlYSmZWSEpwWlhJbE1rTmZZVjkwWldGamFHVnlYM2RwZEdoZmRHaHlaV1ZmWkdselkybHdkV3hwSlRKRFgyRnliM1Z1WkY4eE9EQXRNVGcxWDBGRUpUSkRYMUpvWldsdWFYTmphR1Z6WDB4aGJtUmxjMjExYzJWMWJWOVVjbWxsY2lVeVExOUhaWEp0WVc1NVh5VXlPREk1TmpVMk16QXlNVFkxSlRJNUxtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
Римська література I—II століття дозволяє реконструювати характерні риси латинської освіти цього періоду. Наприкінці періоду Республіки під прямим впливом елліністичної системи склалася система граматичного та риторичного навчання, узагальнено іменованого ludi. Початкові школи були доступні дітям римських громадян середнього достатку, причому обох статей; навчання проводилося спільно. Проте протягом тривалого часу держава залишала освіту на відкуп приватних осіб, всіляко заохочуючи домашнє навчання. В цьому плані початкові школи за своїм статусом не відрізнялися від ремісничих майстерень, відповідним було й ставлення до вчителя (зазвичай він іменувався primus magister, magister ludi, або litterator); зовні це виражалося у вкрай скромній оплаті вчительської праці. Важливі відомості тут повідомляв Ювенал: початковий внесок вчителю початкового циклу дорівнював одному асу. Ніякої державної регламентації оплати також не було. Лише в правління Антоніна Пія докладено зусиль до поліпшення становища вчителів у граматичних і риторичних школах, але і в його указах особливо зазначалося, що ці пільги та привілеї на початковий цикл не поширюються. Проте реальна оплата залежала від ступеня конкуренції, соціального становища вчителя (раба, вільновідпущеника чи громадянина) або його репутації. Найчастіше плата нараховувалася щомісячно з числа фактично проведених занять, а, крім того, учителеві було прийнято підносити подарунки в день квінкватрій (з нього починався навчальний рік), на Новий рік, і так далі. Як і в Греції, у римських містах школи не мали окремих приміщень, розташовуючись на терасах, портиках і подібних місцях. Навчальний день відрізнявся тривалістю, починаючись на світанку, але джерела дуже суперечливі в деталях, що, ймовірно, вказує на повну відсутність однаковості; всі джерела сходяться лише в тому, що широко застосовувалися тілесні покарання. Горацій у «Сатирах» (I, 6, 72) згадує, що навчальний рік тривав 8 місяців, а в Марціала цьому є підтвердження, і показано, що канікули тривали все літо аж до 15 жовтня
Граматичні та риторичні школи підвищували свій статус, проте не утворюючи, мабуть, стрункої системи. Середня освіта починалося приблизно в 12-річному віці, про що свідчить Марціал, якого навчили грамоті батьки, а потім віддали в граматичну школу в Тарраконі. Судячи з едиктів Антоніна Пія, середні школи могли бути двомовними (латино-грецькими) або з викладанням лише грецькою мовою; з'являлися і школи тільки латинської мови. Цикл середньої освіти тривав близько чотирьох років, після чого вона могла перерватися або продовжуватися на вищому щаблі. Цикл середньої освіти переривався приблизно на середині військовою повинністю, яка для представників патриціїв і вершників була обов'язковою, якщо тільки молодий чоловік бажав зберегти права і переваги. Попри деякі судження Сенеки, точно реконструювати програму римських граматичних шкіл неможливо. Деяке уявлення про коло читання освічених людей можна отримати з листів Плінія Молодшого. З цього джерела випливає, що грецькі автори обмежувалися школярським каноном, включно з Гомером, Еврипідом, Менандром і поетами-александрійцями, з прозаїків — Ксенофонтом, Платоном, Геродотом, Фукідідом, Ісократом і Демосфеном. В епоху Августа складається аналогічний латинський канон, в якому роль національного епосу зайняли «Енеїда» і «Георгіки» Вергілія; поруч з ним поміщено Горація, за Ювеналом скульптурні бюсти цих двох були неодмінним атрибутом латинських шкіл (бюст Гомера позначав грецьку граматичну школу). В число зразкових поетів включено Лукана і Стація. Ювенал стверджував, що вчителям-грамматикам винагорода виплачувалася лише один раз на рік, й іронічно порівнював її суму з тією, що отримував за один день «переможець із цирку», та ще й в умовах, коли батьки прагнули контролювати діяльність викладача.
Жіноча освіта в Стародавньому Римі
Квінтиліан — автор «Настанови оратору» (Institutio oratoria) — зберігав репутацію видатного латинського ритора від I століття н. е. до епохи Ренесансу. Про успішність діяльності Квінтіліана свідчать його учні — Пліній Молодший і Ювенал, а також ступінь впливу на Ієроніма Стридонського. Квінтиліану доручили і виховання спадкоємців імператора Веспасіана, а при Доміціані він деякий час був у фаворі. Заново його відкрили гуманісти Відродження (Петрарка до 1350 року мав рукопис «Настанов», а найповнішу версію виявив Поджо Браччоліні 1416 року в Санкт-Галлені).
Його трактат присвячено докладному опису виховання хлопчика від перших шкільних днів до формування ритора, що має властивості зрілої особистості і професійно володіє пером і словом. На думку У. Блумера, «Настанови» Квінтиліана слід розуміти і як квінтесенцію римського культурного ідеалу і ідеальний план його досягнення. Як у грецькій античності, йшлося про формування вузького кола політичної еліти, яка досконало володіє всіма доступними тоді видами комунікації, що дозволить їй керувати імперією. Риторику Квінтиліан представляв читачам як науку про формування мислення і вміння реалізувати його на практиці. Квінтиліан позиціював себе як суворого мораліста катонівської школи, і навіть визначення ритора представив (XII, 1), висхідне до катонівського: «Чоловік чесний, досвідчений у красномовстві» (Vir bonus, dicendi peritus). Власне, ідея трактату сходила до цицеронівського шляху виховання досконалого оратора, який гармонійно втілює всі кращі риси людської природи. Квінтиліан творив в епоху «Срібного століття» римської літератури, якій було притаманне створення енциклопедичних зводів, таких як «Природна історія» Плінія Старшого, «Disciplinae» Варрона, «Artes» Цельса, історичних компендіумів Веллея Патеркула і Валерія Максіма. Квінтиліан у цьому ряду звів воєдино всі галузі риторики, які свідомо відкидав Цицерон, і подав матеріал узагальнено, причому доступно для негайного використання читачами; невідомо, коли до його тексту додано рубрики, але це сталося ще в античності.
Інновацією Квінтиліана стала концепція ранньої освіти і необхідність для всіх дітей відвідувати школу, і не піддаватися домашньому навчанню. Перші дві книги з 12 «Настанов» присвячені початковому навчанню читанню і письму, а в третій зразу починається теоретичний опис мистецтва риторики. У вихованні ідеального оратора головну роль відіграє етика: ритор має бути мудрецем, досконалим у моралі, мистецтві промови, знаннях. Для досягнення цієї мети необхідно володіти відповідною природою (обдарованнями), додаючи до цього досвід наставника, наполегливе учіння і безперервну практику. Ці положення виражає формула disciplina — studium — exercitatio («наука — знання — вправа»); іншими словами, треба знати, що наслідувати, як наслідувати і як порівнювати сили в наслідувальній творчості. Потрібно читати класичних поетів: їх цитування — чудовий спосіб емоційно-естетичного впливу. При вивченні риторики Квінтиліан пропонує орієнтуватися виключно на Цицерона, оскільки він підійшов до досконалого оратора ближче від інших. У. Блумер визначив це як «прагнення реалізувати класичний ідеал в некласичну епоху».
Американський антикознавець П. Браун зазначав, що формальні вимоги Квінтиліана до фізичних параметрів оратора, зокрема звучність і сила голосу, служили і для виховання глибокого особистісного самоконтролю. Для прикладу він наводив казус із процесом Герода Аттика, описаний Філостратом Старшим («Життєпис софістів» II, 1): різкість і нерозбірливість у виразах перед Марком Аврелієм можна було вважати завуальованою спробою самогубства. В умовах, коли освічена і високопоставлена людина постійно стикалася зі свавіллям влади (за відсутності законодавчого механізму його обмеження), антична етика постійно піднімала питання щодо вміння контролювати і приборкувати свої пристрасті й емоції. Гален, описуючи душевні хвороби, на перше місце ставив сліпу лють рабовласника. Однак на місці раба міг виявитися і сенатор, і куріал, і випадки тортур або тілесних покарань фіксувалися в історичних працях і промовах ораторів. «Втрата лиця» автоматично означала втрату поваги з боку підлеглих; таким чином, втрата самоконтролю, особливо перед вищестоящими персонами, могла мати сумні наслідки.
Імперія і пайдея
Після прибуття в місто Помпей одружився з Корнелією, дочкою і вдовою загиблого у війні з парфянами , сина Красса, з якою він одружився, коли вона була ще дівчиною. У цієї молодої жінки, крім юності і краси, було багато й інших чеснот. Дійсно, вона отримала прекрасну освіту, знала музику і геометрію і звикла з користю для себе слухати міркування філософів. Ці її якості поєднувалися з характером, позбавленим нестерпного марнославства — недоліку, який у молодих жінок викликають заняття науками.Оригінальний текст (рос.)По прибытии в город Помпей женился на Корнелии, дочери Метелла Сципиона и вдове погибшего в войне с парфянами Публия, сына Красса, на которой тот женился, когда она была ещё девушкой. У этой молодой женщины, кроме юности и красоты, было много и других достоинств. Действительно, она получила прекрасное образование, знала музыку и геометрию и привыкла с пользой для себя слушать рассуждения философов. Эти её качества соединялись с характером, лишенным несносного тщеславия — недостатка, который у молодых женщин вызывается занятием науками.— Плутарх. Сравнительные жизнеописания. Помпей, 55
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWtMMlF5TDA5dWJIbGZkMjl5WkhOZmQzSnBkSFJsYmw5aWVWOWhYMUp2YldGdVgzZHZiV0Z1TG1wd1p5OHlNakJ3ZUMxUGJteDVYM2R2Y21SelgzZHlhWFIwWlc1ZllubGZZVjlTYjIxaGJsOTNiMjFoYmk1cWNHYz0uanBn.jpg)
Римське суспільство, як і давньогрецьке, було маскулінним, у середовищі еліти синів готували до політичної кар'єри, тоді як дочки традиційно вважалися призначеними для шлюбу і материнства. З джерел відомо, що в деяких сім'ях дочок і синів навчали спільно (ймовірно, і за однаковою програмою), ранній вік вступу в шлюб перешкоджав завершенню дівчиною комплексної освітньої програми. Змальована ситуація залежала від статусу і становища сім'ї, наявності дозвілля та приватної бібліотеки, а також бажання глави сім'ї витрачати кошти на навчання жінок. Вільям Гарріс у дослідженні «Ancient Literacy» висловлював припущення, що в епоху пізньої Республіки чисельність грамотних римських жінок була меншою ніж 10 % від загальної їх кількості, включно з аристократками і деякими жінками із середніх міських шарів. З епіграм Марціала випливало, що в I—II століттях існували граматичні школи зі спільним навчанням. Це могло бути пов'язано з професійною діяльністю: імовірно, жінки-медики й акушерки мали бути, принаймні, грамотними. У Державних художніх зібраннях Дрездена є рельєф (ZV 44), що зазвичай інтерпретується як портрет м'ясника і його дружини. Поки м'ясник ріже і рубає м'ясо, матрона в багатому вбранні та зі складною зачіскою сидить у кріслі і тримає в руках таблички для письма. Ймовірно, вона вела звітність та бухгалтерію в м'ясній крамниці. Разом з тим таблички з Віндоланди свідчать, що аристократка [en] і [en], які листувалися в одному з гарнізонів Британії II століття, диктували послання переписувачам, але деякі важливі подробиці дописували в кінці послання особисто.
В епоху Імперії зустрічаються згадки високоосвічених жінок з числа провінційних еліт: такими були і дружина Апулея Емілія Пудентілла, яка могла писати прозу грецькою мовою. Однак такі автори, як Гай Музоній Руф або Лукіан Самосатський, засуджували освічених жінок, бо набуття ними навичок у вільних мистецтвах руйнувало традиційний ідеал римської матрони — скромної, цнотливої і зосередженої на домогосподарстві. Жіноча освіченість іноді асоціювалася з професією актриси або куртизанки. Загалом, стійка традиція освіти жінок, — покровительок мистецтва і культури — простежується майже виключно в імператорському оточенні: такими є Октавія, Помпея Плотіна і Юлія Домна.
Вища освіта в період Імперії
За Г. Жураковським, канон риторичної освіти започаткувався в I столітті і вся система розпадалася на три окремі галузі: вивчення теорії красномовства, класичні штудії і практичні вправи. Програма грецьких риторичних шкіл не відрізнялася від загальноелліністічної, тоді як у латинських майже безроздільно панувало вивчення Цицерона, як про те свідчив Марціал. Крім Цицерона, вивчали Тита Лівія і Вергілія, причому щодо останнього у вченому середовищі велися дискусії, чи варто було його вважати не тільки епічним поетом, але й оратором. Принципово важливою відмінністю римського вищої освіти була її двомовність. Пліній Молодший у листі Клавдію Фуско (VII, 9: 1-4) навів цілий алгоритм риторичної освіти:
Ти питаєш мене, яким чином тобі, на мою думку, слід займатися на самоті, якою ти вже давно насолоджуєшся. (2) Корисно, по-перше, — і це радять багато хто, — перекладати або з грецької на латинську або з латинської на грецьку: завдяки вправам цього роду виробляються точність і блиск у слововживанні, велика кількість фігур, сила викладу, а крім того, завдяки наслідуванню кращих зразків, і подібна винахідливість; разом з тим те, що вислизнуло від читача, не може сховатися від перекладача. Від цього набувається тонкість розуміння і правильне судження. (3) Ніщо не завадить тобі про те, що ти прочитав з метою тільки запам'ятати суть і зміст, написати самому, ніби змагаючись із автором; потім порівняти з прочитаним і старанно зважити, що вдаліше у тебе, що в іншого. Дуже приємно, якщо дещо краще у тебе, дуже соромно, якщо все — у нього. Можна іноді вибирати найславетніші зразки і змагатися з обраними. (4) У цьому змаганні є зухвалість, але немає нахабства: про нього ніхто не знає. Ми бачимо, втім, що багато хто вступали в такого роду змагання з великою славою для себе і, не втративши надії на успіх, перевершили тих, за ким слідувати вважали для себе достатнім.Оригінальний текст (рос.)Ты спрашиваешь меня, каким образом тебе, по моему мнению, следует заниматься в уединении, которым ты уже давно наслаждаешься. (2) Полезно, во-первых, — и это советуют многие, — переводить или с греческого на латинский или с латинского на греческий: благодаря упражнениям этого рода вырабатываются точность и блеск в словоупотреблении, обилие фигур, сила изложения, а кроме того, вследствие подражания лучшим образцам, и сходная изобретательность; вместе с тем то, что ускользнуло от читателя, не может укрыться от переводчика. От этого приобретается тонкость понимания и правильное суждение. (3) Ничто не помешает тебе о том, что ты прочитал с целью только запомнить суть и содержание, написать самому, точно соперничая с автором; затем сравнить с прочитанным и старательно взвесить, что удачнее у тебя, что у другого. Очень приятно, если кое-что лучше у тебя, очень стыдно, если всё — у него. Позволительно иногда выбирать самые славные образцы и состязаться с избранными. (4) В этом соревновании есть дерзость, но нет наглости: о нём ведь никто не знает. Мы видим, впрочем, что многие вступали в такого рода состязание с большой славой для себя и, не отчаиваясь в успехе, превзошли тех, за которыми следовать считали для себя достаточным
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMemt5TDFSb1pWOUJkR2hsYm1GbGRXMWZiMlpmU0dGa2NtbGhiaVV5UTE5aWRXbHNkRjlwYmw4eE1qTmZRVVFsTWtOZmJHOWpZWFJsWkY5cGJsOVFhV0Y2ZW1GZlZtVnVaWHBwWVNVeVExOVNiMjFsWHlVeU9ESXhNRE00TURNd05EYzJKVEk1TG1wd1p5OHlNakJ3ZUMxVWFHVmZRWFJvWlc1aFpYVnRYMjltWDBoaFpISnBZVzRsTWtOZlluVnBiSFJmYVc1Zk1USXpYMEZFSlRKRFgyeHZZMkYwWldSZmFXNWZVR2xoZW5waFgxWmxibVY2YVdFbE1rTmZVbTl0WlY4bE1qZ3lNVEF6T0RBek1EUTNOaVV5T1M1cWNHYz0uanBn.jpg)
Після набуття необхідних навичок усного та писемного мовлення, майбутній оратор вправлявся в проголошенні коротких публічних промов у легкій витонченій формі найрізноманітнішої тематики. Далі слідувала практика судових виступів, приклади яких бралися з реального життя. На вищому щаблі практикувалися розлогі урочисті промови перед великими аудиторіями на абстрактні теми, наприклад: «Чи варто було Александрові вступити у Вавилон, попри застереження віщуна?» На кожному зі ступенів навчання успішною вважалася та промова, яка демонструвала ерудицію мовця і при цьому справляла емоційний вплив на аудиторію.
Флавії стали докладати певні зусилля щодо державного фінансування риторичної освіти в Римі і провінціях. За Веспасіана з казни призначено платню грецьким і латинським риторам у сумі 100 000 сестерціїв на рік, як про те свідчив Светоній. Коло отримувачів імператорських милостей розширилося за Адріана, але лише в указі Антоніна Пія всі міста Імперії розділено на три категорії, за якими в даних муніципіях звільнялися від повинностей і наділялися платнею: в містах першої категорії — 10 лікарів, 5 риторів і 5 граматиків; у містах другої категорії — 7 лікарів, 4 риторів і 4 граматиків; і в містах третьої категорії — 5 лікарів, 3 ритори і 3 граматики. Про вчителів філософії говорилося, що число їх незначне і «немає підстав турбуватися про поліпшення матеріального становища тих, хто презирство до земних благ розглядають, як одну з підвалин земного існування». Платня призначалася за рахунок муніципіїв, що іноді викликало серйозне невдоволення. Відомі школи існували в Кремоні і Медіолані, а до риторів Массіліїи їздили вчитися навіть з Рима. Продовжували діяти відомі грецькі школи в Афінах, Ефесі, Антіохії та Александрії. У Римі ще за Клавдія створено «вчене» відомство для нагляду за вищими школами, повноваження якого зросли за Адріана; зокрема, воно керувало . При цьому під час зарахування молодих людей на державну службу стало вимагатися подання від ритора, в школі якого вони проходили курс навчання; на це явище звертав увагу ще Квінтиліан.
Імператори II століття спробували взяти культурно-освітню автономію Афін під своє керування. Адріан заснував у місті новий гімнасій — п'ятий, названий на честь імператора. Конкуренцію афінським закладам мав скласти і римський Атенеум. Імператор Марк Аврелій під час візиту до Афін у 176 році злив чотири філософські школи в єдину установу з чотирма відділеннями, призначивши річну платню 10 000 драхм двом керівникам кожного з них, з додатковою платнею двом риторам. Тим самим знищувалася виборність схоларха, на посаду якого поставлено Герода Аттика.
Вища професійна освіта: медицина і юриспруденція
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHpMek01TDBabGNtUnBibUZ1WkY5SFpXOXlaMTlYWVd4a2JTVkRNeVZDUTJ4c1pYSmZRWEJ2ZEdobGEyVnViR0ZrWlc1elkyaHBiR1JsY2w4MExtcHdaeTh4TlRCd2VDMUdaWEprYVc1aGJtUmZSMlZ2Y21kZlYyRnNaRzBsUXpNbFFrTnNiR1Z5WDBGd2IzUm9aV3RsYm14aFpHVnVjMk5vYVd4a1pYSmZOQzVxY0djPS5qcGc=.jpg)
Про вищу професійну освіту в Античності судити ще складніше, зважаючи на уривчастість даних. Сократ і Платон ще в епоху класики наполягали, щоб ідеальний поліс обов'язково містив кваліфікованих лікарів і суддів, які отримували б освіту з дитинства, встигнувши ознайомитися на практиці з якомога більшим числом конкретних випадків і рецептів («Держава», III, 408d-e). Медичні заняття часто були пов'язані зі служінням Асклепію, і передавалися у спадок; спадковим медиком був Арістотель. Медицина належала до ремесел τέχνη які не мали престижу в середовищі вільних громадян, і засуджувалися філософами. Спадщину елліністичної лікарської науки зведено приблизно в II столітті до н. е. в . У різних полісах існували різні способи кваліфікації медиків: Платон у «Горгії» (514d-e) згадував публічні змагання, звичайні для грецького світу. Судячи з ефеської епіграфіки II століття н. е., в медичній школі цього міста проводили змагання медиків — хірургів і терапевтів, а також майстрів з виготовлення спеціальних інструментів. Гален докладав значних зусиль для того, щоб лікарська професія стала вважатися філософською, і в пізньоримській Александрії медична освіта почалала зрощуватися з філософською.
Судячи з біографії Юлія Цезаря (42, 1), складеної Светонієм, у Римі медики були, переважно, іноземцями, яким диктатор дарував у 46 році до н. е. римське громадянство. Октавіан Август також дбав про лікарів, звільнивши медиків, які постійно практикували, від податків. Імператор Александр Север призначив платню медикам, які навчали своєму ремеслу і надав для цих потреб громадські будівлі та лекційні зали (Scriptores Historiae Augustae, Alexander 44: 4). Проте Марціал в одній з епіграм висміював учнів лікарів. Найвищого розвитку в Римській імперії II століття досягла Пергамська медична школа, яскравим представником якої був Гален. У його працях висловлювалася думка, що медицина, як філософська дисципліна, накладає на свого носія особливі зобов'язання: обов'язок медика — лікування хворих, а не отримання винагороди. Учнівство Гален вважав таким самим, як і в інших вищих дисциплінах, тому школяру слід бути обережним, обираючи вчителя, оскільки він мав подавати правильну теорію — секту медичної науки. Останнім зі збережених римських законодавчих актів, присвячених медицині, був указ імператора Валентиніана I від 386 року (Codex Theodosianus VI, 16: 1), яким у Римі створювалося відомство охорони здоров'я на чолі з архіятросом (archiatroi), яке мало забезпечувати медичну допомогу всім верствам населення. Поступове підвищення статусу медицини зафіксовано в «Етимологіях» Ісидора Севільського, в яких медицина входить до числа вільних мистецтв.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODRMemhsTHlWRU1DVTVPQ1ZFTUNWQ1JDVkVNU1U0TVNWRU1TVTRNaVZFTUNWQ09DVkVNU1U0TWlWRU1TVTRNeVZFTVNVNE5pVkVNQ1ZDT0NWRU1DVkNPRjhsUkRBbE9UTWxSREFsUWpBbFJERWxPRVpmSlRJNE1UZzVNaVV5T1Y4bE1qaGpjbTl3Y0dWa0pUSTVMbXB3Wnk4eU1qQndlQzBsUkRBbE9UZ2xSREFsUWtRbFJERWxPREVsUkRFbE9ESWxSREFsUWpnbFJERWxPRElsUkRFbE9ETWxSREVsT0RZbFJEQWxRamdsUkRBbFFqaGZKVVF3SlRrekpVUXdKVUl3SlVReEpUaEdYeVV5T0RFNE9USWxNamxmSlRJNFkzSnZjSEJsWkNVeU9TNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
Становище юридичної освіти в Римі було унікальним. З одного боку, римське право не мало аналогів в античному світі за детальністю і теоретичною опрацьованістю, і вимагало спеціалізованого навчання. З іншого боку, спеціалізовані юридичні школи з'явилися тільки в епоху Імперії. Ймовірно, спочатку законодавчі функції в Римі виконували жрецькі колегії, вони ж поширювали закони і здійснювали навчання. Проте до часу кодифікації римського права, воно вже мало суто світський характер і було вбудованим у клієнтельні відносини: патрон був зобов'язаний консультувати і захищати своїх клієнтів. Однак перші професійні юристи не мали офіційного статусу, і їх популярність базувалася на неформальній основі. Одним з перших професійних юристів у Римі був (за твердженням Помпонія і Цицерона) Тиберій Корунканій. Досвід самого Цицерона демонструє, що в епоху Республіки юридичну освіту можна було здобути в сім'ях патронів, які були зацікавлені в юридичній практиці і здійснювали її; таким був і Сервій Сульпіцій Руф. Різко підвищив статус юристів Октавіан Август, надавши деяким з них право давати публічні тлумачення, при цьому подробиці цього правозастосування невідомі. Однак це означало офіційне включення правових знань та навчання в цикл занять вільного громадянина. Починаючи з епохи Веспасіана юристи постійно перебувають на державній службі та при імператорі, а деякі з них удостоювалися консульства. Саме в цей період виникла система юридичної освіти, керована державою. У римській літературі I—II століть згадуються різні римські юридичні школи, що поєднувалися з . Статус юриста накладав на викладацьку діяльність особливий відбиток: у III столітті постановлено, що викладач, який практикує, не може стягнути через суд не виплачений йому гонорар. З цього ж періоду (I—II століть) з'являються перші юридичні навчальні посібники, наприклад, «Інституції Гая».
Юридичні школи при Августі іменувалися stationes, але в подальшому використовувалися загальніші терміни secta або schola, на відміну від філософських, вони не називалися за іменами засновників. Римські юристи були розділені на дві групи «прокуліанців» і «сабініанців» за іменами видатних юристів I століття Прокула і Сабіна, але іноді ці назви змішувалися; доктринальні відмінності між ними невідомі. Можливо, в основі поділу лежав політичний фактор. Також невідомо, чим відрізнялася юридична освіта від загальнориторичної, в якій широко використовувалися вигадані судові казуси.
Пізньоантична трансформація
Латинський Захід у пізній Античності
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelZpTDFKdmJXRnVYMlZ0Y0dseVpWOHpPVFV1YW5Cbkx6SXlNSEI0TFZKdmJXRnVYMlZ0Y0dseVpWOHpPVFV1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Після кризи III століття Римська імперія вступила в епоху докорінної трансформації, яка довгий час описувалася в категоріях занепаду, що, ймовірно, не відповідає дійсності. У всякому разі, існує багато підстав розглядати пізньоантичну риторичну традицію як «третю софістику». Анрі Марру розглядав пізній Рим і ранню Візантію як єдиний культурний комплекс, називаючи його «тоталітарною цивілізацією». Пітер Роберт Ламонт Браун відзначав, що, судячи з грецьких присвятних написів і збережених у Єгипті папірусових документів, стародавній ідеал пайдеї і в III—IV столітті існував і підтримувався в середовищі адміністрації та місцевих еліт. Імператори в число титулування включали «друзів Муз, які поділяють трон з пайдеєю»; і високий рівень культури міцно асоціювався з імперською владою, що зв'язує воєдино великі простори на Заході і Сході імперії.
Імперський простір визначався, особливо в східних провінціях, такими домінантами: армійські гарнізони і великі військові підрозділи розташовувалися далеко на кордонах, так само як і столиця з імператором була вельми віддаленою. Цивільні губернатори провінцій (яких всього було 104) призначалися на відносно невеликий термін, регулярно зазнавали ротації, і в силу особливостей свого становища, мали незначний авторитет і невеликі можливості прояву ініціативи, оскільки не могли використовувати прямий військовий примус. Таким чином, навіть в центрах провінцій адміністрація губернатора складалася з представників місцевих еліт — куріалів, і ефективність влади на місцях значною мірою залежала від взаєморозуміння між ними. Більш того, середньостатистичний губернатор мав меншу статусну «вагу» і авторитет, ніж патрони міської спільноти. Представник влади міг тиснути і залякувати місцевих представників еліти, проте в посланнях Лібанія зустрічається твердження, що поступитися натиску надісланого зі столиці чиновника було «втратою лиця» для міського авторитета. Більш того, верхівка навіть невеликих полісів прагнула отримати певні права від імператора особисто. У царювання Констанція II коміт Йосип зі Скіфополя міг успішно протистояти Аріанському єпископу, оскільки володів почесним титулом, подарованим ще при Костянтині. Особливо двозначним було становище губернатора в найбільших імперських центрах, таких, як Александрія і Антіохія, де влада іноді вступала в конфронтацію з місцевими елітами, які самі прагнули бути представленими при імператорському дворі, служили в бюрократичному апараті і отримували титули і звання, що дають певні права імунітету. Іншими словами, грань між столичними і провінційними елітами постійно розмивали. Непопулярні в провінції заходи, наприклад, що стосуються релігійної політики, мовчазно нехтувалися, і прислані зі столиці чиновники постійно побоювалися опинитися в ізоляції. Почасти, це визначалося і місцевими умовами: Каппадокія, принаймні два місяці на рік була відрізана від Константинополя через снігопади на гірських перевалах, а куріали Кесарії мали укріплені вілли, в яких могли ховатися, різко обмежуючи можливості губернатора проводити в життя свої розпорядження.
Як наслідок, пайдея в IV столітті перетворилася на дієвий повсякденний механізм взаємодії чиновної машини Імперії й місцевих еліт. Щодо податків і забезпечення правопорядку, Римська імперія була й залишалася «спільнотою полісів», і тільки через них монархія отримувала доступ до оподатковуваного сільського населення, бо кожен поліс відповідав за збір податків зі своєї території. В одних лише східних провінціях Імперії міст було не менше 900. Урочиста зустріч куріалів з губернаторами на початку фінансового року перетворювалася на своєрідний ритуал. Однак, оскільки будь-яка дія губернатора могла викликати не тільки мовчазну, але й активну протидію еліти і плебсу, владі доводилося активно використовувати традиційну риторику і механізми переконання. Належність столичного призначенця і місцевих куріалів до єдиної культурної традиції робило їх природними союзниками і полегшувало укладення альянсів. Успішний ритор допомагав створювати могутні фракції при дворі і патронажно-клієнтельні мережі в провінції; успішний губернатор діяв через переконання, звертаючись до традиційних ідеалів спокою і мирного життя.
Інтелектуальне середовище
Важливим процесом, який протікав багато століть, була інтеграція пайдеї в систему християнських цінностей, в чому в першу чергу відзначились , сформовані класичною грецькою освіченістю. Василій Кесарійський, Григорій Назіанзін і Григорій Ніський, Іван Золотоустий постійно посилалися на образи античної міфології, використовуючи їх як стилістичні та риторичні інструменти, тоді як власне християнських прикладів у них не так багато; вони активно використовували в богослов'ї риторико-філософські методи. Почасти це диктувалося культурною обстановкою: Афіни залишалися найбільшим центром риторичної освіти в міру бурхливого поширення неоплатонізму. В цьому місті, зокрема, почалася кар'єра Лібанія; більшість афінських софістів згадує Євнапій Сардійський. Однак помітним стало зміщення інтелектуальних центрів на Схід: у Бейруті (Бериті) існувала успішна юридична школа, а в Газі — риторична. Александрія залишалася великим центром медицини, філософії та риторики аж до VI століття або пізніше, зігравши видатну роль у переданні античної спадщини арабам. Для інтелектуалів — і християнських, і язичницьких — цього періоду характерна колишня модель розвитку: і Лібаній, і Іван Золотоустий, Григорій Назіанзін і Василій Кесарійський, отримали початкову і середню освіту в своїх рідних місцях, перш ніж вирушити у визнаний інтелектуальний центр.
Високу мобільність інтелектуальної еліти пізньоантичної доби П. Браун пояснював так: через особливості збережених джерел, історики більшою мірою знають про професійних поетів, риторів і «софистів». В умовах, коли навіть елементарна грамотність була особливо поширена, Римська імперія де-факто була «архіпелагом полісів», у яких існували регіональні і загальноантичні риторичні і філософські школи. Цей «архіпелаг» був, переважно, пов'язаний з традиційними осередками елліністичної цивілізації — по узбережжю [el] і східного Середземномор'я взагалі. Провінційним елітам — представникам Аравії, Вірменії або Каппадокії — доводилося посилати своїх нащадків до найбільших освітніх центрів саме через те, що освіченість природним чином асоціювалася з владою. Так само, аристократія як клас вважалася особливою породою людей, наділених від народження особливими благами, які зовні виражалися, зокрема, і в пайдеї; почасти, це може нагадати наступну епоху італійського Ренесансу. Відповідно, рівень культури визначав і соціальне походження: тільки сини еліти мали досить дозвілля і засобів, щоб долати великі відстані, щоб навчатися у знаменитих риторів Афін або Антіохії. Складність здобуття освіти ще більше закріплювала станове розшарування. Однак пайдея була і своєрідним «соціальним ліфтом» для талановитих молодих людей з менш привілейованих родин, які могли привернути до себе увагу багатьох покровителів і стати їхніми клієнтами .
Переважна роль риторики в освіті також пояснюється соціальною структурою Римської імперії. Пайдея об'єднувала заможний клас і професійних управлінців, які володіли однаковим інструментарієм грецької риторики. Стандартизація її тропів, настільки втомлива для читача XX—XXI століть (вираз П. Брауна), служила розпізнавальним знаком і способом інтегрування імперської адміністрації та міських еліт. «Співслужіння музам» означало єдине поле політичної гри і спосіб налагодження взаєморозуміння. Коди риторичних вправ IV—V століть П. Браун порівнював з «майстер-класом оперної знаменитості»: вчитель риторики працював з невеликими групами юнаків з вищих станів, переданих йому батьками особисто, й іноді пов'язаних тісними відносинами. Риторика і в школі Лібанія була пов'язана з підготовкою до політичного життя такою мірою, що закладені в школі дружні відносини відігравали значну роль у пізньоімперській практиці.
Юридична освіта
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODNMemM1TDBwMWMzUnBibWxoYmw5dGIzTmhhV3RmY21GMlpXNXVZUzVxY0djdk1qSXdjSGd0U25WemRHbHVhV0Z1WDIxdmMyRnBhMTl5WVhabGJtNWhMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
Юридична освіта неухильно підвищувала свій статус, і в посланнях Лібанія є нарікання на його учнів, які перервали риторичну освіту на користь латини і законів. Розквіт [en] почався з V століття, після появи в ній так званих «екуменічних» наставників, і закінчився після руйнування міста під час землетрусу 551 року. Юстиніана 533 року, якою відкриваються Дигести, надавала юристам Константинополя і Бейрута монополію на навчання праву по всій імперії, а школи Александрії та Кесарії Палестинської такого права були позбавлені. Судячи з небагатьох свідчень, організація вищої правової освіти найбільше нагадувала майбутні : стандартна програма навчання, навчальні посібники і пороковий план навчання, з присвоєнням певних кваліфікаційних звань. Вища юридична освіта в IV—V століттях тривала 4 роки, ґрунтуючись на працях Гая, Ульпіана, Папініана і Юлія Павла. Після реформи Юстиніана, вивчення Corpus iuris civilis стало займати п'ять років. Змінювалися і методи: у викладанні права безроздільно панувала латинська мова, і відповідні тексти перекладалися в східних провінціях на грецьку мову, що стало помітно в V—VI століттях. На думку [de], римське право стало конкурувати з грецькими школами софістів. Втім, Лібаній, попри свої скарги, домігся заснування в Антіохії посади вчителя латинської мови і зробив вивчення права доступним у цьому місті. Рафаелла Крібіоре переконливо показала, що латинська (за мовою) юриспруденція була лише доповненням до грецької софістики, і риторика ніколи не була і не могла бути поглинена юридичними штудіями. До юриспруденції приступали, тільки пройшовши ґрунтовну риторичну підготовку. Навіть Григорій Чудотворець, який бажав навчатися в Бейруті, вивчав спочатку риторику і латинську мову в Кесарії. Прокл Діадох також вивчав для майбутньої юридичної кар'єри латинь і риторику в Александрії; також і Север Антіохійський і прибули в Александрію заради софістичних вправ, плануючи в майбутньому вивчати право. Євагрія Схоластика, який відкрив «пропайдею» (для вивчення риторики і граматики) в Антіохії, батько змусив навчатися в Бейруті, хоча той бажав прийняти чернецтво. Судячи з біографій Агафія і Менандра Протектора, в VI столітті існували постійні зв'язки риторичних шкіл Александрії та юридичної в Бейруті, куди надходили молоді вчені, які пройшли курс у столиці Єгипту. За висловом Ельжбети Сабат, юриспруденція не визначала пізньоантичного інтелектуального клімату, а була універсальним механізмом підвищення особистого престижу і доступу до кар'єри. Якщо в ранній Римській імперії практично всі ритори отримували юридичну підготовку, а юристи практично всі змушені були практикувати, то в пізній античності посилилася спеціалізація. Від середини V століття з'явилися списки риторів, приписаних до конкретних юридичних шкіл, без рекомендацій яких стало неможливим робити кар'єру чиновника або юриста.
Філософська освіта
У V столітті і в Афінах, і в Александрії майже неподільно панував неоплатонізм. Спадкоємність діадохів Платонівської академії відома тільки до смерті Плутарха Афінського близько 432 року, але далі вона тривала, поки школу не закрили в царювання Юстиніана. Афінські ритори використовували термін «золотий ланцюг» для позначення безперервної спадкоємності платонічної думки. Афінський неоплатонізм мав езотеричний релігійний характер, а жерці-платоніки практикували теургію. Розквіт Академії припав на час діяльності Прокла, але далі настав застій. Дата закриття Афінської академії за Юстиніана 529 року нині в антикознавстві вважається легендарною, але після середини VI століття значення Афін як центру філософської думки остаточно сходить нанівець. У тому ж 529 році явного осуду зазнали гомосексуальні відносини в середовищі філософів і кліриків: цього року указом Юстиніана позбавлено сану і оскопилено два єпископи, які практикували педерастію.
Раніше прийняті уявлення, що теургічні елементи в Александрійській школі проявились слабше через вивчення Арістотеля, нині також вважаються перебільшеними: між школами в Афінах і Александрії існував глибокий симбіоз, який виражається в постійному обміні студентами й викладачами. Останній розквіт александрійського неоплатонізму стався за Амонія, сина Гермія, відомими учнями якого були [ru], [ru], Олімпіодор Молодший, Сімплікій, Іоанн Філопон. Мабуть, вони не мали самосвідомості вченої спільноти; при цьому християнізації александрійської філософії, ймовірно, так і не відбулося. Принаймні, екзегеза Платона і Арістотеля в V—VI століттях залишалася незмінною аж до повторення тези про вічність світу, що прямо суперечить християнській доктрині. Саме до цього часу склався навчальний канон Александрійської школи: на першому етапі читали твори Арістотеля як підготовчі до вищого етапу філософського споглядання, причому логічну термінологію раніше вивчали за «Ісагогією» Порфирія. Творам Платона також передували «технічні» вступи. Починаючи з Олімпіодора, структура викладання включала класні лекції, які ділилися на «праксиси», кожен з яких включав — «теорію» (загальне тлумачення) та «лекції», в яких роз'яснювалися терміни і фрази.
Філософія справила глибокий вплив на александрійську медицину, яка переживала розквіт у 550—650-ті роки, якими датовано всі античні коментарі Галена і Гіппократа. Подібно до філософів, медики слухали теоретичні предмети в суворій послідовності, що можна реконструювати за арабськими перекладами александрійського канону. Медичні коментарі відтворюють філософські з точки зору тлумачення, розгортання аргументації, пояснення термінології і ділення на праксиси. Екзегетичний апарат був необхідний для прищеплення учням основ діалектики. Результатом стала поява александрійської поліматії, представники якої могли називатись «ятрософістами» (Агафій і Стефан Афінський). На практиці ці медики-теоретики не займалися лікуванням хворих, але саме завдяки їм античну медицину було збережено як на арабському Сході, так і латинському Заході.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMemsyTDBKdlpYUm9hWFZ6SlRKRFgwTnZibk52YkdGMGFXOWZjR2hwYkc5emIzQm9hV0ZsWHlVeU9FWnlaVzVqYUNVeU9TNXFjR2N2TWpJd2NIZ3RRbTlsZEdocGRYTWxNa05mUTI5dWMyOXNZWFJwYjE5d2FHbHNiM052Y0docFlXVmZKVEk0Um5KbGJtTm9KVEk1TG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
У західних провінціях Римської імперії в IV—V століттях підтримувалася сформована раніше система освіти, починаючи від початкових шкіл. Особливістю латинського світу стало поступове зникнення грецької мови з освіти, і зосередженість на вільних мистецтвах, набір яких сформував Марціан Капела. Примітно, що він, хоча й був сучасником Аврелія Августина, майже не згадував про християнство. У трактаті Марціана, написаному прозою і віршами, міститься поділ навчальних дисциплін, який у Середньовіччі перетвориться на тривіум і квадривіум. Аналіз трактату Марціана , згідно з [en], свідчить, що середньовічна система семи вільних мистецтв і гуманітарної освіти не була прямим продовженням класичної античної, а наслідувала неоплатонічну традицію. Християнізація освіти йшла поступово в тих самих формах, що й на грецькому Сході: вірші Вергілія використовувала Проба в її «Центоні» для навчання священної історії Старого і Нового Заповіту. Пруденцій використовував гекзаметри і традиційні тропи для навчання богослов'я та християнської етики (в «Психомахии»); аналогічно чинив папа римський Дамасій, який писав віршовані епітафії для надгробків мучеників. Елій Донат був учителем Єроніма Стридонського; тобто, так само, як і на Сході, язичники і християни навчалися в одних і тих самих закладах за однаковими програмами і методами. Донат залишив дві популярних століттями латинських граматики і коментарі до Вергілія і Теренція; Макробій в вважав його найавторитетнішим із коментаторів. Для потреб риторів склав твір «Приклади виразів» (Exempla Elocutionum), що містить витяги з чотирьох письменників: Вергілія, Саллюстія, Теренція та Цицерона. Атілій Фортунатіан популяризував у риториці питально-відповідний канон, який набув надалі поширення, зокрема в церковному побуті — катехизм.
За монографією [en] «The Last Pagans of Rome» (2011), уявлення про пізньоримский паганізм і «коло Сіммаха» потребують перегляду; найпевніше, це риторична конструкція, популяризирована Макробієм у «Сатурналіях». Перехід до християнства в IV столітті охоплював різних осіб, зокрема глибоко і широко освіченого неоплатоніка Гая Марія Вікторина. Залежність латинських християн від східної традиції залишалася всеосяжною. Згідно з І. Рамеллі, коментарі Ієроніма майже цілком засновані на екзегезі Оригена, у відомому сенсі перефразованій і спрощеній. Він же повністю переклав Біблію на латину, створивши Вульгату, яка стала офіційним Письмом Західної церкви.
Завершення латинської пізньоантичної освітньої традиції виразилося в корпусі праць Августина, Боеція і Кассіодора. Августин отримав неоплатонічну освіту, але не володів грецькою мовою, і писав тільки латиною. У його спадщині є й суто педагогічні тексти, серед яких De magistro і De musica; найзначущіший з них — De doctrina christiana, в якому єпископ Гіппонський переглянув античний освітній ідеал у світлі формування доброго християнина. До грецької філософії Августин з плином часу ставився все негативніше; засуджував він і Сенеку. Боецій, навпаки, володів грецькою мовою, розпочав грандіозний енциклопедичний проєкт, з якого встиг завершити трактати про музику (зберігши грецький музичний запис) та арифметику. Кассіодор, який також не володів грецькою мовою, здійснив просвітницький проєкт у заснованому ним монастирі , який дуже вплинув на середньовічну монастирську освіту.
Примітки
- Коментарі
- Найдавніший зразок виявлено на території античної Етрурії, з розкопок у ; датовано його початком VII ст. до н. е. По краю таблички зі слонової кістки написано грецьку абетку в архаїчній формі. Найбільша колекція античних воскових табличок, що застосовувалися в освітній сфері, зберігається в Лейденському університеті. Це набір з семи так званих «Ассендельфтських табличок», що походять, імовірно, з руїн стародавньої Пальміри. На звороті першої таблички містився вірш поеми Гесіода «Роботи і дні», ретельно виписаний округлими і рівними буквами. Ймовірно, це був пропис, залишений учителем каліграфії. На інших табличках записано байки Бабрія - «Хворий ворон», «Лев і бик», «Куріпка і хлібороб», «Вкушений мурахою і Гермес», «Бик і козел», «Лев і лисиця».
- Зображено бойовий танець дорійців, який за темпом був досить швидким, виконувався під подвійну дудку і символізував дії воїнів на полі бою.
- За однією з версій, термін «гімнасій» (дав.-гр. γυμνάσιον) пов'язаний з поняттям оголення (дав.-гр. γυμνάς).
- Платон до процесу навчання застосовував термінологію елевсінських містерій.
- М. Гриффіт стверджував, що якщо школа була лише місцем для вивчення письма, то уявити собі ефективність навчання 120 хлопчиків під одним дахом проблематично. Антична модель освіти, наскільки це відомо, використовувала малі групи, що перебували під суворим наглядом вчителя, який міг працювати один на один з учнем під час копіювання текстів чи в навчальній дискусії. Ймовірно, настільки великі числа позначали кілька хорових груп, які збиралися на якісь спільні збори або настанови.
- Климент Александрійський у (Кн. 6: 15, 1) наводив цитату з Гіппія: «Одне з цього, мабуть, сказано вже в Орфея, інше - в Мусея, третє - в Гомера, четверте - в Гесіода, <...> а також в інших поетів і прозаїків, еллінських і варварських. Я ж усе це зведу разом, поєднуючи найважливіше і подібне одне до одного. І це додасть нашому твору новизни і різноманітності».Оригінальний текст (рос.)Одно из этого, пожалуй, сказано уже у Орфея, другое — у Мусея, третье — у Гомера, четвёртое — у Гесиода, <…> а также у других поэтов и прозаиков, эллинских и варварских. Я же всё это сведу вместе, соединяя наиболее важное и подобное друг с другом. И это придаст нашему произведению новизну и разнообразие
- Через слабкість здоров'я, Ісократ не висловлював промов, але витрачав дуже багато часу на їх складання та обробку. Легенда стверджувала, що на «Панегірик» він витратив 10 чи 15 років роботи. «Тим самим він сприяв переходу ораторського мистецтва в область художньої літератури, а також збереженню цією останньою того усного характеру, чому сприяв і звичай читати неодмінно вголос, який залишиться їй властивий протягом усієї античності».
-
Греція, бранкою ставши, переможців грубих полонила.
У Лаціум сільський мистецтва внесла
- Джерела
- Словарь античности, 1989, с. 388.
- Словарь античности, 1989, с. 406.
- Словарь античности, 1989, с. 389.
- Скржинская, 2014, с. 9.
- Companion to ancient education, 2015, с. 1, Bloomer W. M. Introduction.
- Жураковский, 1940, с. 5.
- Companion to ancient education, 2015, с. 1—2, Bloomer W. M. Introduction.
- Companion to ancient education, 2015, с. 151—152, Cribiore R. School Structures, Apparatus, and Materials.
- Скржинская, 2014, с. 12—14.
- Companion to ancient education, 2015, с. 152, Cribiore R. School Structures, Apparatus, and Materials.
- Борухович, 1976, с. 19, 25.
- . New York University. Архів оригіналу за 21 листопада 2019. Процитовано 25 листопада 2019.
- Companion to ancient education, 2015, с. 155—158, Cribiore R. School Structures, Apparatus, and Materials.
- Марру, 1998, с. 318—319.
- Companion to ancient education, 2015, с. 90, Powell A. Spartan Education.
- Companion to ancient education, 2015, с. 2—3, Bloomer W. M. Introduction.
- Downey G. Ancient Education : An essay-review of H. I. Marrou, A History of Education in Antiquity, translated by George Lamb. — The Classical Journal. — 1957. — Vol. 52, no. 8. — P. 337—345.
- Марру, 1998, с. 12.
- Companion to ancient education, 2015, с. 8—12, Griffith M. Origins and Relations to the Near East.
- Марру, 1998, с. 15—16.
- Марру, 1998, с. 16.
- Companion to ancient education, 2015, с. 14—15, Griffith M. Origins and Relations to the Near East.
- Марру, 1998, с. 18—19.
- Rollston, 2006, с. 67—68.
- Companion to ancient education, 2015, с. 18, Griffith M. Origins and Relations to the Near East.
- Марру, 1998, с. 18.
- Companion to ancient education, 2015, с. 26, 33, Griffith M. The Earliest Greek Systems of Education.
- Companion to ancient education, 2015, с. 33, Griffith M. The Earliest Greek Systems of Education.
- Марру, 1998, с. 22.
- Companion to ancient education, 2015, с. 34—35, Griffith M. The Earliest Greek Systems of Education.
- Companion to ancient education, 2015, с. 36—38, Griffith M. The Earliest Greek Systems of Education.
- Марру, 1998, с. 23.
- Companion to ancient education, 2015, с. 38, Griffith M. The Earliest Greek Systems of Education.
- Companion to ancient education, 2015, с. 39—40, Griffith M. The Earliest Greek Systems of Education.
- Марру, 1998, с. 32—33.
- Алиева, 2017, с. 343—345.
- Companion to ancient education, 2015, с. 41, Griffith M. The Earliest Greek Systems of Education.
- Companion to ancient education, 2015, с. 41—42, Griffith M. The Earliest Greek Systems of Education.
- Companion to ancient education, 2015, с. 50, Griffith M. The Earliest Greek Systems of Education.
- Companion to ancient education, 2015, с. 47—48, 50, Griffith M. The Earliest Greek Systems of Education.
- Companion to ancient education, 2015, с. 48, Griffith M. The Earliest Greek Systems of Education.
- Companion to ancient education, 2015, с. 48—49, Griffith M. The Earliest Greek Systems of Education.
- Марру, 1998, с. 62.
- Марру, 1998, с. 64.
- Марру, 1998, с. 64—65.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Anti chna osvi ta sistema osviti v epohu Antichnosti sho isnuvala v Starodavnij Greciyi i Starodavnomu Rimi v usomu yihnomu chasovomu politichnomu i kulturnomu prostori Pedagog i hlopchik Terakotova statuetka 15 4 7 4 4 sm priblizno III stolittya do n e Hudozhnij muzej Volters V antichnij kulturi bulo stijke uyavlennya sho gidnoyu vilnogo gromadyanina ye lishe ta diyalnist yaka zasnovana na duhovnih zdibnostyah i ne sluzhit cilyam zarobitku Arhayichnij ideal voyina aristokrata kultivuvavsya v Sparti azh do V stolittya do n e zdobuvana v comu polisi osvita bula perevazhno vijskovoyu Jomu protistoyala afinska muzichno gimnastichna sistema monopoliyu na yaku takozh dovgij chas pidtrimuvala aristokratiya Ruh sofistiv u V IV stolittya do n e sprichiniv poshirennya intelektualnoyi osviti i yiyi demokratizaciyu Aristotel sformulyuvav zagalne zavdannya navchannya povidomlennya fundamentalnih znan z bagatoh predmetiv i viroblennya zdatnosti do sudzhennya Priblizno v IV stolitti do n e v Afinah stvoreno strunku osvitnyu sistemu yaka zagalom proisnuvala do kincya antichnosti bula sprijnyata hristiyanami i v svoyih najvazhlivishih risah peredana v Serednovichchya yak grecka tak i latinska Aristotel sformulyuvav ideal pajdeyi garmonijnogo tilesno duhovnogo formuvannya lyudini sho realizuye vsi yiyi zdibnosti yakij z pevnimi zasterezhennyami vidpovidav rimskomu humanitas Elementarne navchannya prisheplyuvalo navichki pisma chitannya i rahunku paralelno iz zanyattyami gimnastikoyu i muzikoyu Serednyu osvitu pochinayuchi z epohi ellinizmu zdobuvali v gimnasiyah publichnih zakladah z zhorstkim navchalnim rozporyadkom Na comu etapi upor robivsya na en i matematiku a sportivni i muzichni zanyattya provodilisya na vishomu rivni Visha osvita vvazhalasya kulminaciyeyu vsogo navchalnogo procesu kincevoyu jogo metoyu bulo formuvannya filosofa abo ritora najbilshi shkoli cih napryamkiv konkuruvali mizh soboyu Grecka model osviti stala stverdzhuvatisya v Rimskij derzhavi vid II stolittya do n e i ostatochno oformilasya v latinskomu sviti do pochatku nashoyi eri Katon Starshij u tvori Do sina stverdzhuvav sho gromadyanin Respubliki povinen buti voyinom pid chas vijni a pid chas miru gidnim hliborobom Jomu buli potribni znannya vijskovogo mistectva agronomiyi likuvannya i krasnomovstva V epohu Imperiyi na pershe misce visunulisya yuridichni nauki Vivchennya mov i literaturi latinskoyi ta greckoyi velosya paralelno z vivchennyam istoriyi yaka vvazhalasya chastinoyu krasnomovstva Osvichena lyudina takozh mala voloditi fehtuvannyam verhovoyu yizdoyu i plavannyam Rimski gromadyani yaki hotili zdobuti vishu ritorichnu osvitu yak pravilo zavershuvali yiyi v najbilshih greckih intelektualnih centrah osoblivo Afinah i Aleksandriyi Dzherela ta istoriografiyaNarativni dzherela Starodavni greki vpershe v en organizuvali sistematichne shkilne navchannya ditej vilnogo naselennya Yak naslidok v antichnih literaturnih tvorah pochinayuchi z V IV stolit do n e z yavlyayutsya chislenni syuzheti pov yazani yak zi zgaduvannyam riznih osvitnih praktik Gerodot Plutarh Pavsanij tak i z rozrobkoyu teoretichnih problem uchinnya i navchannya Platon Ksenofont Isokrat Aristotel Vidtodi ci pitannya stali nastilki budennimi sho v svoye snovidinnya satirik II stolittya n e Lukian Samosatskij pomistiv superechku Osvichenosti Pajdeya v originali i Majsternosti Tehne Yedinij napryamok tradiciyi klasichnoyi osviti pidtrimuvali v rimsku epohu Ciceron Kvintilian ta Blazhennij Avgustin yaki oriyentuvalisya na zakladeni v klasichnij Greciyi standarti hocha podrobic u yihnih tekstah navoditsya istotno menshe Arheologichni svidchennya Londonskij literaturnij papirus 134 Reprodukciya zavershalnoyi kolonki promovi Giperida z vidannya Classical texts from papyri in the British Museum including the newly discovered poems of Herodas London 1891 plate II Znachno skladnisha situaciya z dzherelami shodo vlasne osvitnogo procesu v antichnosti Na riznih etapah shkilnogo navchannya vikoristovuvalisya vosheni tablichki abo vikoristani papirusi a takozh ostrakoni Knigi ne buli neodminnim atributom serednoyi osviti persh za vse cherez ridkist i krihkist papirusnih suvoyiv Cherez osoblivosti seredzemnomorskogo klimatu perevazhno zbereglisya grafiti virizani po shtukaturci keramici abo metalu Italijskij arheolog it 1959 roku namagavsya za grafiti viznachiti misce roztashuvannya shkil u Pompeyah Znahidki voskovih tablichok osoblivo takih sho stosuyutsya shkilnogo procesu poodinoki a papirusi yak masove istorichne dzherelo viyavlyayut tilki v Yegipti i dlya yih vivchennya sluzhit osobliva disciplina papirologiya Specialno shkilnimi papirusami antichnosti zajmalasya italijsko amerikanska doslidnicya en yaka prisvyatila cij temi dvi specializovani monografiyi U Yegipti znajdeno ne menshe 400 shkilnih vprav na papirusah viyavlenih u riznih miscyah i vidnesenih do riznogo chasu Tilki pid chas amerikanskoyi arheologichnoyi ekspediciyi 2006 roku v ruyinah Trimitisa nini Amhejda oaza Dahla vpershe viyavleno shkilnu budivlyu sho pidtverdzhuvalosya i grafiti na stinah U susidnomu seli en znajdeni slidi nadomnoyi shkoli de viyavili kodeks na derev yanih doshechkah z troma promovami Isokrata yaki vikoristovuvalisya na vishij stadiyi navchannya Krim togo pid chas rozkopok v aleksandrijskomu rajoni Kom el Dikki v tomu zh 2006 roci viyavleno ne menshe 20 budivel ototozhnenih iz auditoriyami piznoantichnoyi vishoyi shkoli Istoriografiya Francuzkij istorik fr nazvav osnovnoyu knigoyu XIX stolittya z osviti v antichnosti tritomnij kompendium Lorenca Grasbergera 1830 1903 Erziehung und Unterricht im klassischen Altertum mit besonderer Rucksicht auf die Bedurfnisse der Gegenwart nach den Quellen dargestellt Osvita ta vihovannya v klasichnij antichnosti z osoblivim urahuvannyam potreb suchasnosti vidpovidno do zaznachenih dzherel sho vihodiv u 1866 1880 rokah A Marr stverdzhuvav sho Grasberger rozglyadav antichnu osvitu yak yedine cile ne dilyachi yiyi na istorichni etapi pri comu vin ne zavzhdi vdavavsya do antichnih dzherel chastishe cituyuchi zabutih abo malodostupnih istorikiv poperednogo periodu Cya velikovagova pracya praktichno pozbavlyaye vid neobhidnosti zvertatisya do poperednih robit A Marr takozh stverdzhuvav sho oglyadova stattya v enciklopediyi Pauli Vissova 1923 roku vidannya zanadto korotka a u vidanni 1961 roku yiyi ne bulo zovsim Spartanske vihovannya vikoristovuvalosya v kajzerivskij Nimechchini i Tretomu Rejhu a takozh u zakritih pansionah Velikoyi Britaniyi i SShA yak priklad najvishoyi stijkosti duhu i shkola istinnogo gromadyanstva Obrazi spartanskih zhinok zajmayut chimale misce i v XXI stolitti v gendernih ta feministichnih doslidzhennyah sho vihodyat u SShA Protyagom XX stolittya v umovah glibokoyi perebudovi socialnogo politichnogo istoriko kulturnogo naukovo tehnichnogo seredovisha doslidniki namagalisya znajti v antichnij sistemi osviti yak ideali tak i robochi metodi dlya intelektualnogo i etichnogo rozvitku suchasnosti Avtori Kerivnictva z antichnoyi osviti Vajli Blekvella vidilyali dvi fundamentalni monografiyi vipusheni v seredini stolittya yaki predstavlyayut z tochki zoru ideologiyi dva protilezhni pidhodi Po pershe ce Pajdeya en rozpochata vipuskom 1934 roku v Nimechchini i zakinchena 1947 roku v SShA Cya kniga vislovlyuvala spodivannya avtora sho antichna kulturna istoriya dopomozhe vivesti Zahid z gluhogo kuta nacional socializmu Po druge ce Istoriya vihovannya v antichnosti Anri Marru pershe vidannya yakoyi z yavilosya 1948 roku Francuzkij istorik nadav mensh teoretizovane doslidzhennya evolyuciyi davnogreckoyi osviti azh do narodzhennya imperskoyi sistemi ale vinyatkovo riznomanitne za tematikoyu Znachennya praci A Marru vidrazu zh ocinili suchasniki U povnij vidpovidnosti z tiyeyu zh tendenciyeyu 1940 roku opublikovano Narisi z istoriyi antichnoyi pedagogiki vidomogo radyanskogo teoretika i praktika G Ye Zhurakovskogo druge vidannya vijshlo 1963 roku vzhe pislya smerti avtora G Ye Zhurakovskij pidsumuvav velikij etap u rozvitku znannya pro antichnu pedagogiku vzagali i zaznachiv sho nayavnij stan nashih pershodzherel govorit pro te sho deyaki zi spirnih problem zmozhut otrimati svoye ostatochne virishennya lishe v umovah vidkrittya novih istorichnih danih Pochinayuchi vid 2000 h rokiv pobachili svit fundamentalni doslidzhennya z problem antichnoyi osviti vsih rivniv i bagatoh kultur antichnogo Seredzemnomor ya vklyuchno z ru zasnovani yak na danih novih papirologichnih i arheologichnih vidkrittiv tak i na pereosmislenni nayavnih narativnih dzherel Antichna grecka osvitaViniknennya greckoyi osviti Peredistoriya Starodavnij Shid Navchalni teksti z Nippura ru Muzej Shidnogo institutu Chikazkij universitet Z tochki zoru A Marru istoriya antichnoyi osviti vidbivaye postupovij perehid vid kulturi blagorodnih voyiniv do kulturi perepisuvachiv i z ciyeyi tochki zoru protilezhna davnoshidnim sistemam U antikoznavstvi tak i ne virisheno pitannya pro prirodu i stupin nastupnosti mizh greckoyu kulturoyu bronzovoyi dobi mikenskoyi i vlasne antichnoyu arhayichnoyu a takozh stupin vplivu navkolishnih davnoshidnih civilizacij V istorichnij nauci vvazhayetsya sho nalagodzhena sistema piscevoyi osviti zarodilasya v Mesopotamiyi priblizno v kinci III tisyacholittya do n e jmovirno v shumerskomu Nippuri U ruyinah palacu v kincya II tisyacholittya do n e znajdeno klasni kimnati zi zberezhenimi slidami navchalnogo procesu U krayinah semitskogo kulturnogo regionu intelektualni profesiyi krim perepisuvachiv chinovnikiv i zherciv monopolizuvali predstavniki odniyeyi sim yi vpliv yakoyi mig vidchuvatisya protyagom stolit Ochevidna j tipologichna podibnist klasichnoyi osviti mertvoyu movoyu shumerskoyu a potim i akkadskoyu do nayavnogo v latinskij Yevropi vid Piznoyi antichnosti do pochatku Novogo chasu Rozfarbovana statuya perepisuvacha z Luvru Viyavlena v Sakkari 1850 roku Priblizno chasu IV dinastiyi Vapnyak 53 7 sm 44 sm 35 sm U Starodavnomu Yegipti zbereglasya ob yemna pismova tradiciya yaka dozvolyaye suditi sho osvita perepisuvachiv mala visoki cili i pretenduvala na povne vihovannya harakteru i dushi yaku po pravu mozhna nazvati mudristyu Pro ce svidchat chislenni teksti v zhanri stvoryuvani v period vid V do XXV dinastiyi Nashadki blagorodnih rodin pishalisya navichkami gramotnosti prote visokopostavleni chinovniki mali buti voyinami luchnikami i kolisnichimi mislivcyami i borcyami Zhinki takozh otrimuvali deyake shkilne vihovannya osoblivo u sferi muziki j tancyuvalnogo mistectva Nayavnist kontaktiv zafiksovanih arheologami i mistectvoznavcyami mizh starodavnim Kritom materikovoyu Greciyeyu mikenskogo periodu i Yegiptom peredbachaye i obmin u sferi idej U starodavnomu Izrayili tekstologichni ta arheologichni svidchennya ne dozvolyayut zrobiti odnoznachnogo visnovku pro isnuvannya rozvinenoyi sistemi osviti i navit shkil yak takih Popri regionalni vidminnosti tut panuvala sistema sho nagaduye davnomesopotamsku koli osvicheni pisari visokogo rangu diyali yak radniki pravitelya a gramotni uchni prorokiv utvoryuvali kolo posvyachenih yaki v drugij polovini I tisyacholittya do n e vikladali komentuvali i peredavali zafiksovanij tekst svogo vchennya Otochennya prorokiv Amosa Osiyi abo Isayi bilshe nagaduvalo za vislovom M Griffita grecki filosofski spilnoti abo mistichni kulti taki yak u pifagorijciv orfikiv platonikiv abo epikurejciv abo navit indijskij ashram Gomerivska epoha Dipilonska pohoronna amfora Visota 155 sm Priblizno seredina VIII stolittya do n e Nacionalnij arheologichnij muzej Afini Anri Marru pidkreslyuvav stupin kulturnogo rozrivu mizh greckoyu kulturoyu bronzovoyi dobi i nastupnoyu ellinskoyu civilizaciyeyu prichomu kategorichno stverdzhuvav sho viniknennya sistemi osviti vidbuvalosya tilki v I tisyacholitti do n e Suchasne antikoznavstvo malo prosunulosya u virishenni cih pitan Deshifruvannya linijnogo pisma B vikoristovuvanogo v palacovomu pobuti mizh 1600 1200 rokami do n e dozvolilo vidsunuti istoriyu greckoyi movi na tisyacholittya a takozh pidtverditi visokij stupin spadkoyemnosti mizh gramatichnim i slovnikovim skladom mikenskoyi movi i pisemno zafiksovanimi eposami Gomera i Gesioda Razom z tim z yasuvalosya sho greckoyi literaturi v zrazkah bronzovogo stolittya ne predstavleno i zovsim nezrozumilo yaki same tradiciyi j ustanovi mikenskogo suspilstva vcilili j peredani gomerivskij i arhayichnij epoham Tak samo do 450 roku do n e vkraj obmezhenoyu ye dzherelna baza arheologichni dani duzhe neodnoridni a dostovirnist piznishih pismovih svidchen takozh ye diskusijnoyu Grecke suspilstvo IX VIII stolit do n e zajmalo znachnu teritoriyu yaka ne mogla ne buti kulturno geterogennoyu do togo zh opoziciya ellini varvari she ne vstigla sformuvatisya Suspilstvo ciyeyi epohi A Marru v strukturnomu vidnoshenni porivnyuvav z nimeckim dofeodalnim U kozhnomu velikomu regioni bula gromada ocholyuvana carem basilevsom Car spiravsya na druzhinu vijskovu aristokratiyu evpatridiv i na radu starijshin yaki protistavlyalisya vilnomu prostolyudu demosu i nevilnim chuzhincyam i rabam Odnak she ne isnuvalo klasovogo rozsharuvannya tomu navit blagorodni za pohodzhennyam chleni gromadi zmusheni buli zajmatisya silskim gospodarstvom abo remeslami gomerivskij Odissej mig buti orachem m yasnikom kushnirom ale odnochasno tesleyu i kermanichem Oskilki nemaye niyakih svidchen pro isnuvannya greckoyi pisemnosti do VII stolittya do n e jmovirno ne isnuvalo okremoyi osviti dlya predstavnikiv eliti U miru zrostannya dobrobutu greckih carstv pidvishuvavsya status eliti yaka privlasnila rozrobku ideologichnoyi i ritualnoyi osnovi svogo panuvannya sho virazhayetsya u stvorenni kultiv misterij pohovan tosho Diskutuyetsya pitannya yakoyu miroyu dlya arhayichnih greckih gromad vlastive vikove rozmezhuvannya i chi povinni buli pidlitki dlya perehodu v doroslij stan prohoditi iniciaciyu pidsumok ciyeyi diskusiyi dozvolit vidpovisti na pitannya pro isnuvannya yedinoyi osvitnoyi sistemi v dalekij davnini Imovirno yedinoyi sistemi pidgotovki do iniciaciyi yak i yedinogo ritualu ne isnuvalo Mozhlivo vtim sho perezhitkom takoyi sistemi bula shlyubna ceremoniya yaka vidigravala vazhlivu rol pri perehodi zhinki z divoctva na nastupnij shabel zhittyevogo ciklu P yer Burdye j inshi doslidniki vvazhali sho grecke antichne suspilstvo skladalosya z sukupnosti odnakovih institutiv tobto v zhitti kozhnoyi lyudini identichnist i status zalezhali vid nizki institucijnih procesiv u yaki cya osoba bula integrovana Prostolyudini nabuvali bazovih navichok yaki vidpovidali profesijnim navichkam yihnih batkiv selyanska pracyu torgivlya perevezennya abo remeslo Inshimi slovami ditina trudilasya razom z batkami chi rodichami abo yak uchen chi pidmajster Intelektualni profesiyi napriklad cilitelya abo zhercya vishuna navryad chi buli nastilki skladnimi dlya osvoyennya yak u Mesopotamiyi abo Starodavnij Indiyi Grecka religiya ne pripuskala vuzkoyi specializaciyi zherciv tak samo yak ne isnuvalo ezoterichnih svyashennih tekstiv Cilitelstvo jmovirno bulo osoblivim vipadkom U Iliadi II 192 219 i XI 830 832 zgaduyetsya kentavr Hiron yakij buv uchitelem ne tilki Ahillesa ale j Asklepiya sho peredav svoyim sinam mistectvo likuvannya ran inshij variant mifu stverdzhuye sho likarskogo mistectva Asklepij navchivsya u batka Apollona Antichna klyatva Gippokrata pririvnyuvala vchitelya do batkiv a jogo ditej do ridnih brativ togo hto davav klyatvu Arhayichna epoha Lourens Alma Tadema Pirrichnij tanec 1869 kartinna galereya Gildgoll London Najvazhlivishim kriteriyem cholovichoyi doskonalosti v Starodavnij Greciyi arete bula vijskova doblest neviddilna vid atletichnoyi doskonalosti i mistectva polyuvannya Formalnoyi vijskovoyi pidgotovki taktichnih i strategichnih zanyat dovgij chas ne isnuvalo prote metannya spisa volodinnya shitom i vijskovi tanci v obladunkah buli poshireni yak demonstraciya osobistoyi sili ta majsternosti Mistectvo luchnika bulo dvoznachnim luk i strili vikoristovuvalisya shiroko ale status luchnikiv u polisnomu vijsku buv nizhchim u porivnyanni z kinnotoyu i vazhkoyu pihotoyu Prote v opisi pohovannya Patrokla v Iliadi strilba z luka zgaduyetsya ale vona ne bula vklyuchena do programi Olimpijskih igor ta inshih panellinskih zmagan arhayichnoyi i klasichnoyi epohi she Delfijski Nemejski i Istmijski igri U mifologiyi vpravnimi strilcyami buli Gerakl Filoktet i Odissej yak i sam Apollon ce bezperechno zalishki velicheznogo vplivu luchnikiv aristokrativ u arhayichnomu greckomu suspilstvi Navchannya yizdi na kolisnici i osoblivo verhi vhodilo v kolo zanyat aristokratiyi i odnochasno sluguvalo demonstraciyeyu statusu Primitno odnak sho kolisnici v I tisyacholitti do n e vzhe ne mali praktichnogo znachennya a na zmagannyah na zrazok Olimpijskih igor u peregonah brali uchast rabi abo najmani fahivci Takim chinom najvazhlivishim mehanizmom navchannya i odnochasno ritualom dlya viznachennya zdibnostej ta vinagorodi v elitnih kolah antichnoyi Greciyi stali zmagannya agon yaki do VI stolittya do n e poshirilisya po vsomu prostoru antichnoyi civilizaciyi Antichnij atletizm spriyav zgurtuvannyu i grupovij samosvidomosti aristokratiyi a takozh privchav uchasnikiv igor do pidporyadkuvannya pravilam disciplini i rezhimu Primitno sho igri ne vklyuchali komandnih zmagan na nih zmagalisya individualni biguni stribuni metalniki gonshiki i borci duzhe rano stali ocinyuvatisya i estetichni storoni dosyagnen gruba sila vvazhalasya vzhe nedostatnoyu Atletichna pidgotovka zdijsnyuvana v ogolenomu viglyadi inodi i v suprovodi muziki spriyala kultu tilesnosti i vihovuvala uyavlennya sho dobre trenovane tilo ye indikatorom yak erotichnoyi privablivosti tak i socialnogo statusu Chi vddilyalisya pri comu hlopchiki vid yunakiv ta doroslih nevidomo hocha takij podil stav praktikuvatisya v klasichnu epohu i piznishe Fizichne vihovannya vvazhalosya vazhlivim i dlya zhinok osoblivo v Sparti u vsyakomu razi zhinochi misteriyi Attiki na chest Artemidi vklyuchali hori big i shvidki tanci yaki vimagali vishkolu en Telemah Mentor i Evharida 1824 Anri Marru vikoristovuvav stosovno ciyeyi sistemi ponyattya licarska kultura universalnist yakogo i v XXI stolitti viklikaye diskusiyi Fizichne vihovannya malo poyednuvatisya z etichnim i she v Gomera ne kazhuchi pro piznishih avtoriv pererahovuyutsya bezlich vidiv doskonalosti zokrema etichna j estetichna yaki mayut buti pritamanni geroyam Z nayavnih dzherel mozhna rekonstruyuvati rizni i nesumisni odnu z odnoyu pedagogichni modeli Zgadanogo kentavra Hirona nazvano u Ksenofonta Cyn 1 vchitelem ponad 20 geroyiv a v budinku Peleya v Iliadi Feniks postaye gostem nahlibnikom yakij poyednuye druzhni i nastavnicki funkciyi shodo Ahillesa prichomu ostannij zvertayetsya do nogo yak do batka IX 607 V Odisseyi yunogo Telemaha v sviti doroslih suprovodzhuye shanovnij drug jogo batka Mentor chasom zamishuvanij Afinoyu Odnak mifologichnij Hiron rizko vidriznyayetsya tim sho ye profesijnim uchitelem yakij zhive okremo vid carskogo dvoru i realizuye universalnu navchalnu programu sho poyednuye rozvitok zv yazku iz bozhestvennim svitom i vijskovih doblestej Za pripushennyam M Griffina figuri Feniksa Mentora i Nestora predstavlyayut model vihovannya i osviti yaka jmovirno bula poshirenoyu na praktici Vihovannya yunogo aristokrata kuros znachnoyu miroyu gruntuvalosya na nasliduvanni geroya abo starshogo vzagali geroyichnij priklad imenuvavsya paradigmoyu Yuni voyini v gomerivskomu eposi sluzhat starshim ale pishayutsya svoyim statusom voni mozhut vesti kolisnicyu u starshogo podavati jomu vino na benketah i spilno berut uchast u spivah Apollonu horovih tancyah i zmagannyah oratorskih i v strilbi z luka V antichnih tekstah mozhna vidiliti chotiri specifichni vidi cholovichih soyuziv u yakih zdijsnyuvalasya vihovno osvitnya funkciya vidrefleksovana suchasnikami Hor persh za vse pov yazuyetsya z religijnoyu diyalnistyu Vijskovi spilnoti sissitiyi vihovni spilnoti dlya yunakiv imenovani dav gr ἐϕhbeia Spilnoti dlya spilnogo provedennya chasu simposij i eteriya Vlasne shkola dav gr didaskaleῖon Uchasniki cih grup vvazhalisya u svoyij spilnoti rivnimi mali odnakovi kostyumi zachiski i pidtrimuvali u movi ta povedinci osoblivi kodi sho vidokremlyuvali yih vid usih inshih Miscyami zustrichej podibnih spilnot mogli buti hrami stadioni svyashenni gayi abo benketni zali Osvita klasichnogo periodu Zagalni polozhennya Leo fon Klence Rekonstrukciya Afinskogo akropolya v antichnu epohu 1846 Nova pinakoteka Myunhen Pershodzherela ne dozvolyayut z yasuvati koli v Greciyi z yavilisya pershi platni zagalnoosvitni shkoli i yak voni funkciyuvali Z literaturnih dzherel vidomo sho v Hiosi i v V stolitti do n e isnuvali veliki shkilni budivli i pid chas zemletrusu v odnomu zaginulo 120 a v inshomu bulo vbito rozlyuchenim borcem 60 hlopchikiv Viznachiti yak ci ustanovi funkciyuvali takozh majzhe nemozhlivo a standarti sklalisya vzhe blizhche do kincya klasichnoyi epohi v IV stolitti do n e Sudyachi z komediyi Aristofana Hmari 959 1023 shkilni budivli tim bilshe veliki buli skorishe vinyatkom Nizhcha osvita vklyuchala triadu predmetiv pismo gramatika vklyuchaye takozh elementarnu arifmetiku i azi malyuvannya muzika kifaristika i avletika i gimnastika zagalnofizichna pidgotovka z elementami vijskovoyi spravi Ochevidno sho chitannya ta pismo mozhna bulo vikladati v bud yakomu primishenni a muzika i fizichna aktivnist mogla praktikuvatisya v gromadskih miscyah gimnasiyah i palestrah na stadionah i navit u hramah Vizhivannya polisa v VI IV stolittyah do n e zalezhalo vid fizichnoyi ta gromadyanskoyi pidgotovki kozhnogo vilnogo cholovika tak samo yak i reputaciya gromadyanina zalezhala vid jogo osobistih zaslug i muzhnosti Shkilnij kilik roboti Durisa Antichne zibrannya Berlin Primitno sho davnogrecka mova arhayichnoyi i klasichnoyi epohi ne maye chitkoyi shkilnoyi terminologiyi navit u Platona nemaye ponyattya jti do shkoli vzagali a zavzhdi utochnyuyetsya sho uchni jdut do vchitelya pisma muziki trenera z gimnastiki abo v palestru i t d Protagor 325e 326b U comu sensi horovi gromadi Pifagora abo Safo ne buli shkolami ale yih glava bezsumnivno mozhe buti nazvanij vchitelem Pri comu slid mati na uvazi sho gimnasiyi i palestri buli daleko ne v kozhnomu polisi azh do ellinistichnoyi epohi Mark Griffit pripuskav sho mehanizm oplati provodiv rozmezhuvalnu liniyu i vchitel yakij pracyuvav za platu v socialnomu sensi silno postupavsya horodidaskalu nachalniku horu abo pajonomu glavi cholovichogo soyuzu riznogo rodu yaki utrimuvalisya iz zagalnih pozhertvuvan chleniv grupi abo vzagali vid polisa She za chasiv Sokrata i Platona fakt sho mandrivni sofisti brali platu za navchannya buv odnim z argumentiv proti yih diyalnosti Platnij uchitel ne perebuvav zi svoyimi pidopichnimi u simejnih chi inshih zv yazkah i mig buti zvinuvachenij u svogo rodu osvitnij prostituciyi bo torguvav mudristyu z usima hto zabazhaye Tomu Platon i Aristotel napolyagali shob polisi subsiduvali osvitu dlya svoyih gromadyan na vsih rivnyah vtim nevidoma zhodna derzhavna iniciativa podibnogo rodu Vid seredini IV stolittya do n e ritorichna platna osvita peretvorilasya na respektabelne zanyattya a okremi shkoli mogli subsiduvati blagodijniki vidomi na im ya Prote pislya 500 roku do n e v afinskomu chervonofigurnomu vazopisi z yavlyayutsya shkilni sceni a takozh zobrazhennya lyudej yaki chitayut zokrema zhinok z riznih socialnih shariv Na Shkilnomu kiliku roboti Durisa priblizno 480 h rokiv do n e zobrazheno hlopchikiv pid chas shkilnogo zanyattya odin otrimuye nastanovi vid uchitelya yakij pereviryaye vpravu na voskovij tablichci odin mabut chitaye yakijs tekst a vchitel diktuye vgolos z papirusnogo suvoyu Dvoye hlopchikiv zajnyati muzikoyu grayuchi na avlosi i liri Ce malo ne najvazhlivishe dzherelo shodo organizaciyi navchannya v Starodavnih Afinah ale vono ne dozvolyaye zrobiti visnovok sho elementarna gramotnist i muzika vikladalisya dityam odnogo viku i na odnomu j tomu zh etapi navchannya Scena na kiliku mozhlivo zobrazhaye poslidovni etapi navchannya odnogo i togo zh hlopchika Arheologichni znahidki sho vidnosyatsya do rubezhu VI V stolit do n e svidchat sho pochatkova osvita v Afinah spiralas na chitannya i pismo Viyavleno sotni grafiti na skelyah v attichnij glibinci yih doslidzhuvala Merla Lengdon ale 2015 roku voni she ne buli opublikovani zalisheni pastuhami zmist yih svidchit sho avtori pishalisya uminnyam pisati Prote viznachiti tochne chislo ditej riznih socialnih verstv sho zdobuvali osvitu absolyutno nemozhlivo Napisi na riznih predmetah pidpisi na vazah zberezheni ostrakoni svidchat sho riven gramotnosti yakij virazhayetsya zokrema v poslidovnosti orfografiyi pravilnosti sintaksisu i morfologiyi buv dosit nizkim Chitannya rozglyadalosya yak dopomizhnij zasib u ritorici de standarti usnogo vistupu buli visoki kaligrafiya she ne vhodila do chisla chesnot osvichenoyi lyudini Afinska model A Marr viznachav afinsku model osviti yak gromadyansku Prote she v klasichnu epohu vona zberigala chimalo arhayichnih ris yaki francuzkij doslidnik harakterizuvav tak Navit u seredini V stolittya ce utvorennya yak i ranishe oriyentovane na zhittya znati na zhittya bagatogo a tomu j netrudyashogo velikogo zemlevlasnika i znachno menshoyu miroyu na realne isnuvannya serednogo afinyanina yakij skromno zdobuvav svij hlib selyanskoyu praceyu remeslom abo dribnoyu torgivleyu Shob uyaviti sobi ce aristokratichne zhittya uyavimo gomerivskogo licarya sho ne zajnyatij vijnoyu osnovnim zmistom jogo zhittya viyavitsya blagorodnij sport She v chasi Isokrata zagalnodostupna osvita bula novinkoyu i bagato avtoritetnih avtoriv zgaduvali pro aristokratichne minule Zamozhnij klas v Afinah poznachavsya terminom vershnik i korin ipp ἵppos kin vhodiv v imena eliti V komediyi Aristofana Hmari selyanin nuvorish sklav dlya svogo sina im ya Fidippid za napolyagannyam znatnoyi podruzhzhya Naperedodni Salaminskoyi bitvi Kimon urochisto posvyativ u hram Afini vudila svogo konya U korpusi literaturnih tekstiv Ksenofonta pohodiv z aristokratiyi predstavleni traktati pro polyuvannya verhovij yizdi i povchannya nachalnika kinnoti Najvazhlivishim afinskim dosyagnennyam V stolittya do n e stala demokratizaciya suspilstva tobto mozhlivist i prostolyudu mati dostup do rivnya zhittya i kulturnogo idealu yakij do togo buv prinalezhnistyu tilki aristokratiyi Inshimi slovami vidbuvayetsya demokratizaciya v osviti i porivnyano shvidko stvoryuyetsya model klasichnogo osviti yaka potim bude sprijnyata i rimskoyu tradiciyeyu Mova jde pro triyednist fizichnogo ritorichnogo j intelektualnogo navchannya z uporom na pravilnist movnogo vzhivannya i vishukanist usnogo movlennya vazhlivist lyudskoyi gidnosti i fizichnogo rozvitku yake dozvolyaye vilnomu gromadyaninu postavati ne tilki v sudi abo narodnomu zborah ale i v palestre abo lazni Pri comu intelektualni dosyagnennya polyagali ne v pisanomu a vimovlenomu slovi i gromadska aktivnist bula klyuchem do uspihiv i nevdach publichnih person Vid seredini IV stolittya do n e greckij kulturnij ideal stav dostupnij dlya bud yakogo vilnogo gromadyanina yakij mav dozvillya i koshti shob jomu vidpovidati Lourens Alma Tadema Chitannya z Gomera 1885 Hudozhnij muzej Filadelfiyi Demokratizaciya osviti bula tisno pov yazana z ruhom sofistiv yaki v slovah Sokrata i Platona postavali yak nebezpechni inozemci sho pretenduyut na te shob navchati arete zhiteliv Afin de analizuyuchi zberezheni urivki tekstiv Gippiya sered yakih Zbori dav gr synagwgh dovodiv sho Gippij buv najranishim predstavnikom doksografiyi Anri Marru pryamo nazvav sofistiv pershimi vikladachami vishoyi shkoli Platonivska kritika Prodika pokazuye sho forma i zmist navchannya sofistiv ne vidriznyalisya vid tradicijnogo aristokratichnogo na pershomu misci bula poeziya naukovi znannya takozh peredavalisya v poetichnij formi u specifichnij obstanovci cholovichogo zibrannya yake malo ritualizovanij harakter Protagor bagato miscya u svoyih promovah pridilyav rozriznennyu ritorichnih stiliv i yih vplivu a Prodik osoblivo cikavivsya pravilnistyu sliv semantikoyu i slovovzhivannyam i proponuvav zanyattya dlya pochatkivciv i tih hto prodovzhuye z yakimi pracyuvav okremo i okremo brav platu Najvazhlivishim naslidkom diyalnosti sofistiv stala pidgotovka afinskogo suspilstva do intelektualizaciyi osviti i formalizaciyi usnih vistupiv Ce ne skasovuvalo masovoyi fizichnoyi pidgotovki ditej vilnih gromadyan yaki tim samim zaluchalisya i v pidgotovku do miscevih i panellinskih igor Primitno sho v Afinskij derzhavi procesi navchannya mabut ne buli formalizovanimi i buli privatnoyu spravoyu Ne bulo licenzuvannya diyalnosti vchiteliv standartizaciyi navchalnih planiv abo derzhavnogo regulyuvannya plati za navchannya Moralne navchannya vse bilshe zvodilosya do zauchuvannya na urokah gramatiki eposu yakij mistiv neobhidni prikladi i zadavav standarti literaturnoyi movi Prote najvazhlivishim dzherelom socialnogo rozsharuvannya v Afinskij demokratiyi bulo vidnesennya gromadyan do kategoriyi zamozhnih abo bidnih pershi nesli liturgiyi gromadski povinnosti oplachuvani z vlasnih koshtiv i stanovili vsyu kerivnu verhivku derzhavi Yih chiselnist stanovila priblizno 5 vsogo naselennya same v comu seredovishi praktikuvalisya tradicijni disciplini i pidtrimuvavsya osobistisnij ideal Inshi gromadyani zmusheni buli zaroblyati na zhittya sho nakladalo vidbitok i na potrebi u sferi navchannya Vsi klasichni avtori pidkreslyuvali sho povnij cikl navchannya buv dostupnij lishe najbagatshim yaki mogli najmati privatnih vchiteliv i ne vikoristovuvali nashadkiv u gospodarstvi Diti nizhchih verstv naselennya bilshe pridilyali uvagi sportu i za pidrahunkami Nika Fishera na Olimpijskih igrah regulyarno vistupali gromadyani z dohodami goplita abo nizhche Pri comu moralne navchannya zberigalosya v povnij miri oskilki vidpovidno do idealu kalokagatiyi fizichni dosyagnennya ne mogli ne suprovodzhuvatisya vihovannyam duhu Vartist navchannya jmovirno bula cilkom posilnoyu dlya zvichajnih gromadyan napisi z Mileta i Teosa III stolittya do n e svidchat sho vchitel zaroblyav 1 2 drahmi na den sho mozhna porivnyati z dohodami robitnika remisnika Spartanska model Edgar Dega en 1861 Londonska nacionalna galereya Za viznachennyam G Zhurakovskogo spartanske vihovannya bulo aristokratichnim i vijskovim Bez zaperechennya cogo faktu v antikoznavstvi XXI stolittya poshiryuyutsya inshi ocinki Zokrema Anton Pavell stverdzhuvav sho spartanskij pidhid do osviti buv najsuchasnishoyu z usih sistem klasichnoyi Elladi Spartanska derzhava jmovirno bula pershoyu yake vvela derzhavne vihovannya majbutnih gromadyan zdijsnyuvane centralizovano Inshim buv i status zhinok spartanok yaki shirshe nizh de b to ne bulo v Elladi buli dopusheni do zagalnovijskovih fizichnih disciplin i navit mali pravo vistupu v sudi i kritiki cholovikiv voyiniv Prote ranishe prijnyati uyavlennya zaznayut v antikoznavstvi kritiki azh do togo sho termin ἀgwgh mabut ne buv standartnim poznachennyam spartanskogo vihovnogo procesu Tak samo suchasni antikoznavci vse mensh ohoche viznayut istorichnist isnuvannya Likurga abo prinajmni dostovirnist povidomlyuvanih Plutarhom vidomostej Avtentichnim dzherelom V IV stolit do n e ye Lakedemonska politiya Ksenofonta a takozh deyaki fragmenti prac Fukidida Platona i Aristotelya Perevazhno ce svidchennya afinyan protivnikiv svoyeyi demokratiyi i apologetiv spartanskih poryadkiv hocha v cih tekstah zustrichayutsya i pasazhi rozcharovanogo entuziasta za vislovom A Pavella Entoni Spovort i Pol Kartledzh u doslidzhenni 2002 roku Hellenistic and Roman Sparta a tale of two cities na pidstavi arheologichnih i epigrafichnih danih rimskogo periodu prijshli do visnovku pro silne spotvorennya obrazu Sparti i spartanskogo vihovannya v rimskih dzherelah Zgidno z A Pavellom vidminnist v osvitnih sistemah Afin i Sparti sho protistavlyayutsya she Fukididom polyagala v nayavnosti i vidsutnosti takogo u spartanskoyi derzhavi zasnovanoyi vnaslidok utorgnennya dorijciv na Peloponnes Takim chinom spochatku spartanski chesnoti sprijmalisya ne yak dani zemleyu i bogiv a yak nav yazani z potreboyu postijnoyi pidtrimki Tomu najvazhlivishoyu zagalnoderzhavnoyu chesnotoyu spartanciv bula pidtrimka nezminnosti dav gr stasis i Fukidid I 18 peredavav perekaz pro vinyatkovist spartanskih poryadkiv yaki nibito ne zminyuvalisya protyagom 400 rokiv She odniyeyu vazhlivoyu vidminnistyu bulo te sho vlasne spartanciv bulo duzhe malo v yihnij vlasnij derzhavi Tochnih danih tut nemaye ale Gerodot v opisi bitvi pri Plateyah 479 rik do n e dvichi povtoryuye sho na kozhnogo goplita spartanciv pripadalo po 7 ilotiv IX 10 11 28 29 Ksenofont u svoyij Ellinici napisanij cherez 80 rokiv stverdzhuvav sho chiselnist spartiativ vidnosno periekiv i ilotiv bula 1 100 III 3 5 6 Takim chinom usi gromadyani spartanci buli pozbavleni neobhidnosti zaroblyati sobi na zhittya i dumati pro majbutnye ale pri comu zhili v postijnomu strahu pered povstannyam prignoblenih staniv sho j peretvoryuvalo povnopravnih gromadyan na spadkovu vijskovu kastu Svoyih ditej predstavniki ciyeyi kasti vihovuvali v dusi perevagi a kolektivne ckuvannya i masovi vbivstva ilotiv zafiksovani Fukididom i Ksenofontom sluzhili dlya dodatkovoyi samoidentifikaciyi i viroblennya pochuttya yednosti i krovnogo zv yazku shob ne zmishuvatisya z nizhchimi stanami ru Spartanske vihovannya 1850 Tuluza Muzej avgustinciv Vijskova osvita spartiativ bula horovoyu v yakij velicheznu rol grali kolektivni spivi i tanci A Pavell zaznachav sho povidomlennya Plutarha pro te sho yunim spartancyam pokazuvali pid chas kolektivnih estetichnih zanyat p yanih ilotiv yakih zmushuvali tancyuvati i spivati jmovirno vidpovidalo dijsnosti Zagalnogrecki simposioni buli v Sparti zaboroneni za povidomlennyam Platona Zakoni 637a b spartiat mig buti piddanij pobittyu yaksho jogo zastavali u p yanomu viglyadi navit pid chas svyat Spilni trapezi starshih voyiniv sissitiyi takozh vvazhalisya vazhlivim vihovnim zasobom a takozh dozvolyali dolati Podibna sistema z uzakonenoyu gerontokratiyeyu robila spartanske suspilstvo postijno rozkolotim za dvoma napryamkami mizh bagatimi i bidnimi spartiatami ta mizh spartiatami i vsima inshimi A Pavell vihodyachi z nepryamih svidchen prijshov do visnovku sho prospartanski nalashtovani Platon i Ksenofont ne mogli pryamo vkazuvati sho osnovnim metodom vijskovogo vihovannya v Sparti bula partizanska vijna yaku vzayemno veli mizh soboyu iloti zi spartiatami Tomu opisuvani nim rituali nad yunakami yaki povinni buli hoditi bezshumno spritno krasti yizhu i terpiti pobittya na vivtari v hrami cilkom vpisuyutsya v cyu kartinu Riznovidom vijskovogo vihovannya buli kriptiyi Zakoni 633b c akti pokazovogo teroru yaki yuni voyini spartiati vershili nad ilotami pid pokrovom nochi abo navpaki u rozpal polovih robit vibirayuchi najsilnishih Mozhlivo sho ce buli perezhitki pervisnih iniciacij u spartanskomu suspilstvi Specifichno spartanskim vihovnim ponyattyam buv aἰdws sho oznachalo doblest pid tiskom zovnishnih obstavin pidvishena smertnist spartanskih komandiriv v boyu opisana usima klasichnimi pismennikami poyasnyuvalasya strahom osudu pered nedostatno doblesnim povedinkoyu Spartanska lakonichna ritorika bula optimizovana pid potrebi vijskovogo komanduvannya i tochnogo peredannya operativnoyi informaciyi i v comu plani bula cilkom protilezhna afinskij knigi v osviti namagalisya vzagali ne vikoristovuvati i v antichnij literaturi vkraj malo zgadok pro spartanskih pismennikiv i poetiv Tilesnist gomoseksualnist i polisne vihovannya Gerakl Eros i Iolaj Relyef na osnovi ritualnoyi etruskoyi posudini la priblizno IV stolittya do n e Antichna pederastiya bula predmetom vivchennya germanskih antikoznavciv she u XVIII stolitti pochinayuchi vid J Vinkelmana Dali azh do seredini XX stolittya v anglomovnomu sviti cherez osoblivosti morali doslidniki namagalisya unikati temi gomoseksualnosti zokrma v aspekti osviti i vihovannya Anri Marru v svoyemu doslidzhenni 1948 roku okremu glavu nazvav Pederastiya yak osvita Novatorskimi stali en Kenneta Dovera 1978 i drugij tom Istoriyi seksualnosti Mishelya Fuko 1985 U 1990 ti roki ci roboti zaznali kritichnogo pereosmislennya i napadok zokrema cherez nadmirnu uvagu sho pridilyayetsya analnim znosinam odnak zgidno z en Dover buv pershim doslidnikom yakij zayaviv sho antichnu seksualnu kulturu slid vivchati poza moralnimi ocinkami suchasnogo zahidnogo suspilstva a Fuko skeruvav interesi doslidnikiv na rol gomoerotiki v etichnij sistemi davnih grekiv Roli pederastiyi v pedagogichnij sistemi i mifologiyi prisvyachena robota ru Iniciacijnij gomoseksualizm u starodavnij Yevropi 1986 Gomoerotizm u zhinochij horovij vzayemodiyi stav vazhlivim syuzhetom u doslidzhenni Kloda Kalama Les Chœurs de jeunes filles en Grece archaique U rekonstrukciyi amerikanskogo doslidnika en antichne rozuminnya tilesnosti bulo organizmichnim choloviche i zhinoche nachala i yih anatomichne vtilennya yavlyaye soboyu dva polyusi yedinoyi stati prichomu cholovik realizovuvav garyache aktivne nachalo zhinka pasivne holodne Ce bulo bezposeredno pov yazano z ritorikoyu platonivski vislovlyuvannya pro zhar dumki yakij mozhna vidchuvati bezposeredno i sprijmati cherez emocijni promovi buli bukvalnimi virazami a ne metaforoyu Sprijnyatlivist bezposeredno zalezhala vid tilesnogo zharu zhinki u filosofskih mirkuvannyah mogli rozglyadatisya yak nepovnocinni choloviki visliv fr odnak protistavlennya vilnih gromadyan i rabiv takozh rozglyadalosya u fizichnomu sensi nerozvineni rozumovo i zmusheni movchati rabi u vsomu postupalisya emocijno ta intelektualno rozvinenim vilnim gromadyanam chiyi tila buli zigriti diskusiyami na narodnih zborah abo simposioni i sportivnimi igrami ta zmagannyami Rozigriv tilesno duhovnoyi yednosti zdijsnyuvavsya v gimnaziyah i palestrah v agonalnij formi dlya chogo sluguvali vijskova pidgotovka i sport kritichnim dlya formuvannya osobistosti vvazhavsya vik do pochatku statevogo dozrivannya Ritorichna osvita odnakovo rozvivala silu golosu i metodiv perekonannya neobhidnih dlya narodnogo zibrannya takim chinom vona stanovila yednist iz fizichnimi vpravami i vchila takij samij ekonomiyi ruhiv i tochnosti kidkiv u publichno pravovij i gromadskij sferi yak i u fizichnih zmagannyah Chas viniknennya pederastiyi yak socialno vihovnoyi praktiki v Starodavnij Greciyi nevidomij prinajmni znahidki zobrazhen v Kato Simi na Kriti pokazuyut sho cholovichi soyuzi dav gr ἀndreῖon i specifichni praktiki isnuvali tam priblizno u VIII VII stolittyah do n e Dlya piznishoyi epohi isnuyut opisi Aristotelya i Strabona Vidsutnist posilan na pederastiyu v gomerivskomu eposi ne obov yazkovo oznachaye sho cogo yavisha ne isnuvalo pid chas jogo skladannya a nayavnist deyakih gomoerotichnih motiviv u mifologichnih syuzhetah mozhe svidchiti pro vidnosno piznye yih inkorporuvannya v teksti Nayavni dzherela dialogi Platona j promovi Eshina zobrazhuyut idealizovanij obraz pederastiyi vpisanij u pajdejyu i aristokratichne suspilstvo Dosi tochatsya diskusiyi naskilki formalno buv institucionalizovanij status efeba v polisnom suspilstvi U deyakih greckih mistah isnuvali osoblivi ustanovi dlya efebiv prichomu krajnih form cej institut dosyag u Sparti priblizno do VI stolittya do n e V cholovichih soyuzah pidtrimuvalisya gomoseksualni vidnosini riznovid vijskovoyi druzhbi v pari nerivnih za vikom i dosvidom partneriv starshij erast dav gr erasths bere na sebe obov yazki navchannya molodshogo eromena dav gr ἐrwmenos A Marru pidkreslyuvav sho stvorennya zamknutogo cholovichogo seredovisha malo pedagogichne znachennya v yakomu pederastiya bula osoblivim zhinkonenavisnickim idealom doskonaloyi muzhnosti Francuzkij doslidnik vidznachav sho inshoyi modeli socializaciyi ta osviti v arhayichnomu greckomu suspilstvi prosto ne isnuvalo zhinki yak pravilo ne otrimuvali osviti hlopchiki rano pokidali zhinochu polovinu budinku i sim ya ne mogla sluzhiti modellyu vihovannya Batko simejstva v aristokratichnih kolah u pershu chergu buv gromadyaninom polisa politichnim diyachem a lishe potim sim yaninom U dialogah Platona chitko prostezhuyetsya dumka sho pederastichnij zv yazok stvoryuye mizh kohancyami znachno bilshu blizkist nizh ta sho isnuye mizh batkami i ditmi Shkil yak takih v arhayichnij Greciyi ne isnuvalo a pislya yih poyavi profesiya vchitelya rozglyadalasya yak tehnichna v silu togo sho vin brav platu za navchannya Dlya greka osvita paideia polyagala perevazhno v glibokij blizkosti sho vinikala mizh yunakom i starshim za vikom prichomu ostannij odnochasno stavav dlya pershogo zrazkom i kerivnikom i posvyachuvav jogo v zhittya lt gt Stavlennya vchitelya do uchnya u drevnih zavzhdi bude nagaduvati stavlennya lyublyachogo do ulyublencya Osvita bula ne stilki navchannyam tehnichnoyu nastanovoyu skilki sukupnistyu turbot starshogo spovnenih nizhnoyi uchasti zaradi rozvitku molodshogo yakij u svoyu chergu gorit bazhannyam u vidpovid na cyu lyubov stati gidnim yiyi Aristokratichne vihovannya j osvita spochatku stvoryuvalisya dlya potreb vidnosno zabezpechenogo prosharku naselennya pered yakim ne stoyalo zavdannya osviti zaradi otrimannya profesiyi ta zarobitku Arhayichna model greckoyi osviti peredbachala formuvannya harakteru j osobistosti i zdijsnyuvalasya v umovah sportivnih zmagan i svitskogo zhittya v zakritomu cholovichomu tovaristvi Yaskravim svidchennyam takih vidnosin ye elegiyi Teognida Megarskogo datovani priblizno 540 mi rokami do n e i priznacheni dlya vikonannya na benketah eteriyi Vidsutnist specializovanih osvitnih ustanov takozh spriyala formuvannyu yedinogo tipu pogliblenoyi osviti prihilnosti uchnya do vchitelya yakij vidznachiv jogo svoyim viborom Dzhon Vilyam Godvard U dni Safo 1904 muzej Getti Richard Sennet u svoyij monografiyi 1994 roku utochnyuvav ci polozhennya Agonalne vihovannya vilnogo gromadyanina v Afinah vklyuchalo erotichnij aspekt Tradiciya nakazuvala dosit zhorstki ramki v yakih zminyuvalasya povedinkova model U zagalnomu vipadku koli hlopchik buv she holodnim i m yakim tobto zhinochnim tochnishe perebuvav u procesi perehodu vid zhinochoyi fazi do cholovichoyi starshomu slid rozigriti jogo pochuttya intelekt i rozvivati fizichni parametri Roli minyalisya pislya statevogo dozrivannya indikatorom yakogo bula poyava vtorinnogo ovolosinnya i borodi vtim Sokrat shukav kohannya yunakiv she v 60 richnomu vici yakij v antichnih uyavlennyah buv pohilim R Sennet stverdzhuvav sho antichnij kod seksualnoyi povedinki mizh erastom i eromenom ne pripuskav penetraciyi yak analnoyi tak i fellyaciyi yak prinizlivoyi dlya oboh storin navpaki koyitus mizh cholovikom i zhinkoyu vimagav sim yaviporskuvannya i poperednogo rozigrivu do takogo stupenya shob zhinka mogla prijnyati sim ya Sudyachi zi scen u vazopisi V stolittya do n e praktikuvalisya geteroseksualni analni znosini sho moglo buti yak miroyu kontracepciyi tak i virazhennyam nizkogo socialnogo statusu zhinok Bagato podrobic mistit u comu plani promova Eshina en 138 153 serezh zvinuvachen nazvana yak raz penetraciya u vidnosinah mizh erastom i eromenom abo sproba priniziti v bukvalnomu sensi partnera kohanci mayut buti rivnimi popri riznicyu u vici Istotnim u danomu konteksti ye te sho vidnosini mizh voyinami gromadyanami mali proyektuvatisya na vlasnij polis Platon pripisuvav Periklu viraz sho gromadyani mayut zakohatisya v misto vikoristovuyuchi termin ἐrᾶs8ai v tomu zh konteksti jogo vikoristovuvav i Aristofan Takim chinom piznayuchi lyubov u gimnasiyi hlopchik mav usvidomiti j svoyu perezhivanu zokrema j tilesno lyubov do mista i erotichnij zv yazok mizh gromadyaninom ta mistom Yedinim vidomim z pershodzherel vinyatkom z cholovichogo harakteru polisnoyi osviti bula zhinocha shkola gromada na Lesbosi kincya VII stolittya do n e Sudyachi z usogo divchata mogli otrimuvati osvitu mizh kincem ditinstva provedenim u domi materi i shlyubom dlya cogo sluzhila obitel uchenic Muz tobto religijne sestrinstvo prisvyachene boginyam kulturi Odniyeyu z nastavnic tam bula poetka i kompozitorka Sapfo Na vidminu vid vijskovogo soyuzu v obiteli Muz na Lesbosi navchali grupovim tancyam muzici i spivu a zhittya gromadi regulyuvalasya ciklom svyat religijnih ritualiv i benketiv Tut vpershe na pershij plan vineseno muziku yak vihovnij zasib a v odnomu z fragmentiv pripisuvanih Sapfo jdetsya pro bezsmertya yake mozhna zdobuti shanuvannyam Muz Programa Lesboskoyi gromadi vklyuchala j atletiku a Sapfo zgaduvala sho trenuvala peremozhnicyu v bigu A Marru provodyachi paraleli z cholovichim gomoseksualnim vihovannyam zaznachav sho sapfichna lyubov ne otrimala u neyi togo metafizichnogo pereosmislennya yakogo zaznaye u Platona pederastiya yaka stala ustremlinnyam dushi do ideyi Bilsh abo mensh dokladni vidomosti pro lesbosku gromadu zbereglisya po suti vipadkovo hocha u Maksima Tirskogo zgaduyutsya imena she dvoh nastavnic divchat Nastupni zgadki pro zhinoche navchannya potim z yavlyayutsya tilki v epohu ellinizmu Grecka osvita i zhinki Dokladnishe Zhinki u Starodavnij Greciyi ta Zhinocha osvitaZhinka peche hlib Tanagrska statuetka priblizno V stolittya do n e Luvr inventarnij nomer MNE 1333 Perevazhna bilshist vilnih zhinok u greckih polisah buli i vihovuvalisya domogospodarkami Platon u Derzhavi 455s popri svoyu mizoginiyu viznavav sho zhinki ye krashimi kuharyami nizh choloviki Sered tanagrskih statuetok zbereglasya odna sho vidtvoryuye zhanrovu scenu zhinka shos varit u kazani a yiyi dochka poruch namagayetsya yij nasliduvati Isnuye pripushennya sho v 7 richnomu vici sini pokidali ginekej todi yak dochki zalishalisya pri materi do shlyubu i otrimuvali vihovannya vdoma Zgidno z Ojkonomikoyu Ksenofonta v obov yazki materi vhodilo i moralne povchannya dochki sho vklyuchalo ponyattya pomirnosti strimanosti podruzhnoyi virnosti i posluhu Ci chesnoti chasto ye na nadgrobkah i navit zgaduyutsya v odnij z promov Lisiya Oskilki shlyub najchastishe vidbuvavsya u vici 15 rokiv podalshim navchannyam molodoyi druzhini zajmalisya svekruha i cholovik She z gomerivskih chasiv yedinoyu chisto zhinochoyu sferoyu ekonomiki buli pryadinnya i tkactvo yaki v eposi rozglyadalisya i yak obov yazok i yak zhinocha chesnota yaka poshiryuyetsya yak na bogin tak i rabin Navit u maskulinnomu suspilstvi zhinki stikalisya z neobhidnistyu samostijno zaroblyati prirodnimi vvazhalisya rinkovi profesiyi najmana abo nadomna robota prisluzhnici kuhovarki shvachki deyaki druzhini gromadyan zajmalisya akusherstvom Zbereglisya poodinoki epigrafichni svidchennya pro zhinok chobotarku i yuvelirku Odin z pidpisiv na vazah svidchit sho zhinki mogli buti zajnyati i v hudozhnomu promisli najpevnishe voni buli vilnimi Nepryami svidchennya dozvolyayut zrobiti visnovok sho v Afinah zhinki zajnyati v remesli mogli perebuvati v gildiyi narivni z cholovikami Vtim pl pripuskav sho deyaki remisnici mogli buti vilnovidpushenicyami yaki prodovzhuvali zajmatisya profesiyami nabutimi abo praktikovanimi v nevilnomu stani Jmovirno yedinim riznovidom agonalnih zmagan dostupnih dlya zhinok buli igri Geri yaki provodilisya v Olimpiyi i priznachalisya za Pavsaniyem V 16 2 7 viklyuchno dlya neodruzhenih divchat Za nayavnimi vidomostyami ci igri mali lokalne znachennya a yedinim vidom zmagan buv big ce yedine dostovirne svidoctvo pro uchast zhinok u publichnij aktivnosti krim Sparti azh do rimskogo chasu Uchast zhinok u bigu dokumentovano arhayichnim vazopisom i skulpturoyu jmovirno ci zmagannya mali ritualnij harakter i buli pov yazani z dozrivannyam i shlyubnim ciklom Uchast zhinok u religijnih ceremoniyah postupovo privela do formuvannya zhinochogo horu zobrazhennya yakogo predstavleni yak arhayichnoyu tak i klasichnoyu tradiciyeyu Isnuvannya okremih zhinochih horiv i zhinochih tancyuvalno muzichnih zanyat dokumentovano po vsij Greciyi vklyuchno z Attikoyu Beotiyeyu i Peloponnesom Uchast u horah bula vidkritoyu i dlya odruzhenih zhinok a zhreckij status sho zazvichaj buv spadkovim i uchast u misterialnih dijstvah bula vidkritoyu tilki dlya aristokratok prinajmni do kincya arhayichnogo periodu Teofrast povidomlyav sho isnuvali konkursi krasi dlya divchat na Lesbosi i Tenedosi a takozh zmagannya z domovodstva Aspasiya v otochenni greckih filosofiv en 1670 ti Versal Ocinka gramotnosti davnogreckih zhinok praktichno nemozhliva cherez povnu vidsutnist statistichnoyi informaciyi Zobrazhennya zhinok sho chitayut i pishut zustrichayutsya u vazopisi prote v narativnih dzherelah vidomosti chasto superechlivi i zavzhdi urivchasti bez uzagalnen Prote zagalnoviznanim u antikoznavstvi vvazhayetsya fakt sho kilkist zhinok zdatnih pisati hocha b vlasne im ya yak pidpis na dokumenti i tim bilshe chitati znachno postupalas kilkosti cholovikiv Socialna prinalezhnist ne mozhe buti indikatorom oskilki v aristokratichnomu seredovishi ne vimagalosya gramotnosti vid zhinok u miru demokratizaciyi osviti aristokratichnij etos stav poshiryuvatisya na vsih gromadyan polisa Skupa literaturna tradiciya praktichno pozbavlena tekstiv napisanih vid imeni zhinok abo adresovanih zhinkam Priklad Sapfo ye poodinokim vinyatkom Zhinki tak chi inakshe prisutni v zhitti osnovnih filosofskih shkil ale praktichno ne brali uchasti v rozrobci obgovorenni ta poshirenni vchennya Jmovirno najbilsha rol zhinok bula u pifagoreyizmi druzhina i dochki Pifagora takozh zgaduyutsya v antichnih dzherelah yak filosofini Sprobu realizaciyi pajdeyi v zhinochomu vimiri mozhna prostezhiti v sviti geter zhinok yaki dopuskalisya na simposiyi i jmovirno mogli brati uchast u ritorichnih zmagannyah Odnak zobrazhennya geter u vazopisi svidchit sho yihni horovi vistupi vidriznyalisya vid ritualizovanih i mali erotichnij harakter Yaksho geter dopuskali do cholovichih igor najchastishe ce buv kottab Horovij harakter lesboskih zboriv i stupin zaluchenosti v nih vilnih zhinok a ne geter diskutuyetsya v antikoznavstvi Navpaki specifichnu horovu model zhinochoyi pajdeyi za Klodom Kalamom realizovano v Sparti Ye pidstavi vvazhati sho divchatok takozh organizovuvali v horovi grupi ocholyuvani zhinkami starshogo viku i jmovirno poetom cholovikom u skladi yakih voni brali uchast u chislennih ritualah na chest Artemidi Apollona Yeleni Dionisa i Dioskuriv Naskilki perelicheni yavisha buli tipovimi i poshirenimi dovesti mabut nemozhlivo Praktichno vsi davni avtori pidkreslyuvali publichnij aspekt zhinochogo vihovannya v Sparti analogichnij zmagalnomu zaluchennyu yunakiv do gromadyanskih cinnostej v tih zhe Afinah do zhinok ne zastosovnij Te sho Plutarh i deyaki inshi avtori stverdzhuvali sho spartanki pokazuvali stegna i yak i choloviki brali uchast u deyakih ceremoniyah ogolenimi jmovirno dovodit isnuvannya rivnocinnoyi sistemi socializaciyi spartiatok yaka maye agonalnij harakter Oposeredkovano na ce vkazuye narikannya Platona sho spartanok ne navchali tkactvu Vtim A Volickij vvazhaye ostannye ritorichnim perebilshennyam V Odisseyi IV 131 135 spartanska caricya Yelena aktivno zajmayetsya tkactvom i vishivannyam Zgidno z Pavsaniyem III 16 2 same spartanski zhinki raz u roci onovlyuvali hiton dlya statuyi Apollona v Teoretichne osmislennya osviti v klasichnu epohu Pajdeya yak kultura Oksirinhskij papirus 1183 AM 4097 sho mistit fragment promovi Isokrata Do Trapezita 44 48 Priblizno I stolittya Prinstonska universitetska biblioteka Isokrat zajmav vidokremlene stanovishe v intelektualnomu zhitti epohi piznoyi klasiki oskilki yak uchen odnochasno Sokrata i Gorgiya ne zajmavsya gromadskoyu abo politichnoyu diyalnistyu Vlasnu shkolu vin vidkriv za kilka rokiv do platonivskoyi Akademiyi i bagato zajmavsya teoretichnoyu diyalnistyu rozmirkovuyuchi i stvoryuyuchi promovi pro harakter osviti polipshennya navchalnih program i metodiv navchannya zajmavsya viznachennyam spravzhnih cilej otrimannya osviti i yakostej vchitelya Pislya trivalogo supernictva z Platonom i platonikami v reshti resht same koncepciya i praktiki Isokrata zapanuvali v greckomu sviti popri te sho jogo tvori viglyadayut ploskimi i odnomanitnimi postupayuchis platonivskim u vsih vidnoshennyah Prote Dzhejms M yuyir same Isokrata sharakterizuvav yak batka vilnih mistectv i prosvititelya Afin i Rimu Pro te same svidchiv i Anri Marru Z 60 pripisuvanih jomu tekstiv zgadanih rimskimi avtorami do epohi drukarstva zbereglosya 21 v yih chisli 9 poslan adresovanih riznim osobam promovi Isokrata fiksuyutsya v Oksirinhskih papirusah Isokrat yak i sofisti buv profesijnim vikladachem yakij zajmavsya cim ponad pivstolittya pochinayuchi vid 393 do n e Shkola jogo roztashovuvalasya v peredmisti Afin bilya gayu Apollona Likejskogo piznishe tam oselivsya Aristotel Shkola Isokrata bula vidkritoyu i zaluchala uchniv z usih kinciv ellinskoyi Ojkumeni vklyuchno z Siciliyeyu i Pontom Povnij cikl navchannya trivav 3 abo 4 roki plata za nogo styaguvalasya napered i stanovila 1000 drahm Zavdyaki populyarnosti a takozh daram vid znatnih uchniv u 356 roci Isokrat u sudovomu poryadku buv viznanij odnim z 1200 afinskih gromadyan na yakih padala liturgiya triyerarhiyi za zakonom Periandra Odnim z golovnih diskusijnih pitan shodo spadshini Isokrata vvazhayetsya mozhlivist imenuvannya jogo ritorom Termin ritorika buv u greckomu leksikoni V stolittya do n e ale Isokrat jogo ne vikoristovuvav U promovah Do Filippa i Busirisi vin osoblivo obumovlyuvav sho ne ye ritorom i roz yasnyuvav sho jogo vidriznyaye Vin aktivno praktikuvav sokratichnij metod vsi uchni Isokrata proslavilisya istoriki Efor Feopomp Androtion oratori Likurg Leodamant zobov yazani buli navchitisya dobre govoriti Isokrat v Umovlyanni do Demonika pryamo govorit pro prevalyuvannya rozumovogo rozvitku nad fizichnim prichomu ostannij maye sluzhiti ne do zbilshennya sil tila ale do zdorov ya Pri comu Isokrat buv dalekij vid viznannya samostijnoyi cinnosti osviti vona maye znachennya tilki v tomu vipadku i v tij miri v yakij sluzhit dosyagnennyu tih chi inshih cilej v pershu chergu politichnih V Antidozisi 266 Isokrat svoyu programu osviti ta yiyi metu zvodiv do lyubomudrosti vivchennya filosofiyi spriyaye ovolodinnyu mistectvom politichnoyi ritoriki Ce dovoditsya tim sho Afini dosyagli velichi zavdyaki perevazi svogo zakonodavstva ustanov i vijskovoyi doblesti otzhe ce viraz tih yakostej za yakimi lyudina pidnositsya nad tvarinami a ellini nad varvarami Dosyagnennya vsogo cogo spriyaye zasvoyennyu praktichnih sudzhen i Logosu Isokrat prijmav sformovanu do nogo sistemu elementarnoyi i serednoyi osviti yaka na jogo dumku maye vihovuvati praktichne sudzhennya i gotuvati do vivchennya filosofiyi na vishomu shabli Filosofiya trenuye dushu do sprijnyattya blaga i zvoditsya do rozuminnya suti nauk Isokrat vidilyav sim form znannya politiku vklyuchno ne tilki z politologiyeyu ale j iz psihologiyeyu sociologiyeyu ekonomiku matematiku prirodoznavstvo literaturu religiyu i filosofiyu Istoriya vhodila v domen literaturi ale vvazhalasya obov yazkovoyu do vivchennya sho bulo najvazhlivishoyu isokratovoyu innovaciyeyu Ci galuzi znannya Isokrat diliv na teoretichni i praktichni Yih vivchennya trenuye rozum tak samo yak fizichna aktivnist rozvivaye tilo Molodi lyudi povinni vivchiti eristiku astronomiyu geometriyu gramatiku i muziku dorosli ne povinni vitrachati na nih chas yaksho tilki ne zajnyati vikladannyam Sami po sobi voni marni i ne prinosyat dohodu ni privatnih ni v gromadskih spravah a takozh ne vedut do pridbannya mudrosti odnak privchayut do tochnosti sudzhen i zoseredzhennya v mislenni Isokrat perenis u sferu literaturi dva gomerivskih ponyattya priklad dav gr paradeigma i nasliduvannya dav gr mimhsis Golovnim metodom navchannya buv moralnij mimezis vchitel ye ne prosto tehnichnim fahivcem sho volodiye znannyam predmeta i navichok ale she i sam povinen vtilyuvati ti ideyi yakim pragne navchiti Vin ne viriv sho osvita bude priyemnoyu dlya molodih lyudej tomu napolyagav sho korinnya osviti girke a plodi solodki Platon Doroga v Akademiyu z Keramika Foto 2008 roku Platon vidkriv vlasnu Akademiyu desho piznishe vid Isokrata a same u 387 roci do n e i v nastupnih stolittyah osvitni modeli cih misliteliv konkuruvali mizh soboyu Yaksho Isokrat zaklav koncepciyu vidkritoyi ritorichnoyi osviti Platon zakritoyi filosofskoyi prichomu jogo shkola mala bagato spilnogo z religijnoyu sektoyu V molodi roki vin mriyav prisvyatiti sebe politichnij diyalnosti i jmovirno rozroblyav model idealnoyi derzhavi yaka v realnosti najbilshe nagaduye Spartu Zagibel Sokrata i ostatochne rozcharuvannya v demokratiyi sponukali Platona vidkriti vlasnu shkolu v yakij vin zbiravsya vihovuvati filosofiv i odnochasno mudrih i dobrodijnih radnikiv dlya cariv tiraniv i respublikanskih uryadiv Platon rozsilav zaproshennya vsim pravitelyam greckogo svitu a vipuskniki Akademiyi buli podoboyu politichnogo bratstva uzgodzheni zusillya yakih vplivali na realnu politiku Platoniki vplinuli na povernennya Diona v Sirakuzi v 357 roci do n e Osvitnya koncepciya Platona i jogo teoriya i praktika viyavilasya naslidkom trivaloyi evolyuciyi tomu R Zhurakovskij zaznachav sho najvazhlivishimi jogo pedagogichnimi tekstami buli vidpovidno Derzhava i Zakoni yaki markuyut pochatok jogo teoretichnoyi diyalnosti yak vchitelya i yiyi zavershennya Podani v cih tekstah sistemi duzhe vidriznyayutsya mizh soboyu Platona persh za vse cikavila problema predstavnika eliti znavcya politiki radnika pri tirani abo narodnogo vatazhka Prote zajmayuchis vikladannyam protyagom 40 rokiv Platon daleko vijshov za politichni ramki yaki pripisuvav sam sobi Zgidno z A Marru Platon sprobuvav pobuduvati osvitnyu sistemu zasnovanu na ponyatti istini Vidpovidno istinnij pravitel viznachayetsya za tim sho vin volodiye spravzhnim znannyam zasnovanim na dovedennyah Cej kriterij vidriznyaye spravzhnogo filosofa vid sofista likarya vid sharlatana tosho Inshimi slovami tip osviti rozroblenij Platonom dlya pravitelya viyavlyavsya pridatnim dlya vsih Znannya takogo rodu dokladno traktovano v U leksikoni Platona termin ἐpisthmh nauka znannya zasnovane na dovedenni protistavlyayetsya do3a dumci sho gruntuyetsya na zagalnoprijnyatih uyavlennyah Mirilom uspishnosti sluzhit osyagnennya istini i arete v platonizmi ye osyagnennyam Blaga tobto duhovnoyu perevagoyu Inshimi slovami religiya naukove znannya i doslidzhennya buli neviddilni vid navchannya Sudyachi z jogo dialogiv Platon yak i Sokrat buv prihilnikom aktivnogo navchannya Akademiya bula i religijnoyu gromadoyu i vishim navchalnim zakladom i navit naukovo doslidnim institutom Misce gimnasiyu v arheologichnomu parku platonivskoyi Akademiyi Foto 2011 roku Oblashtuvannya Akademiyi bilsh mensh mozhna uyaviti na osnovi nayavnih dzherel Platonivske bratstvo ne bulo komercijnim pidpriyemstvom i bazuvalosya na druzhnih zv yazkah emocijnij yaksho ne chuttyevij prihilnosti mizh uchitelem i uchnyami Za zhittya Platona Akademiya bula kultovoyu gromadoyu v yakij shanuvalisya Muzi pislya jogo smerti yiyi prisvyacheno kultu samogo vchitelya shanovanogo yak geroj Tomu zhittya Akademiyi markovano svyatami zhertvoprinesennyami i benketami zi suvorim ritualom Gromadu nazvano za svyashennim gayem geroya Akadema obranim Platonom za jogo svyatist Roztashovuvalasya vona bilya pochatku dorogi na Dipilon poruch buli svyatilisha pidzemnih bogiv de vlashtovuvalisya pohoronni igri Statuyi i nastinni panno sho ilyustruyut dihotomichnu klasifikaciyu zhivih istot sluzhili naochnimi posibnikami Vlasne zanyattya platonikiv prohodili v gimnasiyi i duzhe velike misce v nih zajmali simposioni oskilki Platon obgruntovuvav rol benketiv u vihovanni Pri comu nevidomo naskilki Akademiya bula zamknutoyu gromadoyu i chi bulo yij pritamanne spivzhittya uchniv i nastavnikiv A Marru pripuskav sho pedagogichni programi Platona uvijshli do skladu jogo ob yemnih teoretichnih prac Derzhavi i Zakoniv U pedagogichnij utopiyi Platona nemaye zhodnih svidchen sho v jogo suchasnosti buli zrobleni sprobi yiyi realizaciyi navchannya pochinayetsya z 7 richnogo viku i vklyuchaye gimnastiku dlya tilesnogo rozvitku i musichni predmeti dlya rozvitku dushi U Zakonah tanci vidneseno do gimnastiki popri yih zv yazok z horovim spivom odnak Platon bazhav vikoristovuvati tanci dlya disciplinuvannya molodih lyudej i vvedennya yihnoyi energiyi v richishe garmoniyi ta poryadku Prote vazhlivu rol u svoyij programi Platon vidvodiv intelektualnim zanyattyam vid elementarnoyi gramotnosti do chitannya klasichnih avtoriv Literatura vklyuchaye poeziyu i prozu u Platona vpershe zustrichayetsya ponyattya antologiya a takozh musichni zmagannya ta igri Innovaciyeyu Platona bulo vklyuchennya v kolo musichnih predmetiv matematiki yaka na jogo dumku mala buti prisutnoyu na vsih shablyah osviti Matematika sluzhila najvazhlivishim zasobom u vihovanni filosofa matematichni nauki zasnovani na rozumi i dozvolyayut vidokremlyuvati nechislennu elitu lyudej zdatnih do abstraktnogo mislennya Matematika takozh ye najvazhlivishim znaryaddyam zvernennya dushi pro ce jdetsya v VII knizi Derzhavi sho vidkrivayetsya mifom pro pecheru zdatnoyi sprijmati istinno sushe tobto realnist yak taku a ne yiyi tin Tomu Platon negativno stavivsya do praktichnogo zastosuvannya matematichnih zanyat vimagayuchi pidnimatisya do bilsh visokogo rivnya abstrakciyi Takozh Platon stav pershim mislitelem yakij napolyagav na obov yazkovosti osviti prinajmni pochatkovogo stupenya Aristotel Arheologichni rozkopki na misci Likeyu Aristotelya Foto 2018 roku Aristotel protyagom 12 rokiv vid 335 do n e keruvav vlasnoyu shkoloyu zasnovanoyu v gimnasiyi pri hrami Apollona Likejskogo Z ciyeyu shkoloyu tisno pov yazana naukova diyalnist Aristotelya a bagato jogo prac buli konspektami diskusij abo lekcij chitanih u Likeyi Vlasne odniyeyu z vazhlivih innovacij Filosofa u spravi osviti stalo vpershe provedene nim rozmezhuvannya visokoyi nauki ta yiyi pedagogichnogo dvijnika znannya yake tirazhuyut shkilni programi za vislovom A Marru Prote najvazhlivishim zavdannyam osviti Aristotel yak i jogo vchitel Platon vvazhav intelektualnu diyalnist spryamovanu na osyagnennya osnov svitobudovi obgruntuvannya chogo dano v zaklyuchnomu rozdili Etiki Bud yaka diyalnist krim filosofskoyi ne mogla buti samocillyu odnak i shlyah do intelektualnogo blazhenstva ye strogo individualnim v Etici dovoditsya sho odnoridne vihovannya vsih gromadyan nemozhlive hocha v Politici postulyuyetsya neobhidnist cogo V cilomu Aristotel zberigav ukladenij v Afinah poryadok osviti vid nizhchogo do vishogo ale vvazhav sho slid sportivni zanyattya zvesti do minimumu neobhidnogo dlya formuvannya zdorovogo tila U VIII knizi Politiki mistitsya mirkuvannya zasnovane na spiskah peremozhciv Olimpiad Aristotel stverdzhuvav sho v nih majzhe nemozhlivo znajti osib yaki b mogli zdobuti peremogu spochatku yunakami a potim doroslimi cholovikami bo molodi lyudi vid postijnih neposilnih gimnastichnih vprav vtrachayut svoyi sili Elementarnu j serednyu osvitu z nagolosom na gramatiku i malyuvannya Aristotel Politika VIII 1338A 15 rozglyadav v utilitarnomu klyuchi oskilki ci zanyattya sluzhat shodinkoyu do rozumovogo j estetichnogo rozvitku U comu konteksti rol muziki Politika VIII 2 3 pidkreslyuvalasya do takoyi miri sho G Zhurakovskij vvazhav yiyi nadmirnoyu Najvazhlivishoyu osoblivistyu sudzhen Aristotelya pro osvitu bulo vidtorgnennya pragmatichnoyi koristi muziki tobto vilnonarodzhenij yunak maye navchatisya ladiv i gri na instrumentah ne dlya togo shob zajmatisya cim profesijno U comu vin cilkom dotrimuvavsya nastanov rannogo Platona viznayuchi slidom za nim osoblive znachennya dorijskogo ladu U somij knizi Politiki Aristotel zaproponuvav gradaciyi stupeniv osviti elementarna vid 7 rokiv do nastannya statevoyi zrilosti i seredno visha oderzhuvana do nastannya 21 roku V cilomu odnak Aristotel bilshe pisav pro elementarnij stupin a pitannyam vishoyi osviti v Politici ta Etici prisvyacheno kilka neposlidovnih pasazhiv Odin z cih pasazhiv stosuyetsya vazhlivosti benketiv i sissitij u vihovanni molodih lyudej i roli teatru v yakij dopuskati efebiv ne mozhna Innovaciyeyu Aristotelya buv zv yazok uspishnosti bud yakogo vidu diyalnosti vklyuchno z osvitnoyu z radistyu sho pohodit vid yiyi vikonannya Nasoloda posilyuye diyalnist bo lyudi yaki pracyuyut z nasolodoyu krashe sudyat pro chastkove i tochnishe jogo vikonuyut napriklad geometrami stayut ti hto nasolodzhuyutsya geometrichnimi zavdannyami i voni krashe rozbirayutsya v kozhnij detli tak samo ti hto lyublyat muziku arhitekturu i tomu podibni zanyattya budut viddavatisya svoyij spravi nasolodzhuyuchis neyu Osvita ellinistichno rimskogo perioduEllinistichnij greckij svit Efebiya Nilska mozayika datovana I stolittyam do n e svidchit pro ellinistichnu modu na yegipetsku ekzotiku Anri Marru tak harakterizuvav epohu ellinizmu v rozvitku greckoyi osviti Antichna osvita znajshla svoyu ostatochnu formu lishe pri pokolinni nastupnomu pislya Aristotelya i Aleksandra Velikogo Cya klasichna yiyi forma bula kazhuchi zagalom i ostatochnoyu Vona zalishitsya mozhna skazati nezminnoyu abo prinajmni yaksho v yiyi istoriyi mozhna vidznachiti pevnij rozvitok hronologiyu yakogo na zhal vstanoviti vazhko cherez vidsutnist dosit bagatoyi i rivnomirno rozpodilenoyi dokumentaciyi vona bude lishe zavershennyam rozpochatogo ranishe procesu rozgortannyam viyavlennyam ris vzhe nayavnih hocha b u zarodku lt gt Osvita zalishayuchis persh za vse moralnoyu staye bilsh knizhnoyu i yak prirodnij naslidok bilsh shkilnoyu Shkola zmicnyuyuchis i rozvivayuchis yak ustanova postupovo vitisnyaye molodizhnij klub z jogo harakternoyu atmosferoyu osobistih bilshoyu chi menshoyu miroyu lyubovnih vidnosin mizh starshim i molodshim Ellinistichna epoha harakterizuyetsya takim protirichchyam pri rozshirenni arealu polisiv azh do Serednoyi Aziyi tradicijni antichni ramki polisnogo sociumu i kulturi viyavilisya rozmitimi abo zlamanimi Politika ellinizaciyi yaka trivala i v rimsku epohu virazhalasya u stvorenni centriv miskogo zhittya greckogo tipu Prote polis perestaye buti fundamentalnoyu kategoriyeyu buttya vishim mirilom stilyu zhittya i kulturi Tomu dlya antichnih intelektualiv bulo vlastivo viznachati sebe ne yak piddanih Lagidiv abo Selevkidiv a yak gromadyan svitu dav gr kosmopoliths prichomu cej termin azh do rimskih chasiv mav silnu negativnu konotaciyu vihid za mezhi polisa a ne stverdzhennya yednosti lyudstva Vidteper yedinim mirilom cinnostej staye sama lyudska osobistist yaka potrebuye dlya svogo rozvitku najdoskonalishoyi formi Formulu cogo stilyu zhittya i kulturi viviv piznoantichnij filosof Plotin yak skulptor lipit i prikrashaye svoyi terakotovi figurki tak dlya lyudini najvazhlivishe zavdannya lipiti svoyu vlasnu statuyu Osvita poznachuvana terminom pajdeya stala oznachati ne prosto rozvitok ditini ale j rezultat kompleksnih zusil yaki trivayut protyagom usogo zhittya lyudini Nadali koli Ciceron i Varron perekladali termin paideia na latinsku movu voni obrali dlya nogo latinskij ekvivalent humanitas Anri Marru tomu pririvnyuvav ponyattya grecka osvita ta grecka kultura oskilki pri zasnuvanni novih polisiv ellini pochinali zi stvorennya osvitnih ustanov musichenih shkil i gimnasiyiv Finansuvannya ellinistichnoyi osviti Bronzova statuya Efeb z Antikiteri Nacionalnij arheologichnij muzej Afini Najvazhlivishoyu vidminnistyu ellinistichnoyi osviti vid arhayichnoyi j klasichnoyi ellinskoyi buv yiyi sankcionovanij derzhavoyu harakter She Aristotel u Politici zobov yazuvav praviteliv oformlyati osvitnyu sistemu osoblivim zakonodavstvom v ellinistichnih derzhavah shkilne zakonodavstvo staye atributom civilizovanoyi derzhavi Povnij cikl ellinistichnoyi osviti trivav vid semi do dev yatnadcyati dvadcyati rokiv Aristotel vikoristovuvav dlya rozvitku lyudskoyi osobistosti klasifikaciyu sho nagaduye gippokratovu Do semi rokiv ditina vihovuvalasya v sim yi na zhinochij polovini budinku Vid semi rokiv do zmuzhninnya trivav etap pochatkovoyi osviti nastupnij za nim etap zavershuvavsya efebiyeyu periodom obov yazkovoyi vijskovoyi sluzhbi yaka oformlyuvala civilnu i vijskovu zrilist lyudini U ptolemeyivskomu Yegipti pochatok efebiyi buv priurochenij do 14 richchya v Afinah vona zazvichaj ohoplyuvala dvorichnij period vid 18 do 20 richnogo viku Roki mizh nastannyam statevoyi zrilosti i vstupom v efebiyuI Isokrat i Aristotel vklyuchili v cikl serednoyi osviti yakij mav prishepiti molodij lyudini zagalnu kulturu i zakladav fundament vishoyi osviti Ostannya peredbachala pevnu specializaciyu a same v galuzi ritoriki filosofiyi ta medicini Krim togo v Aleksandriyi Pergami i v rimsku epohu v Afinah isnuvali naukovo osvitni ustanovi musejoni v yakih najkvalifikovanishi vcheni na derzhavnij sluzhbi veli doslidzhennya i zbirali navkolo sebe uchniv Same v Yegipti sistema osviti perebuvala pid maksimalnim kontrolem carskoyi vladi oskilki za vinyatkom Aleksandriyi v derzhavi Lagidiv status polisa mali Navkratis i Paretonij imovirno Shkoli i gimnasiyi v cih mistah perebuvali pid carskim zastupnictvom ta utrimuvalisya za gromadski koshti i pozhertvi kolishnih vipusknikiv Efebiya najkrashim chinom vivchena lishe v Afinah imovirno cya model vvazhalasya zrazkovoyu Chas viniknennya afinskoyi efebiyi nevidomij u V IV stolittyah do n e cej termin mav inshe znachennya mobilizacijni zahodi dlya molodi Pislya bitvi pri Heroneyi efebiyu reformovano v institut shvalenij afinskoyu vladoyu mizh 337 335 rokami do n e V nastupne desyatilittya institut regulyarno diyav i opisanij Aristotelem u Politici Kozhnogo roku v demah skladali spiski yunakiv yaki uvijshli u vik gromadyanskoyi zrilosti yaki zviryali v Bule Dali mobilizovanih yunakiv na rik pomishali v pirejski kazarmi de voni prohodili vijskovu viuchku na drugij rik voni brali uchast u polovih zborah nesli karaulnu sluzhbu abo dopomizhni funkciyi u bojovih diyah Efebi utrimuvalisya za rahunok derzhavi i mali yedinu formu Odnak pislya pochatku makedonskoyi gegemoniyi vijskovi funkciyi efebiyi shvidko vtratili znachennya i vona peretvorilasya na ustanovu socializaciyi aristokratichnoyi molodi Sudyachi z napisiv 269 268 roku do n e perebuvannya v efebiyi skorotilos do roku i vona perestala buti obov yazkovoyu Epigrafichni dzherela pokazuyut kolivannya chiselnosti efebiv u 269 roci 33 v 249 248 roci 29 i 23 do 244 243 rokiv do n e Prote napisi 128 127 roku pokazuyut 107 efebiv i do 110 h rokiv chiselnist stabilizuvalasya priblizno na rivni 120 140 osib Vid 119 118 roku do n e v chislo efebiv stali dopuskati inozemciv ce buli sini sirijskih ta italijskih kupciv ale yih zanosili v okremi spiski ta ne dopuskali na sportivni zmagannya Za slovami A Marru efebiya v II I stolittyah do n e ostatochno peretvoryuyetsya na ustanovu dlya znatnih i bagatih gromadyan i negromadyan tomu yiyi korektno porivnyuvati z britanskimi pansionami XIX stolittya Pislya peretvorennya efebiyi na vishu shkolu sportivni disciplini yak minimum z II stolittya do n e stali dopovnyuvatisya ritorikoyu i filosofiyeyu Riven intelektualnoyi pidgotovki buv porivnyano neglibokim oskilki chlenami efebiyi buli sini eliti yaki ne dbali pro profesijne zastosuvannya svoyih znan Poza Afinami za epigrafichnimi danimi efebiya isnuvala bilsh nizh u 100 polisah vid Massiliyi do Ponta prichomu vidminnosti buli vidnosno nevelikimi U Sparti Kireni i na Kriti efebi mali inshi nazvi inodi vidriznyavsya termin perebuvannya u Kiziku dva roki a v Apollonidi proyasniti i na Hiosi imovirno tri Efebi brali aktivnu uchast u religijnomu zhitti u procesiyah spivayuchi horom gimni V azijskih carstvah efebiya peretvorilasya na institut pidtrimki ta vihovannya greckoyi identichnosti v otochenni varvariv tomu v Rimskomu Yegipti institut zberigsya i stav oficijnoyu ustanovoyu v municipiyah nashadkah greckoyi polisnoyi organizaciyi Koli pervosvyashenik Yason u 174 roci do n e sprobuvav ellinizuvati Yerusalim vin pochav zi stvorennya korpusu efebiv z miscevoyi znati i priluchennya yih do sportivnogo supernictva Reliktovi slidi efebiyi fiksuvalisya she v IV stolitti n e v Paflagoniyi j priblizno cherez pivstolittya pislya yiyi zniknennya v Afinah Iz zaznachenih prichin efebiya integruvalasya z polisnoyu politichnoyu organizaciyeyu i glava efebiyi gimnasiarh zavzhdi predstavlyav najbilsh vplivovih i bagatih gromadyan U Rimskomu Yegipti gimnasiarhiya ocholyuvala iyerarhiyu municipalnih posad vona zafiksovana za dokumentalnimi svidchennyami bilsh nizh u 200 poselennyah vklyuchayuchno z yegipetskoyu horoyu pozbavlenoyu samovryaduvannya Visha osvita Afini Vid na Stoyu Attala livoruch i Akropol pravoruch Foto 2008 roku Derzhavnij kontrol nad sistemoyu osviti v epohu ellinizmu superechiv chinnij arhayichnij ekonomichnij sistemi Inshimi slovami rabovlasnicka ekonomika ne mala v svoyemu rozporyadzhenni resursiv zokrema administrativnih shob pidtrimuvati gromadsku osvitu Tilki efebiya sho bazuvalasya na gimnasiyah v Afinah yih bulo tri stvoryuvalasya i pidtrimuvalasya derzhavnim koshtom Takim chinom serednya i pochatkova osvita yak i v klasichnu epohu zalishalasya privatnoyu Tomu polisnij vladi dovodilosya vikoristovuvati mehanizm mecenatstva evgemerizmu V antichnih mistah isnuvali fondi popovnyuvani privatnimi osobami yaki pokrivali vitrati na religijni ceremoniyi utrimannya gromadskih budivel z dzherel vidomi prinajmni chotiri vipadki stvorennya fondiv na shkilni potrebi V kinci III stolittya yakijs Politr podaruvav mistu Teosu 34 000 drahm yaki rozmisheni pid 11 5 mali davati dohid blizko 3 900 drahm priznachenij dlya oplati vikladachiv prichomu umovi utrimannya kozhnogo z nih viznachalisya v statuti fondu okremo Todi zh yakijs Evdem z Mileta pozhertvuvav ridnomu mistu 60 000 drahm pid 10 u derzhavnomu kaznachejstvi Z 6000 drahm dohodu vid vidsotka 3 360 mali assignuvatisya na oplatu vikladachiv po chotiri vikladachi gimnastiki i literaturi a reshta mala piti na religijni ceremoniyi pov yazani z zhertvoprinesennyami U dvoh inshih vipadkah II stolittya do n e daruvannya yak privatni osobi zdijsnyuvali cari Car Pergama Attal II she buduchi spivpravitelem Evmena II pozhertvuvav u Delfi 18 000 drahm pid 7 yaki mali piti na oplatu vchiteliv pochatkovogo ciklu Toj samij Evmen II podaruvav rodoscyam 28 000 medimniv zerna viruchka vid jogo prodazhu mala piti na oplatu praci miskih vchiteliv Polibij dorikav zhitelyam Rodosu za te sho voni prijnyali cej dar Napisi z Teosa ta Mileta dozvolyayut suditi takozh pro chiselnist vchiteliv sumu yihnoyi vinagorodi ta sposobi zarahuvannya na posadu U Mileti III stolittya do n e bazhayuchi otrimuvati platnyu vid mista zvertalisya do pedonoma i dali kandidativ obirali zagalnim golosuvannyam gromadyan Na Teosi mehanizm buv analogichnim odnak nastavnikiv vijskovoyi spravi priznachali spilno pedonom i gimnasiarh za zgodoyu narodnih zboriv U Mileti zasnovnik fondu vstanoviv takozh urochistu ceremoniyu na jogo chest yaka provodilasya raz u p yat rokiv prichomu pislya jogo smerti rozporyadzhatisya tam mav starshij z jogo nashadkiv Odnak na vidminu vid anglosaksonskih pikluvalnikiv antichni zhertvodavci navit carskogo statusu ne vtruchalisya v pitannya shkilnoyi organizaciyi ta keruvannya Z cogo A Marru robiv visnovok sho opisani chotiri vipadki ne buli tipovimi dlya ellinistichnoyi epohi oskilki nalezhali do konkretnogo periodu 200 160 rokiv do n e Musichni shkoli i palestri perevazhno ocholyuvani privatnimi osobami nazivalisya za imenem vlasnika Chi ne yedinim vinyatkom bula shkola Diogena v rimskih Afinah publichna serednya shkola v yakij molodih lyudej gotuvali do efebiyi riven pidgotovki uchniv tut ocinyuvali publichnimi viprobuvannyami zokrema j intelektualnimi sho prohodili pid kerivnictvom stratega Yak naslidok navit dlya funkciyuvannya efebiyi v normalnomu rezhimi ellinistichna a potim i rimska vlada bula zmushena vdavatisya do liturgij Gimnasiarh v Afinah chasto buv bagatim gromadyaninom zokrema efebom na yakogo suspilstvo poklalo obov yazok za svij kosht utrimuvati zaklad Navit yaksho gimnasiarh buv chinovnikom sho rozporyadzhavsya pevnoyu sumoyu z miskogo byudzhetu najpevnishe neperedbacheni vitrati jomu dovodilosya pokrivati svoyim koshtom Najchastishe taki posadi stavali spadkovimi prichomu osobista kompetentnist ne mala znachennya Inodi posada mogla distatisya u spadok i zhinci i navit malenkij ditini spadkoyemcyu velikogo statku V municipiyah Rimskoyi imperiyi zamozhna elita zmushena bula splachuvati suspilni potrebi primusovo i derzhava zakonodavcho vvodila karalni zahodi za uhilennya vid municipalnih vitrat Metodi ta zmist ellinistichnoyi osviti Pochatkove navchannya Voshena doshechka z antichnoyi shkoli zi zrazkom dlya perepisuvannya Navedeno dva ryadki Menandra II stolittya Britanska biblioteka Add 34186 Metodi elementarnogo navchannya v Greciyi zaznali malo zmin z arhayichnoyi epohi Pochatkove navchannya gramoti zdijsnyuvalosya za dopomogoyu voshenih doshechok na yakih pisali stilosami kistyani ta metalevi stilosi znahodyat po vsij greckij ojkumeni papirus viroblenij v Yegipti buv dorogim i nedostupnim dlya bilshosti naselennya I na doshechkah i na papirusnih arkushah i suvoyah pisali poklavshi yih na kolino sho neodnorazovo zafiksovano v tvorah antichnogo mistectva Knigami koristuvavsya tilki vchitel yakij davav spisuvati abo diktuvav neobhidni urivki z riznih tvoriv Ovolodinnya gramotoyu bulo skladnim i trudomistkim i zajmalo 4 5 rokiv Spochatku uchen vchiv v alfavitnomu i zvorotnomu poryadku nazvi bukv sho zbigalosya z navchannyam rahunku bo cifri i chisla zapisuvalisya literami Shob navchitisya rivno pisati uchni keruvalisya linijkami zroblenimi vchitelem na voshenij doshechchci zgaduvav pro ce i Platon u Protagori 326 Grafiti ostrakoni j inshi slidi alfavitnih vprav v dostatku viyavlyayutsya pid chas rozkopok Same v epohu ellinizmu skladayetsya zagalnogrecke kojne i yedinij alfavit i orfografichna norma na osnovi miletskoyi Sudyachi z rozkopok u Hersonesi u pershij polovini V stolittya do n e u misti she ne bulo musichnoyi shkoli a privatni vchiteli koristuvalisya en yaki vivchali v polisah zvidki buli rodom megarskoyu j ru U tvori Pro Demosfena gl 52 Dionisij Galikarnaskij opisav algoritm navchannya gramoti yakij buv yedinim u vsomu greckomu sviti i pidtverdzhuyetsya arheologichnimi znahidkami v Prichornomor yi Na shijci amfori III stolittya do n e z ostrova Berezan zbereglisya slidi cilogo uroku ulamki amfori vikoristovuvali dlya pisma Spochatku shkolyar virizav svoye im ya Fok i povtoriv pershu bukvu imeni Potim zrobiv vpravu na sklad kak napisavshi jogo kilka raziv i vidokremlyuyuchi odin sklad vid inshogo krapkami Ce pidtverdzhuye opisanij u starodavnih avtoriv metod zauchuvannya po skladah Potim shkolyar virizav slovo typoi pismena a nizhche vikonav vpravi v yaki vhodili slova z dvoh abo troh bukv ὗs kaban ὡs yak mys misha Vin pisav deyaki slova v nazivnomu i rodovomu vidminkah zrobivshi dvi pomilki i zakinchiv vpravu dovshim slovom ἐpikoyrih dopomogu Podibni grafiti viyavlyayut u vsomu greckomu sviti Dali perehodili do zauchuvannya epichnih tekstiv najchastishe gomerivskih Chitannya ob yemnih tekstiv uskladnyuvalosya tim sho slova ne viddilyalisya odne vid inshogo rozdilovi znaki vikoristovuvalisya ridko inodi bulo nezrozumilo de zakinchuvalisya rechennya i de pochinavsya i kinchavsya yakij nebud gramatichnij zvorot U dramaturgichnih tvorah potribno rozdilyati repliki riznih personazhiv i viznachati poetichni rozmiri yaki mogli zminyuvatis Taki navichki zdobuvalisya vzhe na serednij abo vishij stadiyi osviti a gromadyanin sho zdobuv pochatkovu osvitu mig rozibrati i sklasti nevelichkij tekst stvoryuvanij za pevnimi pravilami napriklad dilovi notatki prostu ugodu kupivli prodazhu abo list pobutovogo zmistu Zobrazhennya muzi za chitannyam na beotijskomu lekifi roboti Blizko 435 425 rr do n e Luvr Parizh Podibno doroslim cholovikiv hlopchiki yaki oderzhuvali osvitu pochinali den na svitanni i provodili bilshu chastinu svitlogo chasu dobi u shkoli i palestri V sim yah serednogo dostatku i vishe do hlopchikiv pristavlyali raba pedagoga yakij provodzhav svogo pidopichnogo nis jogo rechi stezhiv za viglyadom i povedinkoyu Napriklad zgidno z Plutarhom Demosfen 5 pidlitkom za zgodoyu pedagoga Demosfen hodiv na sudovij proces de vistupav znamenitij orator Ostannij mav pravo karati svogo pidopichnogo tomu na attichnih vazah pedagog neridko zobrazhuvavsya z paliceyu Tilesni pokarannya shiroko zastosovuvalisya v navchalnomu procesi jmovirno vchitel mig karati uchniv i na prohannya batkiv U vazopisi ye zobrazhennya ditej i pidlitkiv yakih b yut paliceyu abo sandaliyeyu Serednya osvita Na etapi serednoyi osviti uchen vidviduvav gramatichnu shkolu vchitelya muziki i pedotriba tobto trenera z atletiki V kolo serednoyi osviti vhodili takozh geometriya astronomiya yaki mali praktichnu spryamovanist persha bula potribna gromadyaninu pid chas kupivli prodazhu i zastavi zemelnih dilyanok i pid chas superechok pro mezhi zemlevolodin a praktichna astronomiya vikoristovuvalasya dlya vimiryuvannya chasu napriklad pri zmini varti vstanovlennya terminiv agrarnih robit oriyentuvanni v mori tosho V serednij shkoli grecki gromadyani znajomilisya zi shkolyarskim literaturnim kanonom do yakogo vhodili eposi Gomera i Gesioda klasichna poeziya Alkeya Sapfo Arhiloha Pindara tragediyi Eshila Sofokla ta Evripida Yihni teksti buli napisani visokim stilem zustrichalisya slova i zvoroti yaki ne vzhivayutsya v povsyakdennomu movlenni tomu do programi vhodili vpravi z napisannya okremih sliv vikoristovuvalisya i spiski zastarilih sliv i visloviv imen bozhestv geroyiv i geografichnoyi terminologiyi Zavdyaki shkilnomu vishkolu navit u rimsku epohu gromadyanam serednogo dostatku bula dostupna klasichna kultura sho pidzhivlyuvalo musichni zmagannya yaki provodilisya zazvichaj u teatrah abo hramah Osoblive misce v osviti yak i ranishe zajmali poemi Gomera kilkist papirusiv z yakimi znachno perevishuye teksti inshih avtoriv U Ksenofonta I 3 Nikerat povidomlyaye yak jogo batko pikluyuchis pro te shob iz sina vijshov horoshij cholovik zmusiv jogo vivchiti vsogo Gomera i v zrili roki vin pam yatav Iliadu J Odisseyu napam yat Dion Hrisostom v odnij z promov kazav XVIII 6 sho Gomer ye pochatkom seredinoyu i zavershennyam usogo i hlopchikovi i cholovikovi i starcyu vin daye te sho kozhen v silah uzyati v nogo Epos sprijmavsya yak pidruchnik yakij vimagav nasliduvannya idealnih geroiv vihovuvav gromadyanina sho zdobuv slavu za zhittya i zasluzhiv podyaku spivgromadyan V epohu ellinizmu do shkilnogo kanonu dodalisya prozovi tvori istorikiv i oratoriv yaki privchali do perekonlivoyi i krasivoyi publichnoyi promovi Ispitiv u shkolah ne bulo prote uchniv privchali do agonalnoyi konkurenciyi chas vid chasu vlashtovuvali poetichni j muzichni zmagannya a v palestrah sportivni Agoni priurochuvalisya do religijnih svyat napriklad Apaturij poshirenih v Ioniyi j ionijskih koloniyah na Ponti Mark Tulij Ciceron i rimska osvita Vivchennya vishoyi osviti v antichnosti vkraj uskladnene nizkoyu obstavin Analogom suchasnogo zakladu vishoyi osviti buv Aleksandrijskij musejon rozkopki yakogo velisya vid 1980 h rokiv Znahidki 2006 roku nalezhali do piznorimskoyi i vizantijskoyi epoh IV VII stolit tomu suditi pro vishu aleksandrijskomu osvitu poperednogo periodu vipadaye lishe za analogiyeyu i na pidstavi vkraj mizernih materialnih danih Na rozkopkah viyavleno 20 auditorij yaki mayut yak pryamokutnu tak i napivkruglu formu vzdovzh stin roztashovuvalisya spilni lavi dlya uchniv zazvichaj u dva tri ryadi U centri roztashovuvalosya pidnesennya dlya vikladacha prichomu v odnij z auditorij do nogo velo shist shodinok Takozh poryad buv kam yanij blok priznachennya yakogo neyasne bo vin zanadto malij dlya togo shob na nogo mogla stati lyudina Mozhlivo ce bula osnova dlya pyupitra Sudyachi z Zhittya Plotina Porfiriya uchitel yak i v piznishih chitav knigi vgolos Hristiyanskij ritor VI stolittya navodiv deyaki podrobici zazvichaj aleksandrijski ritori chitali lekciyi pershi chotiri dni tizhnya a filosofi u p yatnicyu sofisti zh pracyuvali vdoma Musejoni inshih mist buli bilsh specializovanimi v Efesi II stolittya slavilasya medichna shkola predstavniki yakoyi nazivalisya medikami Museya oἳ ἀpo toῦ Moyseioy ἰatroi Do IV stolittya v tvorah Libaniya i Femistiya termin musejon staye rodovim poznachennyam shkoli vzagali Arheologichno poyava novih form osviti fiksuyetsya v Afinah II I stolit do n e V efebiyi v toj period pochinayutsya uroki sxolai lekciyi ἐpidei3eis i sluhannya ἀkroaseis yaki provodilisya v primishenni gimnasiyu z zali z eksedroyu yakij imenuvavsya dav gr ἀkroathrion lat auditorium Afinski napisi periodu 122 38 rokiv do n e mistyat privitannya narodnogo zibrannya na chest efebiv yaki buli starannimi na urokah grammatikiv filosofiv i ritoriv yak i na inshih lekciyah Dlya antichnoyi vishoyi osviti panivnimi buli dvi disciplini ritorika i filosofiya yaki vikladalisya v Afinah spilno Pri comu postupovo stiralasya mezha mizh nastanovoyu yunakam i publichnimi chitannyami dlya osvichenoyi publiki prote v napisah ye vidomosti pro najnyatih fahivciv yaki poslidovno chitali kursi efebam protyagom roku Postupovo z yavilisya navchalni biblioteki prichomu v afinskomu Ptolemajoni kozhen vipusk buv zobov yazanij nadati dlya neyi sto knig U spiskah i katalogah sho chastkovo zbereglisya zgaduyutsya teksti Gomera ta Evripida inshi klasichni dramaturgi komediyi Menandra i praci ritoriv filosofiv ta istorikiv Navchalni biblioteki buli takozh na Teosi i Kosi Zmist vishoyi ritorichnoyi osviti vidrefleksovanij ta standartizovanij Isokratom i Aristotelem ne mav u nastupni stolittya glibokih zmin Teoretichnij vstup buv rozdribnenim vklyuchno z zasvoyennyam velikogo teoretichnogo leksikonu znahodzhennya roztashuvannya vislovlyuvannya zapam yatovuvannya i diya prichomu v znahodzhennya vhodila Ritorika mala vlasnij kanon desyati attichnih oratoriv yakij mav znachnij vpliv na rukopisnu tradiciyu oratori j istoriki vvazhalisya najvazhlivishimi zrazkami dlya nasliduvannya v ritorichnij shkoli Z chasom ce prizvelo do viniknennya tak zvanoyi drugoyi sofistiki i atticizmu Takozh u rimsku epohu ritorichna osvita vse bilshe vidrivalas vid realnoyi politichnoyi chi sudovoyi praktiki zvodyachis do deklamaciyi tak na latinsku movu perekladalosya grecke slovo meletai vpravi Ellinistichni ritori proponuvali velmi himerni temi dlya mirkuvannya napriklad filosofu vdalosya perekonati tirana pokinchiti z soboyu vin vimagaye vinagorodi obicyanoyi zakonom dlya tiranoubivci chi maye vin na ce pravo Isnuvala i strukturno organizovana filosofska osvita formalizovana za troma osnovnimi napryamkami Po pershe ce vlasne filosofski shkoli religijni sekti sho stanovlyat yakus podobu ordena navkolo kultu zasnovnika Spadkoyemnist chotiroh osnovnih antichnih shkil filosofiyi platonichnoyi peripatetichnoyi epikurejskoyi i stoyichnoyi mozhna prostezhiti bezperervno azh do kincya Antichnosti Vsi chotiri bazuvalisya v Afinah ale mali filiyi v bagatoh mistah Po druge filosofiyi navchali individualni nastavniki yaki veli svoyu diyalnist u misci svogo perebuvannya Tak Epiktet vignanij z Rimu pri Domiciani oselivsya v Nikopoli i vidkriv tam shkolu u chasi Piznoyi Antichnosti i miski vlasti pragnuli utrimati v sebe populyarnih filosofiv i pidtrimuvali yihni shkoli Nareshti buli j mandrivni filosofi yaki propoviduvali pered narodom ale yih ne mozhna vidnesti do predstavnikiv vishoyi filosofskoyi osviti hocha voni j mogli spriyati interesu do neyi Navchannya v bud yakij filosofskij shkoli vklyuchalo zagalnij vstup yakij najchastishe mav eklektichnij harakter a dali pochinalasya indoktrinaciya yaka vklyuchala ekzo i ezoterichnij bik Na pershomu etapi uchen vivchav i komentuvav klasikiv sekti najchastishe zasnovnikiv Platona Aristotelya Epikura Zenona abo Hrisippa u stoyikiv Povnij kurs vklyuchav logiku fiziku i etiku triyedinu teoriyu piznannya vchennya pro kosmos moral Cyu shemu vpershe uviv u platonikiv Ksenokrat a potim yiyi prijnyali vsi shkoli Na vidminu vid ritorichnoyi osviti filosofiya ne perehodila u filologiyu oskilki nastavnik govoriv vid vlasnogo imeni i peredavav uchnyam svoye osobiste rozuminnya mudrosti poperednikiv i rozdumiv nad nimi Na zavershalnomu stupeni navchannya bulo individualnim koli vchitel peretvoryuvavsya na nastavnika i duhovnogo kerivnika Same v koli filosofiv najbilshe zbereglasya davnya tradiciya vihovnogo Erosa Rimska osvita Peredistoriya Stovpchik chippo z etruskim napisom inv 2013 4 350 Bilya VI stolittya do n e 27 17 17 sm Rim Nacionalnij muzej villa Dzhuliya Imovirno pisemnist z yavilasya v Italiyi zavdyaki greckim poselencyam i kupcyam u VIII stolitti do n e Najdavnishim svidchennyam ye grafito z Gabiyiv Lacij yake trivalij chas interpretuvalosya yak grecke epitet eὔlin os abo dionisijske privitannya eὐoῖn Odnak 2004 roku Dzhovanni Kolona pripustiv sho napis latinskij ni lue ne rozv yazuj mene sho pidtverdzhuye vidomosti Plutarha Romul 6 2 sho Romul i Rem vivchali grammata grecki literi same v Gabiyah Takozh priblizno z VIII stolittya do n e isnuvala etruska pisemnist zasnovana na odnij z greckih tradicij a same evbejskij Znachne chislo etruskih napisiv zbereglosya u velikih hramah odnak nemaye pidstav pov yazuvati gipotetichni shkoli zi svyatilishami U hrami Yunoni Sospiti v Lanuviyi viyavleno najranishij latinskij abecedarij sho datuyetsya kincem VI stolittya do n e Stanovlennya vlasne rimskoyi sistemi navchannya gramoti pripalo jmovirno na chas skladannya Zakoniv XII tablic yaki vistavili na Forumi shob kozhen mig oznajomitisya z yih tekstom V istoriyi Virginiyi Tit Livij III 44 58 zgaduvav sho vona vidviduvala gramatichnu shkolu litterarum ludi na forumi koli na neyi zazihnuv Appij Klavdij Zakoni vikoristovuvalisya yak teksti dlya pochatkovogo navchannya gramotnosti she v chasi Cicerona Pro zakoni II 59 Tit Livij i Plutarh zgaduvali pro shkoli IV stolittya do n e opisuyuchi vijni Furiya Kamilla proti Tuskula i volskiv Istoriya Rimu V 27 i VI 25 2 Plutarh Kamill 10 3 5 Na cej samij periodu pripadaye ostatochna stabilizaciya latinskoyi movi ta pisemnosti pro sho svidchit abecedarij z en Epoha Respubliki Katon Starshij Do diskutovanih v antikoznavstvi pitan nalezhit stupin rozrivu tradiciyi pri zitknenni latinyan z greckoyu kulturoyu Tak Lucij Annej Flor stverdzhuvav sho povorotnim momentom tut stav triumf Maniya Kuriya Dentata 278 roku do n e prisvyachenij peremozi nad Pirrom U comu triumfi rimlyanam vpershe predstavleno statuyi i skarbi z Tarenta Takim chinom tradicijno visokij status greckoyi kulturi vpershe suprovodzhuvavsya dostupnistyu greckih virobiv i rabiv pislya rozgrabuvannya vse bilshogo chisla polisiv v Italiyi ta na Balkanah Svetonij u tvori Pro gramatikiv i ritoriv 1 1 2 stverdzhuvav sho pershimi profesijnimi vikladachami v Rimi buli Livij Andronik i Kvint Ennij yaki sami buli grekami za pohodzhennyam i vpershe stali navchati yak udoma tak i v gromadskih miscyah dvoma movami voni zh stali pershimi rimskimi literatorami Posol Pergamu Krates Maloskij poklav pochatok latinskim gramatichnim doslidzhennyam za greckim zrazkom Svetonij pryamo zayaviv sho poeziya i gramatika tisno vzayemopov yazani voni priznachalisya dlya rozvitku movlennya uchnya cherez chitannya praelegere legere komentuvannya commentari i analiz ta pereklad interpretari tekstiv Ciceron takozh zgaduvav u 1 3 sho visoku kulturu rimlyani sprijnyali pizno v klasichnu formu ce vtililosya v poslanni Goraciya Epist II 1 156 157 Vin zhe stverdzhuvav sho koli afinyani vidpravili v 155 roci do n e v Rim troh vidatnih ritoriv Karneada Diogena Vavilonskogo i Kritolaya rimlyani buli vkraj zacikavleni v nih a lekciyi vidviduvav navit Mark Porcij Katon Starshij yakij suvoro zasudiv perekladacha senatora Maniya Aciliya Perekladayuchi nastanovi greckogo posla na latinsku movu Manij tim samim upodobivsya rabu abo najmanomu tehnichnomu fahivcyu U samogo Katona buv rab grek Hilon yakij keruvav vlasnoyu shkoloyu Plutarh Katon Starshij 20 1 Enrika Sk yarrino protistavlyala dosvid Luciya Emiliya Pavla yakij rishuche vihovuvav svoyih siniv u greckomu dusi zalishivshi yim veliku trofejnu biblioteku i Katona Starshogo E Sk yarrino zaznachaye sho na pohoronah Luciya Emiliya postavleno p yesu Brati Publiya Terenciya Afra yaka bula obrobkoyu greckogo originalu Menandra sho mozhe buti vitlumacheno yak povorotnij moment v integraciyi rimskoyi aristokratiyi v zagalnogrecku kulturu Katon velmi vibirkovo stavivsya do ostannoyi hocha jogo promovi i bagato tvoriv osoblivo Nachala buli skladeni za ellinskimi zrazkami Pri comu vin rozglyadav Afini yak periferijne vidnosno Rimu misto chiye naselennya chuzhe j vorozhe Osoblivu ogidu cenzora Katona viklikala grecka medicina a medikiv vin imenuvav zmovnikami i otrujnikami Tomu vin vidstoyuvav tradicionalistsku model simejnoyi osviti i vihovannya osoblivo Katon turbuvavsya shob jogo sin ne potrapiv do ruk rabiv i ne zaznav vid nih fizichnogo abo slovesnogo vplivu Katon pishavsya tim sho sam zdobuv simejnu osvitu i vidtochiv krasnomovstvo vidviduyuchi sudovi zasidannya Sina vin rozvivav fizichno vpravami z metannya spisa borotbi ta plavannya jmovirno chastina jogo osobistogo dosvidu zokrema rekomendaciyi shodo diyeti medicini ta shabloni yuridichnih kontraktiv uvijshla do traktatu De Agri Cultura Kvintilian Promova Cicerona proti Katilini Freska ru v rimskomu Palacco Madama 1889 Na odnostajnu dumku antikoznavciv vklyuchno z Mommzenom i Drumanom Ciceron zajmav najvazhlivishe misce v samoosmislenni rimskoyi kulturi ta pidvishenni yiyi v derzhavi sho zavoyuvala bilshu chastinu basejnu Seredzemnogo morya Ciceron na praktici realizuvav rozvitok triyedinoyi antichnoyi osobistosti pismennik filosof ritor i politichnij diyach i fizichno rozvinena lyudina i pracyuvav dvoma movami latinskoyu i greckoyu Pochavshi osvitu v ridnomu domi vin prodovzhiv yiyi v Rimi v 14 richnomu vici kudi jogo vidpraviv batko i zavershiv na en dosyagnuvshi 29 rokiv Svoyu latinsku osvitu vin pochav z vivchennya napam yat Zakoniv XII tablic i vidviduyuchi teatralni vistavi i hramovi svyata Svetonij stverdzhuvav sho Ciceron bazhav uchitisya v latinskij ritorichnij shkoli Luciya Plotiya Galla ale druzi vmovili jogo otrimati grecku osvitu imena nastavnikiv nevidomi Oratorske mistectvo i yurisprudenciyu Ciceron osyagav u domi Luciya Liciniya Krassa yakij mav grecku osvitu i navit u pobuti nadavav perevagu greckij movi Ciceron ridko zgaduvav pro svoyi fizichni zanyattya ale vidomo sho vin vpravlyavsya u gri z m yachem bigu plavanni ta metanni spisa vijskova sluzhba jogo bula korotkoyu Muziki dialektiki i matematiki jogo navchav stoyik Diodot yakij zhiv u budinku Cicerona do smerti Mizh 79 77 rokami do n e Ciceron zdijsniv podorozh u Greciyu razom z bratom Kvintom i Titom Pomponiyem Attikom de protyagom shesti misyaciv vidviduvav Antioha Askalonskogo v afinskij Platonivskij akademiyi dali navchavsya v Smirni i na Rodosi Cej dosvid vin vvazhav zhittyevo vazhlivim dlya lyudini sho bazhav prisvyatiti sebe oratorskomu mistectvu Ciceron rozrobiv vidnosno poslidovnu teoretichnu sistemu sho opisuye vihovannya i navchannya gromadskogo diyacha yaku odnak tak i ne oformiv u yedinomu teksti U traktati vin narikav sho dolya ne dozvolila jomu cilkom viddatisya golovnomu poklikannyu teoretichnim naukovim zanyattyam Za svoyim kulturnimi upodobannyami Ciceron buv grekofilom zgidno z jogo Derzhavoyu III 3 5 vishoyi doskonalosti dosyagaye toj hto pragne zliti v odin potik nacionalnu dobrozvichajnist i vishu grecku kulturu Ce virazhalosya zokrema v demonstruvanni perevagi rimskih simejnih cinnostej ta vihovannya sim ya komirka derzhavi sho isnuye dlya derzhavi i z neyu nerozrivno pov yazana Tim samim velichezni prava pater familias derzhavoyu sankcionovano zvidsi zh viplivaye bezumovna perevaga domashnoyi osviti nad derzhavnoyu Pri comu Ciceron bezumovno zasudzhuvav Rimsku derzhavu za bajduzhist do pitan osviti gromadyan Vin cilkom podilyav z greckimi teoretikami finalnu metu osviti pidgotovku gromadskih diyachiv vozhdiv Respubliki i oratoriv V jogo pracyah pomitno zroshennya ellinistichnoyi filosofiyi i ritoriki koli v traktati Pro oratora I XI Ciceron zblizhuye ponyattya oratora i filosofa i dovodit sho Platon buv i najbilshim oratorom Pri comu vin usvidomlyuvav sho rimskij orator yurist ne v zmozi ohopiti vsyu filosofiyu tomu proponuvav nizku praktichnih rad XV 68 z troh chastin filosofiyi fiziki logiki i ritoriki obirati ostannyu bo viddil pro zhittya i harakteri orator maye vivchati ves z odnakovoyu retelnistyu Inshimi slovami derzhavnij diyach povinen mati zagalnogumanitarnu i vuzhchu yuridichnu osvitu osoblivo zh slid vivchati Aristotelya i jogo etiku vstanovlyuyuchi yiyi glibokij zv yazok z ritorikoyu Disciplini sho vihodyat za mezhi gumanitarnogo ciklu Ciceron zarahovuvav do galuzej specialnogo znannya i v Tuskulanskih besidah rishuche protistavlyav rimlyan grekam za te sho voni keruyutsya kriteriyami praktichnoyi koristi a ne umovivodami Sistema pochatkovoyi ta serednoyi osviti periodu Imperiyi Fragment nadgrobka z Nojmagena iz zobrazhennyam vchitelya i troh discipuliv Priblizno 180 185 roki n e de Rimska literatura I II stolittya dozvolyaye rekonstruyuvati harakterni risi latinskoyi osviti cogo periodu Naprikinci periodu Respubliki pid pryamim vplivom ellinistichnoyi sistemi sklalasya sistema gramatichnogo ta ritorichnogo navchannya uzagalneno imenovanogo ludi Pochatkovi shkoli buli dostupni dityam rimskih gromadyan serednogo dostatku prichomu oboh statej navchannya provodilosya spilno Prote protyagom trivalogo chasu derzhava zalishala osvitu na vidkup privatnih osib vsilyako zaohochuyuchi domashnye navchannya V comu plani pochatkovi shkoli za svoyim statusom ne vidriznyalisya vid remisnichih majsteren vidpovidnim bulo j stavlennya do vchitelya zazvichaj vin imenuvavsya primus magister magister ludi abo litterator zovni ce virazhalosya u vkraj skromnij oplati vchitelskoyi praci Vazhlivi vidomosti tut povidomlyav Yuvenal pochatkovij vnesok vchitelyu pochatkovogo ciklu dorivnyuvav odnomu asu Niyakoyi derzhavnoyi reglamentaciyi oplati takozh ne bulo Lishe v pravlinnya Antonina Piya dokladeno zusil do polipshennya stanovisha vchiteliv u gramatichnih i ritorichnih shkolah ale i v jogo ukazah osoblivo zaznachalosya sho ci pilgi ta privileyi na pochatkovij cikl ne poshiryuyutsya Prote realna oplata zalezhala vid stupenya konkurenciyi socialnogo stanovisha vchitelya raba vilnovidpushenika chi gromadyanina abo jogo reputaciyi Najchastishe plata narahovuvalasya shomisyachno z chisla faktichno provedenih zanyat a krim togo uchitelevi bulo prijnyato pidnositi podarunki v den kvinkvatrij z nogo pochinavsya navchalnij rik na Novij rik i tak dali Yak i v Greciyi u rimskih mistah shkoli ne mali okremih primishen roztashovuyuchis na terasah portikah i podibnih miscyah Navchalnij den vidriznyavsya trivalistyu pochinayuchis na svitanku ale dzherela duzhe superechlivi v detalyah sho jmovirno vkazuye na povnu vidsutnist odnakovosti vsi dzherela shodyatsya lishe v tomu sho shiroko zastosovuvalisya tilesni pokarannya Goracij u Satirah I 6 72 zgaduye sho navchalnij rik trivav 8 misyaciv a v Marciala comu ye pidtverdzhennya i pokazano sho kanikuli trivali vse lito azh do 15 zhovtnya Gramatichni ta ritorichni shkoli pidvishuvali svij status prote ne utvoryuyuchi mabut strunkoyi sistemi Serednya osvita pochinalosya priblizno v 12 richnomu vici pro sho svidchit Marcial yakogo navchili gramoti batki a potim viddali v gramatichnu shkolu v Tarrakoni Sudyachi z ediktiv Antonina Piya seredni shkoli mogli buti dvomovnimi latino greckimi abo z vikladannyam lishe greckoyu movoyu z yavlyalisya i shkoli tilki latinskoyi movi Cikl serednoyi osviti trivav blizko chotiroh rokiv pislya chogo vona mogla perervatisya abo prodovzhuvatisya na vishomu shabli Cikl serednoyi osviti pererivavsya priblizno na seredini vijskovoyu povinnistyu yaka dlya predstavnikiv patriciyiv i vershnikiv bula obov yazkovoyu yaksho tilki molodij cholovik bazhav zberegti prava i perevagi Popri deyaki sudzhennya Seneki tochno rekonstruyuvati programu rimskih gramatichnih shkil nemozhlivo Deyake uyavlennya pro kolo chitannya osvichenih lyudej mozhna otrimati z listiv Pliniya Molodshogo Z cogo dzherela viplivaye sho grecki avtori obmezhuvalisya shkolyarskim kanonom vklyuchno z Gomerom Evripidom Menandrom i poetami aleksandrijcyami z prozayikiv Ksenofontom Platonom Gerodotom Fukididom Isokratom i Demosfenom V epohu Avgusta skladayetsya analogichnij latinskij kanon v yakomu rol nacionalnogo eposu zajnyali Eneyida i Georgiki Vergiliya poruch z nim pomisheno Goraciya za Yuvenalom skulpturni byusti cih dvoh buli neodminnim atributom latinskih shkil byust Gomera poznachav grecku gramatichnu shkolu V chislo zrazkovih poetiv vklyucheno Lukana i Staciya Yuvenal stverdzhuvav sho vchitelyam grammatikam vinagoroda viplachuvalasya lishe odin raz na rik j ironichno porivnyuvav yiyi sumu z tiyeyu sho otrimuvav za odin den peremozhec iz cirku ta she j v umovah koli batki pragnuli kontrolyuvati diyalnist vikladacha Zhinocha osvita v Starodavnomu Rimi List rozkishnogo rukopisu Kvintiliana Ritorichni nastanovi 1477 Florenciya Laurenciana Kvintilian avtor Nastanovi oratoru Institutio oratoria zberigav reputaciyu vidatnogo latinskogo ritora vid I stolittya n e do epohi Renesansu Pro uspishnist diyalnosti Kvintiliana svidchat jogo uchni Plinij Molodshij i Yuvenal a takozh stupin vplivu na Iyeronima Stridonskogo Kvintilianu doruchili i vihovannya spadkoyemciv imperatora Vespasiana a pri Domiciani vin deyakij chas buv u favori Zanovo jogo vidkrili gumanisti Vidrodzhennya Petrarka do 1350 roku mav rukopis Nastanov a najpovnishu versiyu viyaviv Podzho Brachcholini 1416 roku v Sankt Galleni Jogo traktat prisvyacheno dokladnomu opisu vihovannya hlopchika vid pershih shkilnih dniv do formuvannya ritora sho maye vlastivosti zriloyi osobistosti i profesijno volodiye perom i slovom Na dumku U Blumera Nastanovi Kvintiliana slid rozumiti i yak kvintesenciyu rimskogo kulturnogo idealu i idealnij plan jogo dosyagnennya Yak u greckij antichnosti jshlosya pro formuvannya vuzkogo kola politichnoyi eliti yaka doskonalo volodiye vsima dostupnimi todi vidami komunikaciyi sho dozvolit yij keruvati imperiyeyu Ritoriku Kvintilian predstavlyav chitacham yak nauku pro formuvannya mislennya i vminnya realizuvati jogo na praktici Kvintilian poziciyuvav sebe yak suvorogo moralista katonivskoyi shkoli i navit viznachennya ritora predstaviv XII 1 vishidne do katonivskogo Cholovik chesnij dosvidchenij u krasnomovstvi Vir bonus dicendi peritus Vlasne ideya traktatu shodila do ciceronivskogo shlyahu vihovannya doskonalogo oratora yakij garmonijno vtilyuye vsi krashi risi lyudskoyi prirodi Kvintilian tvoriv v epohu Sribnogo stolittya rimskoyi literaturi yakij bulo pritamanne stvorennya enciklopedichnih zvodiv takih yak Prirodna istoriya Pliniya Starshogo Disciplinae Varrona Artes Celsa istorichnih kompendiumiv Velleya Paterkula i Valeriya Maksima Kvintilian u comu ryadu zviv voyedino vsi galuzi ritoriki yaki svidomo vidkidav Ciceron i podav material uzagalneno prichomu dostupno dlya negajnogo vikoristannya chitachami nevidomo koli do jogo tekstu dodano rubriki ale ce stalosya she v antichnosti Innovaciyeyu Kvintiliana stala koncepciya rannoyi osviti i neobhidnist dlya vsih ditej vidviduvati shkolu i ne piddavatisya domashnomu navchannyu Pershi dvi knigi z 12 Nastanov prisvyacheni pochatkovomu navchannyu chitannyu i pismu a v tretij zrazu pochinayetsya teoretichnij opis mistectva ritoriki U vihovanni idealnogo oratora golovnu rol vidigraye etika ritor maye buti mudrecem doskonalim u morali mistectvi promovi znannyah Dlya dosyagnennya ciyeyi meti neobhidno voloditi vidpovidnoyu prirodoyu obdarovannyami dodayuchi do cogo dosvid nastavnika napoleglive uchinnya i bezperervnu praktiku Ci polozhennya virazhaye formula disciplina studium exercitatio nauka znannya vprava inshimi slovami treba znati sho nasliduvati yak nasliduvati i yak porivnyuvati sili v nasliduvalnij tvorchosti Potribno chitati klasichnih poetiv yih cituvannya chudovij sposib emocijno estetichnogo vplivu Pri vivchenni ritoriki Kvintilian proponuye oriyentuvatisya viklyuchno na Cicerona oskilki vin pidijshov do doskonalogo oratora blizhche vid inshih U Blumer viznachiv ce yak pragnennya realizuvati klasichnij ideal v neklasichnu epohu Amerikanskij antikoznavec P Braun zaznachav sho formalni vimogi Kvintiliana do fizichnih parametriv oratora zokrema zvuchnist i sila golosu sluzhili i dlya vihovannya glibokogo osobistisnogo samokontrolyu Dlya prikladu vin navodiv kazus iz procesom Geroda Attika opisanij Filostratom Starshim Zhittyepis sofistiv II 1 rizkist i nerozbirlivist u virazah pered Markom Avreliyem mozhna bulo vvazhati zavualovanoyu sproboyu samogubstva V umovah koli osvichena i visokopostavlena lyudina postijno stikalasya zi svavillyam vladi za vidsutnosti zakonodavchogo mehanizmu jogo obmezhennya antichna etika postijno pidnimala pitannya shodo vminnya kontrolyuvati i priborkuvati svoyi pristrasti j emociyi Galen opisuyuchi dushevni hvorobi na pershe misce staviv slipu lyut rabovlasnika Odnak na misci raba mig viyavitisya i senator i kurial i vipadki tortur abo tilesnih pokaran fiksuvalisya v istorichnih pracyah i promovah oratoriv Vtrata licya avtomatichno oznachala vtratu povagi z boku pidleglih takim chinom vtrata samokontrolyu osoblivo pered vishestoyashimi personami mogla mati sumni naslidki Imperiya i pajdeya Pislya pributtya v misto Pompej odruzhivsya z Korneliyeyu dochkoyu i vdovoyu zagiblogo u vijni z parfyanami sina Krassa z yakoyu vin odruzhivsya koli vona bula she divchinoyu U ciyeyi molodoyi zhinki krim yunosti i krasi bulo bagato j inshih chesnot Dijsno vona otrimala prekrasnu osvitu znala muziku i geometriyu i zvikla z koristyu dlya sebe sluhati mirkuvannya filosofiv Ci yiyi yakosti poyednuvalisya z harakterom pozbavlenim nesterpnogo marnoslavstva nedoliku yakij u molodih zhinok viklikayut zanyattya naukami Originalnij tekst ros Po pribytii v gorod Pompej zhenilsya na Kornelii docheri Metella Scipiona i vdove pogibshego v vojne s parfyanami Publiya syna Krassa na kotoroj tot zhenilsya kogda ona byla eshyo devushkoj U etoj molodoj zhenshiny krome yunosti i krasoty bylo mnogo i drugih dostoinstv Dejstvitelno ona poluchila prekrasnoe obrazovanie znala muzyku i geometriyu i privykla s polzoj dlya sebya slushat rassuzhdeniya filosofov Eti eyo kachestva soedinyalis s harakterom lishennym nesnosnogo tsheslaviya nedostatka kotoryj u molodyh zhenshin vyzyvaetsya zanyatiem naukami Plutarh Sravnitelnye zhizneopisaniya Pompej 55 Odna z Vindolandskih tablichok z listom Klavdiyi Severi Pochatok II stolittya Britanskij muzej Rimske suspilstvo yak i davnogrecke bulo maskulinnim u seredovishi eliti siniv gotuvali do politichnoyi kar yeri todi yak dochki tradicijno vvazhalisya priznachenimi dlya shlyubu i materinstva Z dzherel vidomo sho v deyakih sim yah dochok i siniv navchali spilno jmovirno i za odnakovoyu programoyu rannij vik vstupu v shlyub pereshkodzhav zavershennyu divchinoyu kompleksnoyi osvitnoyi programi Zmalovana situaciya zalezhala vid statusu i stanovisha sim yi nayavnosti dozvillya ta privatnoyi biblioteki a takozh bazhannya glavi sim yi vitrachati koshti na navchannya zhinok Vilyam Garris u doslidzhenni Ancient Literacy vislovlyuvav pripushennya sho v epohu piznoyi Respubliki chiselnist gramotnih rimskih zhinok bula menshoyu nizh 10 vid zagalnoyi yih kilkosti vklyuchno z aristokratkami i deyakimi zhinkami iz serednih miskih shariv Z epigram Marciala viplivalo sho v I II stolittyah isnuvali gramatichni shkoli zi spilnim navchannyam Ce moglo buti pov yazano z profesijnoyu diyalnistyu imovirno zhinki mediki j akusherki mali buti prinajmni gramotnimi U Derzhavnih hudozhnih zibrannyah Drezdena ye relyef ZV 44 sho zazvichaj interpretuyetsya yak portret m yasnika i jogo druzhini Poki m yasnik rizhe i rubaye m yaso matrona v bagatomu vbranni ta zi skladnoyu zachiskoyu sidit u krisli i trimaye v rukah tablichki dlya pisma Jmovirno vona vela zvitnist ta buhgalteriyu v m yasnij kramnici Razom z tim tablichki z Vindolandi svidchat sho aristokratka en i en yaki listuvalisya v odnomu z garnizoniv Britaniyi II stolittya diktuvali poslannya perepisuvacham ale deyaki vazhlivi podrobici dopisuvali v kinci poslannya osobisto V epohu Imperiyi zustrichayutsya zgadki visokoosvichenih zhinok z chisla provincijnih elit takimi buli i druzhina Apuleya Emiliya Pudentilla yaka mogla pisati prozu greckoyu movoyu Odnak taki avtori yak Gaj Muzonij Ruf abo Lukian Samosatskij zasudzhuvali osvichenih zhinok bo nabuttya nimi navichok u vilnih mistectvah rujnuvalo tradicijnij ideal rimskoyi matroni skromnoyi cnotlivoyi i zoseredzhenoyi na domogospodarstvi Zhinocha osvichenist inodi asociyuvalasya z profesiyeyu aktrisi abo kurtizanki Zagalom stijka tradiciya osviti zhinok pokrovitelok mistectva i kulturi prostezhuyetsya majzhe viklyuchno v imperatorskomu otochenni takimi ye Oktaviya Pompeya Plotina i Yuliya Domna Visha osvita v period Imperiyi Za G Zhurakovskim kanon ritorichnoyi osviti zapochatkuvavsya v I stolitti i vsya sistema rozpadalasya na tri okremi galuzi vivchennya teoriyi krasnomovstva klasichni shtudiyi i praktichni vpravi Programa greckih ritorichnih shkil ne vidriznyalasya vid zagalnoellinistichnoyi todi yak u latinskih majzhe bezrozdilno panuvalo vivchennya Cicerona yak pro te svidchiv Marcial Krim Cicerona vivchali Tita Liviya i Vergiliya prichomu shodo ostannogo u vchenomu seredovishi velisya diskusiyi chi varto bulo jogo vvazhati ne tilki epichnim poetom ale j oratorom Principovo vazhlivoyu vidminnistyu rimskogo vishoyi osviti bula yiyi dvomovnist Plinij Molodshij u listi Klavdiyu Fusko VII 9 1 4 naviv cilij algoritm ritorichnoyi osviti Ti pitayesh mene yakim chinom tobi na moyu dumku slid zajmatisya na samoti yakoyu ti vzhe davno nasolodzhuyeshsya 2 Korisno po pershe i ce radyat bagato hto perekladati abo z greckoyi na latinsku abo z latinskoyi na grecku zavdyaki vpravam cogo rodu viroblyayutsya tochnist i blisk u slovovzhivanni velika kilkist figur sila vikladu a krim togo zavdyaki nasliduvannyu krashih zrazkiv i podibna vinahidlivist razom z tim te sho visliznulo vid chitacha ne mozhe shovatisya vid perekladacha Vid cogo nabuvayetsya tonkist rozuminnya i pravilne sudzhennya 3 Nisho ne zavadit tobi pro te sho ti prochitav z metoyu tilki zapam yatati sut i zmist napisati samomu nibi zmagayuchis iz avtorom potim porivnyati z prochitanim i staranno zvazhiti sho vdalishe u tebe sho v inshogo Duzhe priyemno yaksho desho krashe u tebe duzhe soromno yaksho vse u nogo Mozhna inodi vibirati najslavetnishi zrazki i zmagatisya z obranimi 4 U comu zmaganni ye zuhvalist ale nemaye nahabstva pro nogo nihto ne znaye Mi bachimo vtim sho bagato hto vstupali v takogo rodu zmagannya z velikoyu slavoyu dlya sebe i ne vtrativshi nadiyi na uspih perevershili tih za kim sliduvati vvazhali dlya sebe dostatnim Originalnij tekst ros Ty sprashivaesh menya kakim obrazom tebe po moemu mneniyu sleduet zanimatsya v uedinenii kotorym ty uzhe davno naslazhdaeshsya 2 Polezno vo pervyh i eto sovetuyut mnogie perevodit ili s grecheskogo na latinskij ili s latinskogo na grecheskij blagodarya uprazhneniyam etogo roda vyrabatyvayutsya tochnost i blesk v slovoupotreblenii obilie figur sila izlozheniya a krome togo vsledstvie podrazhaniya luchshim obrazcam i shodnaya izobretatelnost vmeste s tem to chto uskolznulo ot chitatelya ne mozhet ukrytsya ot perevodchika Ot etogo priobretaetsya tonkost ponimaniya i pravilnoe suzhdenie 3 Nichto ne pomeshaet tebe o tom chto ty prochital s celyu tolko zapomnit sut i soderzhanie napisat samomu tochno sopernichaya s avtorom zatem sravnit s prochitannym i staratelno vzvesit chto udachnee u tebya chto u drugogo Ochen priyatno esli koe chto luchshe u tebya ochen stydno esli vsyo u nego Pozvolitelno inogda vybirat samye slavnye obrazcy i sostyazatsya s izbrannymi 4 V etom sorevnovanii est derzost no net naglosti o nyom ved nikto ne znaet My vidim vprochem chto mnogie vstupali v takogo roda sostyazanie s bolshoj slavoj dlya sebya i ne otchaivayas v uspehe prevzoshli teh za kotorymi sledovat schitali dlya sebya dostatochnym Rekonstrukciya Ateneuma Adriana v Rimi za danimi rozkopok Pislya nabuttya neobhidnih navichok usnogo ta pisemnogo movlennya majbutnij orator vpravlyavsya v progoloshenni korotkih publichnih promov u legkij vitonchenij formi najriznomanitnishoyi tematiki Dali sliduvala praktika sudovih vistupiv prikladi yakih bralisya z realnogo zhittya Na vishomu shabli praktikuvalisya rozlogi urochisti promovi pered velikimi auditoriyami na abstraktni temi napriklad Chi varto bulo Aleksandrovi vstupiti u Vavilon popri zasterezhennya vishuna Na kozhnomu zi stupeniv navchannya uspishnoyu vvazhalasya ta promova yaka demonstruvala erudiciyu movcya i pri comu spravlyala emocijnij vpliv na auditoriyu Flaviyi stali dokladati pevni zusillya shodo derzhavnogo finansuvannya ritorichnoyi osviti v Rimi i provinciyah Za Vespasiana z kazni priznacheno platnyu greckim i latinskim ritoram u sumi 100 000 sesterciyiv na rik yak pro te svidchiv Svetonij Kolo otrimuvachiv imperatorskih milostej rozshirilosya za Adriana ale lishe v ukazi Antonina Piya vsi mista Imperiyi rozdileno na tri kategoriyi za yakimi v danih municipiyah zvilnyalisya vid povinnostej i nadilyalisya platneyu v mistah pershoyi kategoriyi 10 likariv 5 ritoriv i 5 gramatikiv u mistah drugoyi kategoriyi 7 likariv 4 ritoriv i 4 gramatikiv i v mistah tretoyi kategoriyi 5 likariv 3 ritori i 3 gramatiki Pro vchiteliv filosofiyi govorilosya sho chislo yih neznachne i nemaye pidstav turbuvatisya pro polipshennya materialnogo stanovisha tih hto prezirstvo do zemnih blag rozglyadayut yak odnu z pidvalin zemnogo isnuvannya Platnya priznachalasya za rahunok municipiyiv sho inodi viklikalo serjozne nevdovolennya Vidomi shkoli isnuvali v Kremoni i Mediolani a do ritoriv Massiliyii yizdili vchitisya navit z Rima Prodovzhuvali diyati vidomi grecki shkoli v Afinah Efesi Antiohiyi ta Aleksandriyi U Rimi she za Klavdiya stvoreno vchene vidomstvo dlya naglyadu za vishimi shkolami povnovazhennya yakogo zrosli za Adriana zokrema vono keruvalo Pri comu pid chas zarahuvannya molodih lyudej na derzhavnu sluzhbu stalo vimagatisya podannya vid ritora v shkoli yakogo voni prohodili kurs navchannya na ce yavishe zvertav uvagu she Kvintilian Imperatori II stolittya sprobuvali vzyati kulturno osvitnyu avtonomiyu Afin pid svoye keruvannya Adrian zasnuvav u misti novij gimnasij p yatij nazvanij na chest imperatora Konkurenciyu afinskim zakladam mav sklasti i rimskij Ateneum Imperator Mark Avrelij pid chas vizitu do Afin u 176 roci zliv chotiri filosofski shkoli v yedinu ustanovu z chotirma viddilennyami priznachivshi richnu platnyu 10 000 drahm dvom kerivnikam kozhnogo z nih z dodatkovoyu platneyu dvom ritoram Tim samim znishuvalasya vibornist sholarha na posadu yakogo postavleno Geroda Attika Visha profesijna osvita medicina i yurisprudenciya Ferdinand Georg Valdmyuller Stinna panel z vigadanim zobrazhennyam Galena 1826 Pro vishu profesijnu osvitu v Antichnosti suditi she skladnishe zvazhayuchi na urivchastist danih Sokrat i Platon she v epohu klasiki napolyagali shob idealnij polis obov yazkovo mistiv kvalifikovanih likariv i suddiv yaki otrimuvali b osvitu z ditinstva vstignuvshi oznajomitisya na praktici z yakomoga bilshim chislom konkretnih vipadkiv i receptiv Derzhava III 408d e Medichni zanyattya chasto buli pov yazani zi sluzhinnyam Asklepiyu i peredavalisya u spadok spadkovim medikom buv Aristotel Medicina nalezhala do remesel texnh yaki ne mali prestizhu v seredovishi vilnih gromadyan i zasudzhuvalisya filosofami Spadshinu ellinistichnoyi likarskoyi nauki zvedeno priblizno v II stolitti do n e v U riznih polisah isnuvali rizni sposobi kvalifikaciyi medikiv Platon u Gorgiyi 514d e zgaduvav publichni zmagannya zvichajni dlya greckogo svitu Sudyachi z efeskoyi epigrafiki II stolittya n e v medichnij shkoli cogo mista provodili zmagannya medikiv hirurgiv i terapevtiv a takozh majstriv z vigotovlennya specialnih instrumentiv Galen dokladav znachnih zusil dlya togo shob likarska profesiya stala vvazhatisya filosofskoyu i v piznorimskij Aleksandriyi medichna osvita pochalala zroshuvatisya z filosofskoyu Sudyachi z biografiyi Yuliya Cezarya 42 1 skladenoyi Svetoniyem u Rimi mediki buli perevazhno inozemcyami yakim diktator daruvav u 46 roci do n e rimske gromadyanstvo Oktavian Avgust takozh dbav pro likariv zvilnivshi medikiv yaki postijno praktikuvali vid podatkiv Imperator Aleksandr Sever priznachiv platnyu medikam yaki navchali svoyemu remeslu i nadav dlya cih potreb gromadski budivli ta lekcijni zali Scriptores Historiae Augustae Alexander 44 4 Prote Marcial v odnij z epigram vismiyuvav uchniv likariv Najvishogo rozvitku v Rimskij imperiyi II stolittya dosyagla Pergamska medichna shkola yaskravim predstavnikom yakoyi buv Galen U jogo pracyah vislovlyuvalasya dumka sho medicina yak filosofska disciplina nakladaye na svogo nosiya osoblivi zobov yazannya obov yazok medika likuvannya hvorih a ne otrimannya vinagorodi Uchnivstvo Galen vvazhav takim samim yak i v inshih vishih disciplinah tomu shkolyaru slid buti oberezhnim obirayuchi vchitelya oskilki vin mav podavati pravilnu teoriyu sektu medichnoyi nauki Ostannim zi zberezhenih rimskih zakonodavchih aktiv prisvyachenih medicini buv ukaz imperatora Valentiniana I vid 386 roku Codex Theodosianus VI 16 1 yakim u Rimi stvoryuvalosya vidomstvo ohoroni zdorov ya na choli z arhiyatrosom archiatroi yake malo zabezpechuvati medichnu dopomogu vsim verstvam naselennya Postupove pidvishennya statusu medicini zafiksovano v Etimologiyah Isidora Sevilskogo v yakih medicina vhodit do chisla vilnih mistectv Vidannya Institucij Gaya v rosijskomu perekladi ru Stanovishe yuridichnoyi osviti v Rimi bulo unikalnim Z odnogo boku rimske pravo ne malo analogiv v antichnomu sviti za detalnistyu i teoretichnoyu opracovanistyu i vimagalo specializovanogo navchannya Z inshogo boku specializovani yuridichni shkoli z yavilisya tilki v epohu Imperiyi Jmovirno spochatku zakonodavchi funkciyi v Rimi vikonuvali zhrecki kolegiyi voni zh poshiryuvali zakoni i zdijsnyuvali navchannya Prote do chasu kodifikaciyi rimskogo prava vono vzhe malo suto svitskij harakter i bulo vbudovanim u kliyentelni vidnosini patron buv zobov yazanij konsultuvati i zahishati svoyih kliyentiv Odnak pershi profesijni yuristi ne mali oficijnogo statusu i yih populyarnist bazuvalasya na neformalnij osnovi Odnim z pershih profesijnih yuristiv u Rimi buv za tverdzhennyam Pomponiya i Cicerona Tiberij Korunkanij Dosvid samogo Cicerona demonstruye sho v epohu Respubliki yuridichnu osvitu mozhna bulo zdobuti v sim yah patroniv yaki buli zacikavleni v yuridichnij praktici i zdijsnyuvali yiyi takim buv i Servij Sulpicij Ruf Rizko pidvishiv status yuristiv Oktavian Avgust nadavshi deyakim z nih pravo davati publichni tlumachennya pri comu podrobici cogo pravozastosuvannya nevidomi Odnak ce oznachalo oficijne vklyuchennya pravovih znan ta navchannya v cikl zanyat vilnogo gromadyanina Pochinayuchi z epohi Vespasiana yuristi postijno perebuvayut na derzhavnij sluzhbi ta pri imperatori a deyaki z nih udostoyuvalisya konsulstva Same v cej period vinikla sistema yuridichnoyi osviti kerovana derzhavoyu U rimskij literaturi I II stolit zgaduyutsya rizni rimski yuridichni shkoli sho poyednuvalisya z Status yurista nakladav na vikladacku diyalnist osoblivij vidbitok u III stolitti postanovleno sho vikladach yakij praktikuye ne mozhe styagnuti cherez sud ne viplachenij jomu gonorar Z cogo zh periodu I II stolit z yavlyayutsya pershi yuridichni navchalni posibniki napriklad Instituciyi Gaya Yuridichni shkoli pri Avgusti imenuvalisya stationes ale v podalshomu vikoristovuvalisya zagalnishi termini secta abo schola na vidminu vid filosofskih voni ne nazivalisya za imenami zasnovnikiv Rimski yuristi buli rozdileni na dvi grupi prokulianciv i sabinianciv za imenami vidatnih yuristiv I stolittya Prokula i Sabina ale inodi ci nazvi zmishuvalisya doktrinalni vidminnosti mizh nimi nevidomi Mozhlivo v osnovi podilu lezhav politichnij faktor Takozh nevidomo chim vidriznyalasya yuridichna osvita vid zagalnoritorichnoyi v yakij shiroko vikoristovuvalisya vigadani sudovi kazusi Piznoantichna transformaciya Latinskij Zahid u piznij Antichnosti Rimska imperiya v 395 roci Karta z Shepherd William R Historical Atlas New York Henry Holt and Company 1923 Pislya krizi III stolittya Rimska imperiya vstupila v epohu dokorinnoyi transformaciyi yaka dovgij chas opisuvalasya v kategoriyah zanepadu sho jmovirno ne vidpovidaye dijsnosti U vsyakomu razi isnuye bagato pidstav rozglyadati piznoantichnu ritorichnu tradiciyu yak tretyu sofistiku Anri Marru rozglyadav piznij Rim i rannyu Vizantiyu yak yedinij kulturnij kompleks nazivayuchi jogo totalitarnoyu civilizaciyeyu Piter Robert Lamont Braun vidznachav sho sudyachi z greckih prisvyatnih napisiv i zberezhenih u Yegipti papirusovih dokumentiv starodavnij ideal pajdeyi i v III IV stolitti isnuvav i pidtrimuvavsya v seredovishi administraciyi ta miscevih elit Imperatori v chislo tituluvannya vklyuchali druziv Muz yaki podilyayut tron z pajdeyeyu i visokij riven kulturi micno asociyuvavsya z imperskoyu vladoyu sho zv yazuye voyedino veliki prostori na Zahodi i Shodi imperiyi Imperskij prostir viznachavsya osoblivo v shidnih provinciyah takimi dominantami armijski garnizoni i veliki vijskovi pidrozdili roztashovuvalisya daleko na kordonah tak samo yak i stolicya z imperatorom bula velmi viddalenoyu Civilni gubernatori provincij yakih vsogo bulo 104 priznachalisya na vidnosno nevelikij termin regulyarno zaznavali rotaciyi i v silu osoblivostej svogo stanovisha mali neznachnij avtoritet i neveliki mozhlivosti proyavu iniciativi oskilki ne mogli vikoristovuvati pryamij vijskovij primus Takim chinom navit v centrah provincij administraciya gubernatora skladalasya z predstavnikiv miscevih elit kurialiv i efektivnist vladi na miscyah znachnoyu miroyu zalezhala vid vzayemorozuminnya mizh nimi Bilsh togo serednostatistichnij gubernator mav menshu statusnu vagu i avtoritet nizh patroni miskoyi spilnoti Predstavnik vladi mig tisnuti i zalyakuvati miscevih predstavnikiv eliti prote v poslannyah Libaniya zustrichayetsya tverdzhennya sho postupitisya natisku nadislanogo zi stolici chinovnika bulo vtratoyu licya dlya miskogo avtoriteta Bilsh togo verhivka navit nevelikih polisiv pragnula otrimati pevni prava vid imperatora osobisto U caryuvannya Konstanciya II komit Josip zi Skifopolya mig uspishno protistoyati Arianskomu yepiskopu oskilki volodiv pochesnim titulom podarovanim she pri Kostyantini Osoblivo dvoznachnim bulo stanovishe gubernatora v najbilshih imperskih centrah takih yak Aleksandriya i Antiohiya de vlada inodi vstupala v konfrontaciyu z miscevimi elitami yaki sami pragnuli buti predstavlenimi pri imperatorskomu dvori sluzhili v byurokratichnomu aparati i otrimuvali tituli i zvannya sho dayut pevni prava imunitetu Inshimi slovami gran mizh stolichnimi i provincijnimi elitami postijno rozmivali Nepopulyarni v provinciyi zahodi napriklad sho stosuyutsya religijnoyi politiki movchazno nehtuvalisya i prislani zi stolici chinovniki postijno poboyuvalisya opinitisya v izolyaciyi Pochasti ce viznachalosya i miscevimi umovami Kappadokiya prinajmni dva misyaci na rik bula vidrizana vid Konstantinopolya cherez snigopadi na girskih perevalah a kuriali Kesariyi mali ukripleni villi v yakih mogli hovatisya rizko obmezhuyuchi mozhlivosti gubernatora provoditi v zhittya svoyi rozporyadzhennya Yak naslidok pajdeya v IV stolitti peretvorilasya na diyevij povsyakdennij mehanizm vzayemodiyi chinovnoyi mashini Imperiyi j miscevih elit Shodo podatkiv i zabezpechennya pravoporyadku Rimska imperiya bula j zalishalasya spilnotoyu polisiv i tilki cherez nih monarhiya otrimuvala dostup do opodatkovuvanogo silskogo naselennya bo kozhen polis vidpovidav za zbir podatkiv zi svoyeyi teritoriyi V odnih lishe shidnih provinciyah Imperiyi mist bulo ne menshe 900 Urochista zustrich kurialiv z gubernatorami na pochatku finansovogo roku peretvoryuvalasya na svoyeridnij ritual Odnak oskilki bud yaka diya gubernatora mogla viklikati ne tilki movchaznu ale j aktivnu protidiyu eliti i plebsu vladi dovodilosya aktivno vikoristovuvati tradicijnu ritoriku i mehanizmi perekonannya Nalezhnist stolichnogo priznachencya i miscevih kurialiv do yedinoyi kulturnoyi tradiciyi robilo yih prirodnimi soyuznikami i polegshuvalo ukladennya alyansiv Uspishnij ritor dopomagav stvoryuvati mogutni frakciyi pri dvori i patronazhno kliyentelni merezhi v provinciyi uspishnij gubernator diyav cherez perekonannya zvertayuchis do tradicijnih idealiv spokoyu i mirnogo zhittya Intelektualne seredovishe Vazhlivim procesom yakij protikav bagato stolit bula integraciya pajdeyi v sistemu hristiyanskih cinnostej v chomu v pershu chergu vidznachilis sformovani klasichnoyu greckoyu osvichenistyu Vasilij Kesarijskij Grigorij Nazianzin i Grigorij Niskij Ivan Zolotoustij postijno posilalisya na obrazi antichnoyi mifologiyi vikoristovuyuchi yih yak stilistichni ta ritorichni instrumenti todi yak vlasne hristiyanskih prikladiv u nih ne tak bagato voni aktivno vikoristovuvali v bogoslov yi ritoriko filosofski metodi Pochasti ce diktuvalosya kulturnoyu obstanovkoyu Afini zalishalisya najbilshim centrom ritorichnoyi osviti v miru burhlivogo poshirennya neoplatonizmu V comu misti zokrema pochalasya kar yera Libaniya bilshist afinskih sofistiv zgaduye Yevnapij Sardijskij Odnak pomitnim stalo zmishennya intelektualnih centriv na Shid u Bejruti Beriti isnuvala uspishna yuridichna shkola a v Gazi ritorichna Aleksandriya zalishalasya velikim centrom medicini filosofiyi ta ritoriki azh do VI stolittya abo piznishe zigravshi vidatnu rol u peredanni antichnoyi spadshini arabam Dlya intelektualiv i hristiyanskih i yazichnickih cogo periodu harakterna kolishnya model rozvitku i Libanij i Ivan Zolotoustij Grigorij Nazianzin i Vasilij Kesarijskij otrimali pochatkovu i serednyu osvitu v svoyih ridnih miscyah persh nizh virushiti u viznanij intelektualnij centr Visoku mobilnist intelektualnoyi eliti piznoantichnoyi dobi P Braun poyasnyuvav tak cherez osoblivosti zberezhenih dzherel istoriki bilshoyu miroyu znayut pro profesijnih poetiv ritoriv i sofistiv V umovah koli navit elementarna gramotnist bula osoblivo poshirena Rimska imperiya de fakto bula arhipelagom polisiv u yakih isnuvali regionalni i zagalnoantichni ritorichni i filosofski shkoli Cej arhipelag buv perevazhno pov yazanij z tradicijnimi oseredkami ellinistichnoyi civilizaciyi po uzberezhzhyu el i shidnogo Seredzemnomor ya vzagali Provincijnim elitam predstavnikam Araviyi Virmeniyi abo Kappadokiyi dovodilosya posilati svoyih nashadkiv do najbilshih osvitnih centriv same cherez te sho osvichenist prirodnim chinom asociyuvalasya z vladoyu Tak samo aristokratiya yak klas vvazhalasya osoblivoyu porodoyu lyudej nadilenih vid narodzhennya osoblivimi blagami yaki zovni virazhalisya zokrema i v pajdeyi pochasti ce mozhe nagadati nastupnu epohu italijskogo Renesansu Vidpovidno riven kulturi viznachav i socialne pohodzhennya tilki sini eliti mali dosit dozvillya i zasobiv shob dolati veliki vidstani shob navchatisya u znamenitih ritoriv Afin abo Antiohiyi Skladnist zdobuttya osviti she bilshe zakriplyuvala stanove rozsharuvannya Odnak pajdeya bula i svoyeridnim socialnim liftom dlya talanovitih molodih lyudej z mensh privilejovanih rodin yaki mogli privernuti do sebe uvagu bagatoh pokroviteliv i stati yihnimi kliyentami Perevazhna rol ritoriki v osviti takozh poyasnyuyetsya socialnoyu strukturoyu Rimskoyi imperiyi Pajdeya ob yednuvala zamozhnij klas i profesijnih upravlinciv yaki volodili odnakovim instrumentariyem greckoyi ritoriki Standartizaciya yiyi tropiv nastilki vtomliva dlya chitacha XX XXI stolit viraz P Brauna sluzhila rozpiznavalnim znakom i sposobom integruvannya imperskoyi administraciyi ta miskih elit Spivsluzhinnya muzam oznachalo yedine pole politichnoyi gri i sposib nalagodzhennya vzayemorozuminnya Kodi ritorichnih vprav IV V stolit P Braun porivnyuvav z majster klasom opernoyi znamenitosti vchitel ritoriki pracyuvav z nevelikimi grupami yunakiv z vishih staniv peredanih jomu batkami osobisto j inodi pov yazanih tisnimi vidnosinami Ritorika i v shkoli Libaniya bula pov yazana z pidgotovkoyu do politichnogo zhittya takoyu miroyu sho zakladeni v shkoli druzhni vidnosini vidigravali znachnu rol u piznoimperskij praktici Yuridichna osvita Mozayika iz zobrazhennyam Yustiniana v Ravennskij cerkvi San Vitale Yuridichna osvita neuhilno pidvishuvala svij status i v poslannyah Libaniya ye narikannya na jogo uchniv yaki perervali ritorichnu osvitu na korist latini i zakoniv Rozkvit en pochavsya z V stolittya pislya poyavi v nij tak zvanih ekumenichnih nastavnikiv i zakinchivsya pislya rujnuvannya mista pid chas zemletrusu 551 roku Yustiniana 533 roku yakoyu vidkrivayutsya Digesti nadavala yuristam Konstantinopolya i Bejruta monopoliyu na navchannya pravu po vsij imperiyi a shkoli Aleksandriyi ta Kesariyi Palestinskoyi takogo prava buli pozbavleni Sudyachi z nebagatoh svidchen organizaciya vishoyi pravovoyi osviti najbilshe nagaduvala majbutni standartna programa navchannya navchalni posibniki i porokovij plan navchannya z prisvoyennyam pevnih kvalifikacijnih zvan Visha yuridichna osvita v IV V stolittyah trivala 4 roki gruntuyuchis na pracyah Gaya Ulpiana Papiniana i Yuliya Pavla Pislya reformi Yustiniana vivchennya Corpus iuris civilis stalo zajmati p yat rokiv Zminyuvalisya i metodi u vikladanni prava bezrozdilno panuvala latinska mova i vidpovidni teksti perekladalisya v shidnih provinciyah na grecku movu sho stalo pomitno v V VI stolittyah Na dumku de rimske pravo stalo konkuruvati z greckimi shkolami sofistiv Vtim Libanij popri svoyi skargi domigsya zasnuvannya v Antiohiyi posadi vchitelya latinskoyi movi i zrobiv vivchennya prava dostupnim u comu misti Rafaella Kribiore perekonlivo pokazala sho latinska za movoyu yurisprudenciya bula lishe dopovnennyam do greckoyi sofistiki i ritorika nikoli ne bula i ne mogla buti poglinena yuridichnimi shtudiyami Do yurisprudenciyi pristupali tilki projshovshi gruntovnu ritorichnu pidgotovku Navit Grigorij Chudotvorec yakij bazhav navchatisya v Bejruti vivchav spochatku ritoriku i latinsku movu v Kesariyi Prokl Diadoh takozh vivchav dlya majbutnoyi yuridichnoyi kar yeri latin i ritoriku v Aleksandriyi takozh i Sever Antiohijskij i pribuli v Aleksandriyu zaradi sofistichnih vprav planuyuchi v majbutnomu vivchati pravo Yevagriya Sholastika yakij vidkriv propajdeyu dlya vivchennya ritoriki i gramatiki v Antiohiyi batko zmusiv navchatisya v Bejruti hocha toj bazhav prijnyati chernectvo Sudyachi z biografij Agafiya i Menandra Protektora v VI stolitti isnuvali postijni zv yazki ritorichnih shkil Aleksandriyi ta yuridichnoyi v Bejruti kudi nadhodili molodi vcheni yaki projshli kurs u stolici Yegiptu Za vislovom Elzhbeti Sabat yurisprudenciya ne viznachala piznoantichnogo intelektualnogo klimatu a bula universalnim mehanizmom pidvishennya osobistogo prestizhu i dostupu do kar yeri Yaksho v rannij Rimskij imperiyi praktichno vsi ritori otrimuvali yuridichnu pidgotovku a yuristi praktichno vsi zmusheni buli praktikuvati to v piznij antichnosti posililasya specializaciya Vid seredini V stolittya z yavilisya spiski ritoriv pripisanih do konkretnih yuridichnih shkil bez rekomendacij yakih stalo nemozhlivim robiti kar yeru chinovnika abo yurista Filosofska osvita U V stolitti i v Afinah i v Aleksandriyi majzhe nepodilno panuvav neoplatonizm Spadkoyemnist diadohiv Platonivskoyi akademiyi vidoma tilki do smerti Plutarha Afinskogo blizko 432 roku ale dali vona trivala poki shkolu ne zakrili v caryuvannya Yustiniana Afinski ritori vikoristovuvali termin zolotij lancyug dlya poznachennya bezperervnoyi spadkoyemnosti platonichnoyi dumki Afinskij neoplatonizm mav ezoterichnij religijnij harakter a zherci platoniki praktikuvali teurgiyu Rozkvit Akademiyi pripav na chas diyalnosti Prokla ale dali nastav zastij Data zakrittya Afinskoyi akademiyi za Yustiniana 529 roku nini v antikoznavstvi vvazhayetsya legendarnoyu ale pislya seredini VI stolittya znachennya Afin yak centru filosofskoyi dumki ostatochno shodit nanivec U tomu zh 529 roci yavnogo osudu zaznali gomoseksualni vidnosini v seredovishi filosofiv i klirikiv cogo roku ukazom Yustiniana pozbavleno sanu i oskopileno dva yepiskopi yaki praktikuvali pederastiyu Ranishe prijnyati uyavlennya sho teurgichni elementi v Aleksandrijskij shkoli proyavilis slabshe cherez vivchennya Aristotelya nini takozh vvazhayutsya perebilshenimi mizh shkolami v Afinah i Aleksandriyi isnuvav glibokij simbioz yakij virazhayetsya v postijnomu obmini studentami j vikladachami Ostannij rozkvit aleksandrijskogo neoplatonizmu stavsya za Amoniya sina Germiya vidomimi uchnyami yakogo buli ru ru Olimpiodor Molodshij Simplikij Ioann Filopon Mabut voni ne mali samosvidomosti vchenoyi spilnoti pri comu hristiyanizaciyi aleksandrijskoyi filosofiyi jmovirno tak i ne vidbulosya Prinajmni ekzegeza Platona i Aristotelya v V VI stolittyah zalishalasya nezminnoyu azh do povtorennya tezi pro vichnist svitu sho pryamo superechit hristiyanskij doktrini Same do cogo chasu sklavsya navchalnij kanon Aleksandrijskoyi shkoli na pershomu etapi chitali tvori Aristotelya yak pidgotovchi do vishogo etapu filosofskogo spoglyadannya prichomu logichnu terminologiyu ranishe vivchali za Isagogiyeyu Porfiriya Tvoram Platona takozh pereduvali tehnichni vstupi Pochinayuchi z Olimpiodora struktura vikladannya vklyuchala klasni lekciyi yaki dililisya na praksisi kozhen z yakih vklyuchav teoriyu zagalne tlumachennya ta lekciyi v yakih roz yasnyuvalisya termini i frazi Filosofiya spravila glibokij vpliv na aleksandrijsku medicinu yaka perezhivala rozkvit u 550 650 ti roki yakimi datovano vsi antichni komentari Galena i Gippokrata Podibno do filosofiv mediki sluhali teoretichni predmeti v suvorij poslidovnosti sho mozhna rekonstruyuvati za arabskimi perekladami aleksandrijskogo kanonu Medichni komentari vidtvoryuyut filosofski z tochki zoru tlumachennya rozgortannya argumentaciyi poyasnennya terminologiyi i dilennya na praksisi Ekzegetichnij aparat buv neobhidnij dlya prisheplennya uchnyam osnov dialektiki Rezultatom stala poyava aleksandrijskoyi polimatiyi predstavniki yakoyi mogli nazivatis yatrosofistami Agafij i Stefan Afinskij Na praktici ci mediki teoretiki ne zajmalisya likuvannyam hvorih ale same zavdyaki yim antichnu medicinu bulo zberezheno yak na arabskomu Shodi tak i latinskomu Zahodi Boecij z divoyu Filosofiyeyu i kolesom Fortuni Miniatyura XV stolittya z rukopisu Nacionalnoyi biblioteki Franciyi Fr 809 fol 40r U zahidnih provinciyah Rimskoyi imperiyi v IV V stolittyah pidtrimuvalasya sformovana ranishe sistema osviti pochinayuchi vid pochatkovih shkil Osoblivistyu latinskogo svitu stalo postupove zniknennya greckoyi movi z osviti i zoseredzhenist na vilnih mistectvah nabir yakih sformuvav Marcian Kapela Primitno sho vin hocha j buv suchasnikom Avreliya Avgustina majzhe ne zgaduvav pro hristiyanstvo U traktati Marciana napisanomu prozoyu i virshami mistitsya podil navchalnih disciplin yakij u Serednovichchi peretvoritsya na trivium i kvadrivium Analiz traktatu Marciana zgidno z en svidchit sho serednovichna sistema semi vilnih mistectv i gumanitarnoyi osviti ne bula pryamim prodovzhennyam klasichnoyi antichnoyi a nasliduvala neoplatonichnu tradiciyu Hristiyanizaciya osviti jshla postupovo v tih samih formah sho j na greckomu Shodi virshi Vergiliya vikoristovuvala Proba v yiyi Centoni dlya navchannya svyashennoyi istoriyi Starogo i Novogo Zapovitu Prudencij vikoristovuvav gekzametri i tradicijni tropi dlya navchannya bogoslov ya ta hristiyanskoyi etiki v Psihomahii analogichno chiniv papa rimskij Damasij yakij pisav virshovani epitafiyi dlya nadgrobkiv muchenikiv Elij Donat buv uchitelem Yeronima Stridonskogo tobto tak samo yak i na Shodi yazichniki i hristiyani navchalisya v odnih i tih samih zakladah za odnakovimi programami i metodami Donat zalishiv dvi populyarnih stolittyami latinskih gramatiki i komentari do Vergiliya i Terenciya Makrobij v vvazhav jogo najavtoritetnishim iz komentatoriv Dlya potreb ritoriv sklav tvir Prikladi viraziv Exempla Elocutionum sho mistit vityagi z chotiroh pismennikiv Vergiliya Sallyustiya Terenciya ta Cicerona Atilij Fortunatian populyarizuvav u ritorici pitalno vidpovidnij kanon yakij nabuv nadali poshirennya zokrema v cerkovnomu pobuti katehizm Za monografiyeyu en The Last Pagans of Rome 2011 uyavlennya pro piznorimskij paganizm i kolo Simmaha potrebuyut pereglyadu najpevnishe ce ritorichna konstrukciya populyarizirovana Makrobiyem u Saturnaliyah Perehid do hristiyanstva v IV stolitti ohoplyuvav riznih osib zokrema gliboko i shiroko osvichenogo neoplatonika Gaya Mariya Viktorina Zalezhnist latinskih hristiyan vid shidnoyi tradiciyi zalishalasya vseosyazhnoyu Zgidno z I Ramelli komentari Iyeronima majzhe cilkom zasnovani na ekzegezi Origena u vidomomu sensi perefrazovanij i sproshenij Vin zhe povnistyu pereklav Bibliyu na latinu stvorivshi Vulgatu yaka stala oficijnim Pismom Zahidnoyi cerkvi Zavershennya latinskoyi piznoantichnoyi osvitnoyi tradiciyi virazilosya v korpusi prac Avgustina Boeciya i Kassiodora Avgustin otrimav neoplatonichnu osvitu ale ne volodiv greckoyu movoyu i pisav tilki latinoyu U jogo spadshini ye j suto pedagogichni teksti sered yakih De magistro i De musica najznachushishij z nih De doctrina christiana v yakomu yepiskop Gipponskij pereglyanuv antichnij osvitnij ideal u svitli formuvannya dobrogo hristiyanina Do greckoyi filosofiyi Avgustin z plinom chasu stavivsya vse negativnishe zasudzhuvav vin i Seneku Boecij navpaki volodiv greckoyu movoyu rozpochav grandioznij enciklopedichnij proyekt z yakogo vstig zavershiti traktati pro muziku zberigshi greckij muzichnij zapis ta arifmetiku Kassiodor yakij takozh ne volodiv greckoyu movoyu zdijsniv prosvitnickij proyekt u zasnovanomu nim monastiri yakij duzhe vplinuv na serednovichnu monastirsku osvitu PrimitkiKomentari Najdavnishij zrazok viyavleno na teritoriyi antichnoyi Etruriyi z rozkopok u datovano jogo pochatkom VII st do n e Po krayu tablichki zi slonovoyi kistki napisano grecku abetku v arhayichnij formi Najbilsha kolekciya antichnih voskovih tablichok sho zastosovuvalisya v osvitnij sferi zberigayetsya v Lejdenskomu universiteti Ce nabir z semi tak zvanih Assendelftskih tablichok sho pohodyat imovirno z ruyin starodavnoyi Palmiri Na zvoroti pershoyi tablichki mistivsya virsh poemi Gesioda Roboti i dni retelno vipisanij okruglimi i rivnimi bukvami Jmovirno ce buv propis zalishenij uchitelem kaligrafiyi Na inshih tablichkah zapisano bajki Babriya Hvorij voron Lev i bik Kuripka i hliborob Vkushenij murahoyu i Germes Bik i kozel Lev i lisicya Zobrazheno bojovij tanec dorijciv yakij za tempom buv dosit shvidkim vikonuvavsya pid podvijnu dudku i simvolizuvav diyi voyiniv na poli boyu Za odniyeyu z versij termin gimnasij dav gr gymnasion pov yazanij z ponyattyam ogolennya dav gr gymnas Platon do procesu navchannya zastosovuvav terminologiyu elevsinskih misterij M Griffit stverdzhuvav sho yaksho shkola bula lishe miscem dlya vivchennya pisma to uyaviti sobi efektivnist navchannya 120 hlopchikiv pid odnim dahom problematichno Antichna model osviti naskilki ce vidomo vikoristovuvala mali grupi sho perebuvali pid suvorim naglyadom vchitelya yakij mig pracyuvati odin na odin z uchnem pid chas kopiyuvannya tekstiv chi v navchalnij diskusiyi Jmovirno nastilki veliki chisla poznachali kilka horovih grup yaki zbiralisya na yakis spilni zbori abo nastanovi Kliment Aleksandrijskij u Kn 6 15 1 navodiv citatu z Gippiya Odne z cogo mabut skazano vzhe v Orfeya inshe v Museya tretye v Gomera chetverte v Gesioda lt gt a takozh v inshih poetiv i prozayikiv ellinskih i varvarskih Ya zh use ce zvedu razom poyednuyuchi najvazhlivishe i podibne odne do odnogo I ce dodast nashomu tvoru novizni i riznomanitnosti Originalnij tekst ros Odno iz etogo pozhaluj skazano uzhe u Orfeya drugoe u Museya trete u Gomera chetvyortoe u Gesioda lt gt a takzhe u drugih poetov i prozaikov ellinskih i varvarskih Ya zhe vsyo eto svedu vmeste soedinyaya naibolee vazhnoe i podobnoe drug s drugom I eto pridast nashemu proizvedeniyu noviznu i raznoobrazie Cherez slabkist zdorov ya Isokrat ne vislovlyuvav promov ale vitrachav duzhe bagato chasu na yih skladannya ta obrobku Legenda stverdzhuvala sho na Panegirik vin vitrativ 10 chi 15 rokiv roboti Tim samim vin spriyav perehodu oratorskogo mistectva v oblast hudozhnoyi literaturi a takozh zberezhennyu ciyeyu ostannoyu togo usnogo harakteru chomu spriyav i zvichaj chitati neodminno vgolos yakij zalishitsya yij vlastivij protyagom usiyeyi antichnosti Greciya brankoyu stavshi peremozhciv grubih polonila U Lacium silskij mistectva vnesla Dzherela Slovar antichnosti 1989 s 388 Slovar antichnosti 1989 s 406 Slovar antichnosti 1989 s 389 Skrzhinskaya 2014 s 9 Companion to ancient education 2015 s 1 Bloomer W M Introduction Zhurakovskij 1940 s 5 Companion to ancient education 2015 s 1 2 Bloomer W M Introduction Companion to ancient education 2015 s 151 152 Cribiore R School Structures Apparatus and Materials Skrzhinskaya 2014 s 12 14 Companion to ancient education 2015 s 152 Cribiore R School Structures Apparatus and Materials Boruhovich 1976 s 19 25 New York University Arhiv originalu za 21 listopada 2019 Procitovano 25 listopada 2019 Companion to ancient education 2015 s 155 158 Cribiore R School Structures Apparatus and Materials Marru 1998 s 318 319 Companion to ancient education 2015 s 90 Powell A Spartan Education Companion to ancient education 2015 s 2 3 Bloomer W M Introduction Downey G Ancient Education An essay review of H I Marrou A History of Education in Antiquity translated by George Lamb The Classical Journal 1957 Vol 52 no 8 P 337 345 Marru 1998 s 12 Companion to ancient education 2015 s 8 12 Griffith M Origins and Relations to the Near East Marru 1998 s 15 16 Marru 1998 s 16 Companion to ancient education 2015 s 14 15 Griffith M Origins and Relations to the Near East Marru 1998 s 18 19 Rollston 2006 s 67 68 Companion to ancient education 2015 s 18 Griffith M Origins and Relations to the Near East Marru 1998 s 18 Companion to ancient education 2015 s 26 33 Griffith M The Earliest Greek Systems of Education Companion to ancient education 2015 s 33 Griffith M The Earliest Greek Systems of Education Marru 1998 s 22 Companion to ancient education 2015 s 34 35 Griffith M The Earliest Greek Systems of Education Companion to ancient education 2015 s 36 38 Griffith M The Earliest Greek Systems of Education Marru 1998 s 23 Companion to ancient education 2015 s 38 Griffith M The Earliest Greek Systems of Education Companion to ancient education 2015 s 39 40 Griffith M The Earliest Greek Systems of Education Marru 1998 s 32 33 Alieva 2017 s 343 345 Companion to ancient education 2015 s 41 Griffith M The Earliest Greek Systems of Education Companion to ancient education 2015 s 41 42 Griffith M The Earliest Greek Systems of Education Companion to ancient education 2015 s 50 Griffith M The Earliest Greek Systems of Education Companion to ancient education 2015 s 47 48 50 Griffith M The Earliest Greek Systems of Education Companion to ancient education 2015 s 48 Griffith M The Earliest Greek Systems of Education Companion to ancient education 2015 s 48 49 Griffith M The Earliest Greek Systems of Education Marru 1998 s 62 Marru 1998 s 64 Marru 1998 s 64 65