Антична філософія — філософія античності. Умовно може бути поділена на давньогрецьку філософію та давньоримську філософію. Першим філософом античності є Фалес, останнім — Боецій.
Усі основні ідеї та інституції, які складають сучасну західну цивілізацію, виникли протягом декількох століть в результаті зусиль давньогрецького народу. Право, демократія, мистецтво, наука, філософія — в тому значенні, як ми їх розуміємо сьогодні, з'явились саме в Давній Греції. Перші філософські вчення виникли близько 2 500 років тому в Індії, Китаї і Стародавній Греції. Однак тільки давньогрецька філософія являє собою цілком оригінальне, завершене явище, яке корінним чином вплинуло на західну цивілізацію. Індійська філософія мала епізодичний вплив на європейське мислення: в давнину — імовірно, на Піфагора, в новий час — на Шопенгауера.
У Стародавньому Римі були значні філософи-письменники на зразок Цицерона, Сенеки, Лукреція Кара, але вони не являють руху думки вперед, всі вони повторюють греків. Нарівні з римлянами до римської філософії відносяться також греки — представники римських шкіл.
Західна філософія
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2ZFdzdmRHbHRaV3hwYm1VdmNERnJiMnRuZDJwaWNHUjBPR1JrY21Sc1pIVjNiV3cxWjJVek4ybGtZaTV3Ym1jPS5wbmc=.png)
- Джерело: A Timeline of Western Philosophers [ 27 листопада 2010 у Wayback Machine.]
- Легенда
- Позначки приблизно відокремлюють різні періоди в філософії. При цьому поділ не є строгим, деякі римські філософи можуть розглядатися послідовниками еллінізму.
- (600 − 450 до н. е.) — досократівська філософія.
- (450 — 300 до н. е.) — класична давньогрецька філософія: Сократ, Платон, Аристотель.
- (300 — 100 до н. е.) — елліністична філософія.
- (100 до н. е. — 450 н. е.) — римська філософія.
- На діаграмі не представлені , киренаїки, мегарська школа та перипатетики.
- Для багатьох філософів точні дати народження та смерті не встановлені, тому роки їх життя визначені приблизно.
Давньогрецька філософія
Давньогрецький мислитель Фалес із Мілета висловив ідею, що все походить з води й у воду ж обертається. Цей природний початок виявляє єдину основу всіх речей, носієм всіх змін і перетворень. Спадкоємець Фалеса Анаксимандр вбачав першооснову у першоречовині — апейроні. Інший давньогрецький філософ Анаксимен думав, що першоосновою всього є повітря.
Атомістична теорія пояснювала явища природи природними причинами й тим самим звільняла людей від міфологічного страху перед таємничими, надприродними силами. Демокріт учив, що світ не створений богами, а існує вічно, що в ньому все рухається й перетворюється з одного стану в інший завдяки з'єднанню й роз'єднанню атомів.
У боротьбі з матеріалістичним світоглядом формувався філософський ідеалізм. Родоначальником послідовної філософської системи об'єктивного ідеалізму був Платон. Відповідно до вчення Платона, лише світ ідей являє собою справжнє буття, а конкретні речі — це щось середнє між буттям і небуттям, вони тільки тіні ідей.
Античність створила й перші спроби застосування різноманітних теорій в межах єдиної філософської системи. Однієї з вершин філософської думки Древньої Греції щодо цього є праці Арістотеля. Виходячи з визнання об'єктивного існування матерії, Арістотель вважав її вічною. Матерія не може виникнути з нічого, говорив він, не може також збільшитися або зменшитися у своїй кількості.
Натурфілософи вважали, що основою речей є почуттєво сприймані елементи: кисень, вогонь, вода, земля й певна речовина — апейрон; піфагорійці бачили її в математичних атомах; елеати вбачали основу світу в єдиному, незримому бутті; Демокрит вважав такою основою неподільні атоми; академія Платона — земна куля лише тінь, результат втілення царства чистої думки.
Для ранніх натурфілософів характерна особливого роду стихійна діалектика мислення. Вони розглядають космос як ціле, яке беззупинно змінюється, у якому незмінна першооснова з'являється в різних формах. Особливо яскраво представлена діалектика у Геракліта, відповідно до якого все суще треба мислити як рухливу єдність і боротьбу протилежностей. Згідно з Парменідом, буття — це те, що можна пізнати тільки розумом, а не за допомогою органів відчуттів.
Елліністична філософія
В епоху еллінізму продовжували свою діяльність Платонівська академія, аристотелівський ліцей, кініки та киренська школа. У той же час виникають три нові філософські школи: скептицизм, епікуреїзм та стоїцизм. Об'єднувала їх загальна зосередженість на питаннях поведінки індивіда, досягнення ним внутрішньої незалежності від навколишнього світу і пов'язане з цим витіснення онтологічної проблематики.
Школа скептиків, заснована наприкінці 4 століття до н. е. Пірроном, закликала до досягнення незворушності духу на шляху відмови від пошуків неможливого, на їхню думку, об'єктивного знання, утримання від суджень і прямування розумною ймовірності, традицій та звичаїв. Надалі скептицизм зливається із Платонівською академією (це, так звані, друга та третя академії, засновані Аркесілаєм та Карнеадом). У 1 столітті до н. е. скептицизм розвивається .
Епікур, який створив своє вчення на основі атомістичного вчення Демокріта та етики киренаїків, почав викладати 309 до н. е., проповідуючи досягнення щастя і духовного блаженства (безтурботність і спокій душі) через помірність у почуттях, задоволеннях. Школа Епікура, що існувала до середини 4 століття н. е., здійснила значний вплив на світогляд елліністичної епохи.
Діяльність засновників стоїцизму — Зенона з Кітіона, та Хрісіппа протікала у 3-2 століттях до н. е. Відроджуючи концепції досократівської філософії (насамперед Геракліта), стоїки вбачали космос розумним вогненним диханням, яке дробиться на різноманіття логосів, одним з яких є людина. Нескоренністю духу вбачається в повному підпорядкуванні космічного розуму, для чого необхідні безпристрасність та чесність.
З середини 2 століття до н. е. починається процес сакралізації, зближення філософії з релігійно-міфологічними традиціями Греції та Сходу. Філософія стає на шлях еклектичного об'єднання різних систем. Центральною фігурою цього процесу є Посідоній, який синтезував піфагорійський-платонічну та стоіцистську філософію у детально розроблену і велику систему платонічного стоїцизму. Продовжувачами цього були Евдор та Потамон.
Література
- (рос.) Античная философия: Энциклопедический словарь. — М.: Прогресс-Традиция, 2008. — 896 с.
- (рос.) Античная философия: Проблемы историографии и теории познания. — М., 1991. − 133 с.
- (рос.) Асмус В. Ф. Античная философия. — М.: Высшая школа, 1999
- (рос.) Буряк В. В. Античная философия: Учебник. — Симферополь: ДИАЙПИ, 2009. — 256 с.
- Буряк В. В. Антична філософія. — Сімферополь: БУК-пресс, 2009. — 264 с
- (рос.) Вернан Ж.-П. Происхождение древнегреческой мысли. — М.: Прогресс, 1988. — 221 с.
- (рос.) Гегель Г. В. Ф. Лекции по истории философии, книга 1. Введение.
- (рос.) Греческая философия. В 2-х томах. Под редакцией М. Канто-Спербер. Том 2, стр. 866—919.
- (рос.) Гуторов В. А. Античная социальная утопия. Вопросы истории и теории. — Л.: Издательство Ленинградского университета, 1989. — 288 с.
- (рос.) Лосев А. Ф. История античной философии в конспективном изложении. — М, 1989.
- (рос.) Лосев А. Ф. История античной эстетики. Последние века. — В 2 кн. — М.: Искусство, 1988.
- (рос.) Мамардашвили М. К. Лекции по античной философии. — М.: Аграф, 1997.
- (рос.) Надточаев А. С. Философия и наука в эпоху античности. — М.: Издательство Московского университета, 1990. — 286 с.
- (рос.) Хлебников Г. В. Античная философская теология. — М.: Наука, 2007.
- (рос.) Целлер Э. Очерк истории греческой философии. Перевод С. Л. Франка. — СПб.: Алетейя. 1996.
Посилання
- Людина, космос, Бог в античній філософії та християнській філософії Середньовіччя [ 31 жовтня 2013 у Wayback Machine.].
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Antichna filosofiya filosofiya antichnosti Umovno mozhe buti podilena na davnogrecku filosofiyu ta davnorimsku filosofiyu Pershim filosofom antichnosti ye Fales ostannim Boecij Usi osnovni ideyi ta instituciyi yaki skladayut suchasnu zahidnu civilizaciyu vinikli protyagom dekilkoh stolit v rezultati zusil davnogreckogo narodu Pravo demokratiya mistectvo nauka filosofiya v tomu znachenni yak mi yih rozumiyemo sogodni z yavilis same v Davnij Greciyi Pershi filosofski vchennya vinikli blizko 2 500 rokiv tomu v Indiyi Kitayi i Starodavnij Greciyi Odnak tilki davnogrecka filosofiya yavlyaye soboyu cilkom originalne zavershene yavishe yake korinnim chinom vplinulo na zahidnu civilizaciyu Indijska filosofiya mala epizodichnij vpliv na yevropejske mislennya v davninu imovirno na Pifagora v novij chas na Shopengauera U Starodavnomu Rimi buli znachni filosofi pismenniki na zrazok Cicerona Seneki Lukreciya Kara ale voni ne yavlyayut ruhu dumki vpered vsi voni povtoryuyut grekiv Narivni z rimlyanami do rimskoyi filosofiyi vidnosyatsya takozh greki predstavniki rimskih shkil Zahidna filosofiyaDzherelo A Timeline of Western Philosophers 27 listopada 2010 u Wayback Machine LegendaPoznachki priblizno vidokremlyuyut rizni periodi v filosofiyi Pri comu podil ne ye strogim deyaki rimski filosofi mozhut rozglyadatisya poslidovnikami ellinizmu 600 450 do n e dosokrativska filosofiya 450 300 do n e klasichna davnogrecka filosofiya Sokrat Platon Aristotel 300 100 do n e ellinistichna filosofiya 100 do n e 450 n e rimska filosofiya Na diagrami ne predstavleni kirenayiki megarska shkola ta peripatetiki Dlya bagatoh filosofiv tochni dati narodzhennya ta smerti ne vstanovleni tomu roki yih zhittya viznacheni priblizno Davnogrecka filosofiya Dokladnishe Davnogrecka filosofiya Davnogreckij mislitel Fales iz Mileta visloviv ideyu sho vse pohodit z vodi j u vodu zh obertayetsya Cej prirodnij pochatok viyavlyaye yedinu osnovu vsih rechej nosiyem vsih zmin i peretvoren Spadkoyemec Falesa Anaksimandr vbachav pershoosnovu u pershorechovini apejroni Inshij davnogreckij filosof Anaksimen dumav sho pershoosnovoyu vsogo ye povitrya Atomistichna teoriya poyasnyuvala yavisha prirodi prirodnimi prichinami j tim samim zvilnyala lyudej vid mifologichnogo strahu pered tayemnichimi nadprirodnimi silami Demokrit uchiv sho svit ne stvorenij bogami a isnuye vichno sho v nomu vse ruhayetsya j peretvoryuyetsya z odnogo stanu v inshij zavdyaki z yednannyu j roz yednannyu atomiv U borotbi z materialistichnim svitoglyadom formuvavsya filosofskij idealizm Rodonachalnikom poslidovnoyi filosofskoyi sistemi ob yektivnogo idealizmu buv Platon Vidpovidno do vchennya Platona lishe svit idej yavlyaye soboyu spravzhnye buttya a konkretni rechi ce shos serednye mizh buttyam i nebuttyam voni tilki tini idej Antichnist stvorila j pershi sprobi zastosuvannya riznomanitnih teorij v mezhah yedinoyi filosofskoyi sistemi Odniyeyi z vershin filosofskoyi dumki Drevnoyi Greciyi shodo cogo ye praci Aristotelya Vihodyachi z viznannya ob yektivnogo isnuvannya materiyi Aristotel vvazhav yiyi vichnoyu Materiya ne mozhe viniknuti z nichogo govoriv vin ne mozhe takozh zbilshitisya abo zmenshitisya u svoyij kilkosti Naturfilosofi vvazhali sho osnovoyu rechej ye pochuttyevo sprijmani elementi kisen vogon voda zemlya j pevna rechovina apejron pifagorijci bachili yiyi v matematichnih atomah eleati vbachali osnovu svitu v yedinomu nezrimomu butti Demokrit vvazhav takoyu osnovoyu nepodilni atomi akademiya Platona zemna kulya lishe tin rezultat vtilennya carstva chistoyi dumki Dlya rannih naturfilosofiv harakterna osoblivogo rodu stihijna dialektika mislennya Voni rozglyadayut kosmos yak cile yake bezzupinno zminyuyetsya u yakomu nezminna pershoosnova z yavlyayetsya v riznih formah Osoblivo yaskravo predstavlena dialektika u Geraklita vidpovidno do yakogo vse sushe treba misliti yak ruhlivu yednist i borotbu protilezhnostej Zgidno z Parmenidom buttya ce te sho mozhna piznati tilki rozumom a ne za dopomogoyu organiv vidchuttiv Ellinistichna filosofiya Dokladnishe Ellinistichna filosofiya ta Ellinistichna civilizaciya V epohu ellinizmu prodovzhuvali svoyu diyalnist Platonivska akademiya aristotelivskij licej kiniki ta kirenska shkola U toj zhe chas vinikayut tri novi filosofski shkoli skepticizm epikureyizm ta stoyicizm Ob yednuvala yih zagalna zoseredzhenist na pitannyah povedinki individa dosyagnennya nim vnutrishnoyi nezalezhnosti vid navkolishnogo svitu i pov yazane z cim vitisnennya ontologichnoyi problematiki Shkola skeptikiv zasnovana naprikinci 4 stolittya do n e Pirronom zaklikala do dosyagnennya nezvorushnosti duhu na shlyahu vidmovi vid poshukiv nemozhlivogo na yihnyu dumku ob yektivnogo znannya utrimannya vid sudzhen i pryamuvannya rozumnoyu jmovirnosti tradicij ta zvichayiv Nadali skepticizm zlivayetsya iz Platonivskoyu akademiyeyu ce tak zvani druga ta tretya akademiyi zasnovani Arkesilayem ta Karneadom U 1 stolitti do n e skepticizm rozvivayetsya Epikur yakij stvoriv svoye vchennya na osnovi atomistichnogo vchennya Demokrita ta etiki kirenayikiv pochav vikladati 309 do n e propoviduyuchi dosyagnennya shastya i duhovnogo blazhenstva bezturbotnist i spokij dushi cherez pomirnist u pochuttyah zadovolennyah Shkola Epikura sho isnuvala do seredini 4 stolittya n e zdijsnila znachnij vpliv na svitoglyad ellinistichnoyi epohi Diyalnist zasnovnikiv stoyicizmu Zenona z Kitiona ta Hrisippa protikala u 3 2 stolittyah do n e Vidrodzhuyuchi koncepciyi dosokrativskoyi filosofiyi nasampered Geraklita stoyiki vbachali kosmos rozumnim vognennim dihannyam yake drobitsya na riznomanittya logosiv odnim z yakih ye lyudina Neskorennistyu duhu vbachayetsya v povnomu pidporyadkuvanni kosmichnogo rozumu dlya chogo neobhidni bezpristrasnist ta chesnist Z seredini 2 stolittya do n e pochinayetsya proces sakralizaciyi zblizhennya filosofiyi z religijno mifologichnimi tradiciyami Greciyi ta Shodu Filosofiya staye na shlyah eklektichnogo ob yednannya riznih sistem Centralnoyu figuroyu cogo procesu ye Posidonij yakij sintezuvav pifagorijskij platonichnu ta stoicistsku filosofiyu u detalno rozroblenu i veliku sistemu platonichnogo stoyicizmu Prodovzhuvachami cogo buli Evdor ta Potamon Literatura ros Antichnaya filosofiya Enciklopedicheskij slovar M Progress Tradiciya 2008 896 s ISBN 5 89826 309 0 ros Antichnaya filosofiya Problemy istoriografii i teorii poznaniya M 1991 133 s ros Asmus V F Antichnaya filosofiya M Vysshaya shkola 1999 ros Buryak V V Antichnaya filosofiya Uchebnik Simferopol DIAJPI 2009 256 s Buryak V V Antichna filosofiya Simferopol BUK press 2009 264 s ros Vernan Zh P Proishozhdenie drevnegrecheskoj mysli M Progress 1988 221 s ros Gegel G V F Lekcii po istorii filosofii kniga 1 Vvedenie ros Grecheskaya filosofiya V 2 h tomah Pod redakciej M Kanto Sperber Tom 2 str 866 919 ros Gutorov V A Antichnaya socialnaya utopiya Voprosy istorii i teorii L Izdatelstvo Leningradskogo universiteta 1989 288 s ros Losev A F Istoriya antichnoj filosofii v konspektivnom izlozhenii M 1989 ros Losev A F Istoriya antichnoj estetiki Poslednie veka V 2 kn M Iskusstvo 1988 ros Mamardashvili M K Lekcii po antichnoj filosofii M Agraf 1997 ros Nadtochaev A S Filosofiya i nauka v epohu antichnosti M Izdatelstvo Moskovskogo universiteta 1990 286 s ros Hlebnikov G V Antichnaya filosofskaya teologiya M Nauka 2007 ros Celler E Ocherk istorii grecheskoj filosofii Perevod S L Franka SPb Aletejya 1996 PosilannyaLyudina kosmos Bog v antichnij filosofiyi ta hristiyanskij filosofiyi Serednovichchya 31 zhovtnya 2013 u Wayback Machine