Ця стаття містить правописні, лексичні, граматичні, стилістичні або інші мовні помилки, які треба виправити. |
Тіт Лівій | |
---|---|
лат. Titus Livius | |
![]() Тит Лівій (лат. Titus Livius) | |
Народився | 64 або 59 р. до н. е. , Цизальпійська Галлія, Римська Республіка |
Помер | 12 або 17 р. н. е. |
Громадянство | Римська Імперія |
Діяльність | філософ, історик |
Знання мов | латина[1][2] |
Роки активності | 30 р. до н. е. — 17 р. н. е. |
Жанр | історіографія |
Magnum opus | Історія від заснування міста |
IMDb | ID 0515385 |
|
Тіт Лі́вій (лат. Titus Livius; 64 / 59 до н.е. — 12 / 17) — римський історик, автор монументальної історії Риму «Історія від заснування міста». При написанні своїх творів використовував живу мову, різноманітні художні прийоми та інші засоби писемної майстерності, ігноруючи будь-яку перевірку достовірності джерел (нелогічності та суперечності між ними), віддаючи перевагу стилістичній обробці замість точності у викладанні фактів. Із погляду на це, у XIX столітті, цінність його праці була знижена, через велику кількість неточностей у роботі з джерелами.
Зразками неперевершеного стилю Лівій назвав Демосфена та Цицерона. Написав декілька історико-філософських діалогів і риторичний твір епістолярної форми до сина, котрі не збереглися.
Тіт Лівій став засновником жанру альтернативної історії, описавши можливу боротьбу Риму з Александром Македонським, якби останній прожив довше, та її наслідки.
Біографія
Стосовно життя Тіта Лівія відомо небагато, адже він, у більшості випадків, не писав про себе, а приділяв увагу лише тим подіям, що його оточували. Він народився у заможній сім'ї в Патавії (сучасна Падуя). Для розуміння творчості Тіта Лівія, це дуже важлива інформація, адже у той час походження з цього міста у Римі асоціювалося с моральною чистотою (Пліній Молодший. Листи I, 14, 6; Марк Валерій Марціал IХ, 16, 8), відданістю республіканським традиціям та солідарністю з громадянським колективом. Немає жодної інформації стосовно освіти, яку отримав Лівій, тому можна припустити, що він навчався за класичною Римською системою: до 7 років — домашнє навчання з матір'ю або рабом; 7 — 14 — відвідування школи, в якій навчання складалося з читання та тлумачення текстів класичних латинських та грецьких авторів, знайомство з видатними історичними фігурами в Римі, а також засвоєння патріотичних традицій; у 14 років відбувався обряд повноліття на якому підлітки отримували чоловічі тоги; у більшості випадків в 20 років хлопці одружувалися. Про дружину Тіта Лівія нічого не відомо, але в нього було щонайменше два сини, один з яких помер ще у дитинстві, а інший набув популярності завдяки своїм творам з географії; ймовірно у Лівія ще була дочка, що підтверджується наявністю в нього зятя за творами Сенеки (Сенека. Контроверсії X, передмова, 2).
Близько 38 р. до н. е. Лівій переїздить до Риму, де він знайомиться з Октавіаном Августом. Скоріш за все, це відбулося на культурній ниві, адже імператор був активним спонсором мистецтв та наук. Тацит пише про них, як про друзів, але точної інформації про ставлення Тіта до Августа нема, адже погляди на деякі історичні події в них не співпадали. Але попри це, відомо, що Лівій був досить близький до імператорської родини і навіть певний час був вчителем майбутнього імператора Клавдія. Він радив йому займатися історією і завдяки деяким залишкам рукописів Клавдія, можна дійти висновку, що Лівій мав певний авторитет і повагу в імператорському домі.
Приблизно в 27 років він починає свою працю, оригінальна назва якої не збереглася, але загальноприйнята — «Історія від заснування міста» (Ab urbe condita). Ймовірно, Тіт присвятив увесь вільний час своїй праці, адже жодних згадок, що він займав будь-які посади у магістратурах, або ж працював у суспільній сферіі — немає, що було дуже нехарактерно для авторів історичної літератури. Не зважаючи на це, існують згадки про те, що час-від-часу він проводив рецитації для невеликих груп людей.
Лівій працював над своєю працею близько 40 років, не зупиняючись до останнього подиху. У літньому віці, близько 14 р. н. е. він повернувся у рідну Патавію, для того, щоб продовжити свою справу у спокої, написавши за останні 3 роки свого життя більше ніж 22 розділи (у Римі вони називалися «книгами», libri) і помер на 4 рік правління імператора Тиберія в 17 р. н. е. у віці 76 років.
Погляди
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHdMekEwTDBKeWFXOXpZMjlmVkdsMGRYTmZUR2wyYVhWelh6QXhMbXB3Wnk4eU1qQndlQzFDY21sdmMyTnZYMVJwZEhWelgweHBkbWwxYzE4d01TNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
Політичні погляди
Лівій не обіймав ніяких громадських посад, що відрізняло його від інших римських істориків. Крім того, Лівій ніде не заявляє про свої політичні переконання, обмежуючись лише загальними словами про важливість свободи, миру та єдності. В результаті, різні сучасні дослідники приходять до протилежних висновків про політичні погляди історика: йому приписують і явні республіканські симпатії, і помірно консервативну просенатську орієнтацію, і повне прийняття принципату. Причиною розбіжностей вважають протиріччя між фактами з його біографії і думками, висловленими в «Історії», — наприклад, його слова «ми ні вад наших, ні ліків проти них переносити не в силах» вважаються явним натяком на політику Августа, але достовірно відомо про близькість історика до імператора.
Висновки про політичні погляди Лівія іноді робляться і на підставі епітета «помпеянець», яким Октавіан Август називав історика, що вихваляв діяльність Гнея Помпея. При описі подій піздньореспубліканської епохи Лівій високо оцінював не лише Помпея, але також Марка Юнія Брута і Гая Касія Лонгіна. Усе це могло розцінюватися як прояв опозиційних настроїв: Помпей був супротивником Цезаря — посмертно названого батька Августа — в громадянській війні, а Брут і Лонгін — вбивцями диктатора.
Немає єдиної думки і в питанні про те, чи планував Лівій вплинути своїм твором на політичне життя держави в цілому і на політичні рішення імператора і його оточення. На думку Роберта Огілви, історик не ставив ніяких політичних цілей, і в «Історії» немає ні нападів на Августа, ні виправдань його політики, але присутні лише загальні ідеї прагнення до миру, стабільності, свободи. Навпаки, Ханс Петерсен побачив в «Історії» послання, адресовані імператорові, задумані як застереження від встановлення одноосібної монархії. А. І. Немировский бачить вже на самому початку «Історії» спробу Лівія осмислити сучасність і виразити відношення до подій свого часу через опис старовини, а також виявляє завуальований, але чіткий для сучасників опис Октавіана Августа при розповіді про царя-миротворця Нуму Помпілія. Рональд Меллор допускає, що Лівій міг частково вплинути на деякі рішення імператора — зокрема, на програму перебудови стародавніх храмів і на відродження древніх релігійних ритуалів.
Релігійні погляди
Релігії приділено значне місце в творі Лівія. Історик відстоює переконання, що боги беруть участь в земних справах, допомагають благочестивим і перешкоджають неправедним. При цьому вони не сходять з неба і не втручаються безпосередньо, але допомагають наданням слушної нагоди для перемоги.
На думку історика, боги особливо прихильні саме до римського народу, тому зневага до богів може обернутися для римлян причиною багатьох лих. Він вважає релігію фундаментом суспільної моралі, визнає існування свободи волі, через що люди несуть відповідальність перед богами за свої вчинки. Для Лівія дуже важливо, чи діяли описувані ним політики і полководці відповідно до надприродних знамень або ж нехтували ними. Починаючи з третьої декади, увага Лівія до релігійних питань починає знижуватися — можливо, внаслідок уважного вивчення праць раціоналістично налаштованого Полібія. Проте, Плутарх переказує повідомлення про того, що гадає, що дізнався про результат битви при Фарсалі в 48 році до н. е. з польоту птахів, з посиланням на останні книги Лівія, що не збереглися. Релігійні переконання самого історика оцінюють по-різному: йому приписують як раціональний скептицизм, так і непохитну віру в римських богів.
Як зауважує С. І. Соболевский, наврядче Лівій поділяв усі надприродні вірування, про які писав, а його релігійні вподобання щонайменше відрізнялися від народних. А. І. Немировский вважає, що релігійні переконання римського історика сформувалися під впливом поступово запроваджуваного Октавіаном Августом культу імператора. Лівій, припускає дослідник, ставився до релігії як до перевіреного часом способу умиротворити римлян. В той самий час разом з демонстрацією важливості релігії для римського суспільства, Лівій критично переосмислює ряд положень міфологізованої ранньої історії Риму. Тенденція повідомляти контраргументи відразу ж після розповіді про чудеса і легенди без підсумкового висновку, може бути навіяна популярним у ті роки філософським скептицизмом, що порекомендував утримуватися від категоричних суджень, або бажанням залишити вирішення спірного питання на розсуд читача. Нерідко висловлюються думки про вплив на Лівія філософії стоїцизму. Міхаель фон Альбрехт припускає, що історик був лише знайомий з цим вченням, а віднести його до стоїків неможливо через розгляд як творця історії не безособового року, а людини.
Інші дослідники, навпаки, вбачають у «Історії» послідовну провідну думку про вирішальну роль долі всевладдя або провидіння — ідеї, характерної саме для стоїків. На думку Патріка Волша, близькість Лівія до ідей стоїцизму найбільш помітна у використанні термінів «доля» і «вдача» в їх стоїчному розумінні. Його стоїчні переконання могли бути тим міцніші, що стоїцизм, який сформувався в Греції, добре узгоджувався з принципами традиційної римської релігії. При цьому відзначається, що самі стоїки були частково розколоті з деяких питань: зокрема, Посидоній захищав значущість надприродних знамень як виразників волі богів, а Панетій її заперечував. Лівій у цьому питанні приєднувався до бачення Посідонія.
Лівій записує усі дивовижні знамення (продигії), вважаючи їх проявом волі богів. Найбільше їх міститься в описі подій після 249 року до н. е., коли римські понтифіки почали вносити усі відомості про продигії в державний літопис. Підвищений інтерес до надприродних явищ історика, що неодноразово сумнівався в правдивості ряду міфів і легенд, зв'язується з переконанням, ніби через знамення реалізується божественна воля. Втім, іноді Лівій сумнівається в істинності чудес і продигій.
Вплив
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODJMelppTDB4cGRtbDFjeTVxY0djdk1qSXdjSGd0VEdsMmFYVnpMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
Античність
Серед сучасників і найближчих нащадків думка про Лівія була змішаною, але надалі затвердилася висока оцінка його творчості. Гай Азіній Полліон критично відзивався про Лівія. Светоній повідомляє, що імператор Калігула збирався вилучити його твори з бібліотек. Повідомлення Светонія про ці плани Калігули іноді трактується як свідоцтво реального знищення багатьох рукописів, що вплинуло на погане збереження творів Лівія, але нерідко воно вважається невдалим жартом або критикою імператора. З підозрою ставився до історика і імператор Доміціан, який страчував якогось Меттія Помпузіана, оскільки він, за словами Светонія, «мав імператорський гороскоп і носив з собою креслення усієї землі на пергаменті і слова царів і вождів з Тіта Лівія». Квінтиліан високо цінував стиль Лівія, порівнюючи його з «батьком історії» Геродотом. Тацит вважав Лівія найкрасномовнішим істориком, а Сенека відводив йому третє місце за цим показником серед усіх римських авторів після Цицерона і Азінія Полліона.
Інформативний твір Лівія став джерелом для ряду авторів, що писали про минуле. Інтерес до Лівія і висока оцінка його твору зберігалися і в пізню античність. Ієронім Стридонский вважав Лівія, разом з Геродотом, Фукідідом і , зразком для наслідування для істориків. У 396 році Квінт Аврелій Сіммах у листі до пропонує альтернативу «Історії» Лівія для вивчення ранніх воєн з германцями — Плінія Старшого і Записки про Галльську війну Цезаря. Децим Магн Авсоній, розповідаючи про учителів риторики й граматики у Бурдігалі, згадує про знайомство одного з них із Лівієм. У кінці IV — початку V століття троє знатних римлян — , і Нікомах Флавіан — на дозвіллі виправляли помилки в перших книгах Лівія. Виправлений ними текст ліг в основу усіх рукописів, що збереглися, з першою декадою Лівія. У 401 році Сіммах передав копію «Історії» Валеріану, який зайнявся виправленням тексту. Пізніші переписувачі перенесли виправлення, зроблені Валеріаном, разом з деякими зі супутніх коментарів.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelZsTDB4cGRtbDFjeVV5UTE5VWFYUjFjMThsTWpnMU9WOHRYekUzTGlVeU9TNXFjR2N2TWpJd2NIZ3RUR2wyYVhWekpUSkRYMVJwZEhWelh5VXlPRFU1WHkxZk1UY3VKVEk1TG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Середні віки
На рубежі античної епохи та Середніх віків Лівій зберігав авторитет — його цитував римський папа Геласій I, а граматик Прісціан використав «Історію» у своїй роботі. Проте в раннє Середньовіччя інтерес до Лівія падає разом із загальним рівнем вченості. Яскравим свідоцтвом зміни пріоритетів вважається повторне використання рукописів «Історії», які стирали і використали для запису інших творів. У Латеранській базиліці в рукопис «Історії» загорнули християнські реліквії. Пізніші автори приписували римському папі Григорію I ініціативу спалювання усіх екземплярів «Історії» через виявлені в ній численні язичницькі забобони.
Сплеск інтересу до римського історика припадає на «каролінгське відродження». Сліди вивчення Лівія виявляються у Ейнхарда, хоча головним зразком для його біографії Карла Великого послугувало Життя дванадцяти цезарів Светонія. Відсилання до Лівія і багатьох інших античних авторів зустрічаються у Сервата Лупа, абата монастиря Ферьєр. У цей період знімаються дві копії «Історії»: в Турі близько 800 року і в Корбі в середині IX століття. Через сто років цінний рукопис з четвертою декадою купив імператор Оттон III.
Упродовж більшої частини Середніх віків найбільш читаними були перші чотири книги «Історії», в яких розповідалося про перші століття римській історії. Окрім інтересу до фактичних відомостей Лівія, середньовічні автори цінували витонченість його стилю: наприклад, історик намагався наслідувати стиль Лівія і Саллюстія. На XII століття припадає поступове зростання популярності Лівія. був знайомий з Лівієм і використав його соціальну термінологію. Його знав , хоча виявляється всього одне посилання на «Історію».
Особливо яскравий вплив «Історії» проявилося в адаптації описів Камілла I Сципіона Африканського римським істориком. Вплив мови Лівія виявляється і в творах Данте Аліг'єрі. Хоча Лівій не виявився серед персонажів Божественної комедії, поет посилається на нього як на достовірне джерело інформації.
За поширеною версією, Франческо Петрарка особисто брав участь у зборах воєдино повного корпусу «Історії» — він коригував 1, 3 і 4 декади, які переписувалися під його керівництвом. Можливо, Петрарка виконав і критичну роботу, записавши різночитання по іншому рукопису. Рукопис Петрарки на той момент вважався повним, оскільки книги з 41 по 45 ще не були виявлені. Пізніше Петрарка назвав твори Лівія і Валерія Максима найулюбленішими історичними книгами. Італійський поет писав і листи до мертвих авторів, серед адресатів яких був і Лівій. Друг Петрарки переклав «Історію» Лівія французькою мовою на прохання Іоанна Доброго, що сприяло поширенню популярності римського автора серед читацької публіки. Праця Берсюіра лягла в основу перекладів на Піренейський півострів і в Шотландії. У Франції було поширено і сучасне скорочення Лівія : написав, а переклав на французьку мову — компіляцію про римську історію, важливим джерелом якої був Лівій. В епоху Відродження на Лівія звернули увагу як на самостійного автора, тоді як раніше «Історія» розглядалася переважно як галерея зразкових героїв і джерело військових і політичних прийомів. Тоді ж за ним закріплюється слава найбільшого римського історика.
Новий час
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWlMMkl4THpFMWRHZ3RZMlZ1ZEhWeWVWOXdZV2x1ZEdWeWMxOHRYMHhwZG1sMWMxOURiMlJsZUY4dFgxZEhRVEUxT1Rrd0xtcHdaeTh5TWpCd2VDMHhOWFJvTFdObGJuUjFjbmxmY0dGcGJuUmxjbk5mTFY5TWFYWnBkWE5mUTI5a1pYaGZMVjlYUjBFeE5UazVNQzVxY0djPS5qcGc=.jpg)
Нікколо Макіавеллі написав «Міркування про першу декаду Тита Лівія» — одно з перших творів по політичній теорії, хоча до ідей флорентійського автора був ближчий не Лівій, а Тацит. Інший впливовий мислитель XVI століття Мішель Монтень вільно орієнтувався у творі Лівія. У 1548 році в Падуї був зведений мавзолей знаменитому городянинові. У Англії Лівії був цінним джерелом натхнення і джерелом політичної мудрості для публіки, що читає, в правління Єлизавети I і . «Історію» цінували за витончений стиль, але критикували за введення в оповідання вигаданих розмов. Крім того, Лівія використали як джерело для драматичних творів — багато в чому на матеріалі «Історії» були написані три п'єси Джона Вебстера, і Джон Марстона, а також п'єса 1575 року невідомого автора і поема «Лукреція» Вільяма Шекспіра.
У Франції «Історія» послугувала основою для сюжету п'єси «Горацій» П'єра Корнеля і була одним із джерел натхнення для Жана Расіна. Популярність сюжетів з «Історії» в європейській культурі Нового часу була обумовлена умілою композицією тексту Лівія, яскравими образами персонажів і обговоренням актуальних моральних питань. До XVI століття популярність Лівія стала всесвітньою. У Східній Європі «Історія» була однією з моделей прози, на яку орієнтувалися місцеві автори, що писали латинською мовою, а в результаті колонізації Америки з Лівієм познайомилися й американські індійці, оскільки «Історію» вивчали в колегіумі Санта-крус де Тлателолько в Мехіко в 1530-і роки разом з іншими класичними авторами.
Розвиваючи теорію міжнародного права, Гуго Гроцій часто притягав свідчення Лівія для ілюстрації своїх думок. Перша декада «Історії» надихнула Монтескьє на написання , а складена Жаном-Жаком Руссо збірка розмов з «Історії» вплинула на виступи ораторів Великої французької революції. Поціновувачем розмов в творах Лівія і Саллюстія був Томас Джефферсон, який, як оратор, ставив їх вище за виступи Цицерона.
Див. також
- 13772 Лівіус — астероїд, названий на честь вченого.
Примітки
- Mirabile: Digital Archives for Medieval Culture — SISMEL – Edizioni del Galluzzo.
- CONOR.Sl
- 17-19 глави IX книги «Історія Риму від заснування міста»
- . Архів оригіналу за 10 травня 2021. Процитовано 10 травня 2021.
- Історія світової науки. — Харків, 1983.
- Древній Рим. Хроніка. — К., 2000.
- Пирогов В. Н. Исследования по римской истории преимущественно в области третьей декады Ливия. СПб, 1878. 284 стр.
- Кузнецова Т. И., Миллер Т. А. Античная эпическая историография. Геродот. Тит Ливий / Отв. ред. М. Л. Гаспаров. — М.: Наука, 1984. — С. 96.
- Тит Ливий / История римской литературы. — Под ред. С. И. Соболевского, М. Е. Грабарь-Пассек, Ф. А. Петровского. — Т. 1. — М.: Изд-во АН СССР, 1959. — С. 482.
- Кнабе Г. С. Рим Тита Ливия — образ, миф и история / Тит Ливий. История Рима от основания города. — М.: Ладомир, 2002. — С. 670.
- Тит Ливий / История римской литературы. — Под ред. С. И. Соболевского, М. Е. Грабарь-Пассек, Ф. А. Петровского. — Т. 1. — М.: Изд-во АН СССР, 1959. — С. 477.
- Альбрехт М. История римской литературы. Т. 2. — М.: Греко-латинский кабинет, 2004. — С. 933—934.
- Тит Ливий / История римской литературы. — Под ред. С. И. Соболевского, М. Е. Грабарь-Пассек, Ф. А. Петровского. — Т. 1. — М.: Изд-во АН СССР, 1959. — С. 479.
- Тит Ливий / История римской литературы. — Под ред. С. И. Соболевского, М. Е. Грабарь-Пассек, Ф. А. Петровского. — Т. 1. — М.: Изд-во АН СССР, 1959. — С. 478.
- Кузнецова Т. И., Миллер Т. А. Античная эпическая историография. Геродот. Тит Ливий / Отв. ред. М. Л. Гаспаров. — М.: Наука, 1984. — С. 115.
- Sandys J. E. A History of Classical Scholarship. — Vol. 1. — Cambridge: Cambridge University Press, 1903. — P. 210.
- Sandys J. E. A History of Classical Scholarship. — Vol. 1. — Cambridge: Cambridge University Press, 1903. — P. 215.
- Reynolds L. D., Wilson N. G. Scribes and Scholars. A Guide to the Transmission of Greek and Latin Literature. — 3rd ed. — Oxford: Clarendon Press, 1991. — P. 85—86.
- Reynolds L. D., Wilson N. G. Scribes and Scholars. A Guide to the Transmission of Greek and Latin Literature. — 3rd ed. — Oxford: Clarendon Press, 1991. — P. 107—108.
- Sandys J. E. A History of Classical Scholarship. — Vol. 2. — Cambridge: Cambridge University Press, 1908. — P. 7.
- Альбрехт М. История римской литературы. Т. 2. — М.: Греко-латинский кабинет, 2004. — С. 944.
- Mellor R. Tacitus. — London: Routledge, 1993. — P. 139.
- Laird A. Latin America // A Companion to the Classical Tradition / Ed. by C. W. Kallendorf. — Malden; Oxford: Blackwell, 2007. — P. 231.
- База даних малих космічних тіл JPL: Тіт Лівій (англ.) .
Джерела та література
- Тит Лівій. Від заснування Міста. Книги I—V. Київ: Laurus, 2022. 384 с.
- Скржинська М. В. Лівій Тіт // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2009. — Т. 6 : Ла — Мі. — С. 200. — .
- Пирогов В. Н. Исследования по римской истории преимущественно в области третьей декады Ливия. СПб, 1878. 284 стр.
- Кузнецова Т. И., Миллер Т. А. Античная эпическая историография: Геродот. Тит Ливий. М.: Наука. 1984. 213 стр. 5300 экз.
- В 1716 г. учителя черниговской коллегии перевели «Историю» Тита Ливия, перевод был отдан в печать в 1722 году, но Синод охарактеризовал его как «зело неисправный» и не напечатал[1]. С тех пор издано три полных русских перевода, последний — в 1989—1993 годах.
- История народа римского. Соч. Тита Ливия Падуанского. / Пер. А. Клеванова. М., 1858—1867.
- http://www.epwr.ru/quotauthor/300/
- Т.1. Кн. 1-6. 1858. 466 стр.
- Т.2. Кн. 7-23. 1859. 491 стр.
- Т.3. Кн. 24-30. 1861. 462 стр.
- Т.4. Кн. 31-38. 1867. 476 стр.
- Т.5. Кн. 39-45. Содержание утраченных книг от 45 до 140 и все уцелевшие отрывки из них. 1867. 474 стр.
- «История» Ливия опубликована в серии «Loeb classical library» в 14 томах (в т. XIV включены также фрагменты).
- «Римская история» Тита Ливия издаётся в серии «Collection Bude», каждая книга в отдельном выпуске (пока нет книг 9-10, 22, 30, 34). Последние тома издания:
- T. XXXI: Livres XLI-XLII. Texte etabli et traduit par P. Jal. XCII, 368 p.
- T. XXXII: Livres XLIII-XLIV. Texte etabli et traduit par P. Jal. CLI, 321 p.
- T. XXXIII: Livre XLV. Fragments. Texte etabli et traduit par P. Jal. CXXV, 416 p.
- Abreges des livres de l'Histoire romaine de Tite-Live. T. XXXIV, 1re partie: «Periochae» transmises par les manuscrits (Periochae 1-69). Texte etabli et traduit par P. Jal. CXXIV, 236 p.
- Abreges des livres de l'Histoire romaine de Tite-Live. T. XXXIV, 2e partie: «Periochae» transmises par les manuscrits (Periochae 70-142) et par le papyrus d'Oxyrhynchos. Texte etabli et traduit par P. Jal. 234 p.
- Ливий, Тит. Римская история от основания города. / Пер. под ред. П. Адрианова.
- Т. 1. Кн. 1-5. / Пер. П. Адрианова (кн. 1-3), Я. Г. Мищенко (кн. 4-5). 1892. 498 стр.
- Т. 2. Кн. 6-10. / Пер. П. Адрианова (кн. 6-7), Ф. Ф. Круковского (кн. 8), К. В. Соколовского (кн. 9-10). 1894. 406 стр.
- Т. 3. Кн. 21-25. / Пер. Ф. Ф. Зелинского (кн. 21), Я. П. Иванухи (кн. 22), Я. К. Яненц (кн. 23, 24), Б. А. Острова (кн. 25). 1896. 417 стр.
- Т. 4. Кн. 26-30. / Пер. И. И. Виноградова (кн.26), Н. П. Шкилева (кн. 27), А. С. Попова (кн.28), П. Адрианова (кн. 29, 30), С. Я. Дроздова (кн. 30). 1897. 413 стр.
- Т. 5. Кн. 31-35. / Пер. Н. И. Никольского (кн. 31, 33), Я. Н. Владимирова (кн. 32), К. А. Секундова (кн. 34, 35). 1897. 318 стр.
- Т. 6. Кн. 36-45. / Пер. С. Я. Соболева (кн. 36), В. М. Тимофеева (кн. 37), М. М. Вука (кн. 38), А. И. Богородицкого (кн. 39), А. Попова (кн. 40), Э. А. Бруттан (кн. 41), М. П. Федорова и И. Ф. Макаренкова (кн. 42), В. Н. Матвеева (кн. 43), И. А. Зорина (кн. 44), А. Н. Лисовского (кн. 45). 1899. 680 стр.
- Тит Ливий. Римская история от основания Рима. / Пер. М. Б. Гуревич. Киев-Харьков, 1900. (изданы 2 тома)
- Т. 1. Кн. 1-6. 367 стр.
- Т. 2. Кн. 7-10 и 21-23. 387 стр.
- Тит Ливий. История Рима от основания города. В 3 т. / Переводы под ред. М. Л. Гаспарова, Г. С. Кнабе, В. М. Смирина. Отв. ред. Е. С. Голубцова. (Серия «Памятники исторической мысли»). М.: Наука. 1989—1993.
- Т. 1. Книги 1-10. / Пер. В. М. Смирина (кн. 1), Н. А. Поздняковой (кн. 2), Г. Ч. Гусейнова (кн. 3, 4), С. А. Иванова (кн. 5), Н. Н. Казанского (кн. 6), Н. В. Брагинской (кн. 7-10). Комм. Н. Е. Боданской (кн. 1-5) и Г. П. Чистякова (кн. 6-10). 1989. 576 стр. 100000 экз.
- Т. 2. Книги 21-30. / Пер. Ф. Ф. Зелинского (кн. 21), М. Е. Сергеенко (кн. 22-30). Комм. В. М. Смирина и Г. П. Чистякова. 1991. 528 стр. 50000 экз.
- Т. 3. Книги 31-45. / Пер. Г. С. Кнабе (кн. 31, 34), С. А. Иванова (кн. 32, 33, 35-37), А. И. Солопова (кн. 38), Э. Г. Юнца (кн. 39), И. И. Маханькова (кн. 40), В. Н. Чемберджи (кн. 41), Н. Н. Трухиной (кн. 42), Н. П. Гринцера, Т. И. Давыдовой, М. М. Сокольской (кн. 43), О. Л. Левинской (кн. 45), М. Л. Гаспарова (периохи книг 1-142). Статья Г. С. Кнабе. Комм. Ф. А. Михайловского и В. М. Смирина. 1993. 768 стр. 13000 экз. 1994. 120000 экз.
- Тит Ливий. Фрагмент книги XCI «Истории». // Короленков А. В. Квинт Серторий: Политическая биография. (Серия «Античная библиотека». Раздел «Исследования». СПб, Алетейя. 2003. 320 с. С.268-275.
- Тит Ливий. Война с Ганнибалом: Ист. хроники / Пер. с лат. — М.: Эксмо, 2011. — 480 с. — Серия «Зарубежная классика» — 3 000 экз.,
Посилання
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Тіт Лівій
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Cya stattya mistit pravopisni leksichni gramatichni stilistichni abo inshi movni pomilki yaki treba vipraviti Vi mozhete dopomogti vdoskonaliti cyu stattyu pogodivshi yiyi iz chinnimi movnimi standartami roki diyalnosti Tit Livijlat Titus LiviusTit Livij lat Titus Livius Narodivsya 64 abo 59 r do n e Cizalpijska Galliya Rimska RespublikaPomer 12 abo 17 r n e Rimska ImperiyaGromadyanstvo Rimska ImperiyaDiyalnist filosof istorikZnannya mov latina 1 2 Roki aktivnosti 30 r do n e 17 r n e Zhanr istoriografiyaMagnum opus Istoriya vid zasnuvannya mistaIMDb ID 0515385Vislovlyuvannya u Vikicitatah Mediafajli u Vikishovishi Tit Li vij lat Titus Livius 64 59 do n e 12 17 rimskij istorik avtor monumentalnoyi istoriyi Rimu Istoriya vid zasnuvannya mista Pri napisanni svoyih tvoriv vikoristovuvav zhivu movu riznomanitni hudozhni prijomi ta inshi zasobi pisemnoyi majsternosti ignoruyuchi bud yaku perevirku dostovirnosti dzherel nelogichnosti ta superechnosti mizh nimi viddayuchi perevagu stilistichnij obrobci zamist tochnosti u vikladanni faktiv Iz poglyadu na ce u XIX stolitti cinnist jogo praci bula znizhena cherez veliku kilkist netochnostej u roboti z dzherelami Zrazkami neperevershenogo stilyu Livij nazvav Demosfena ta Cicerona Napisav dekilka istoriko filosofskih dialogiv i ritorichnij tvir epistolyarnoyi formi do sina kotri ne zbereglisya Tit Livij stav zasnovnikom zhanru alternativnoyi istoriyi opisavshi mozhlivu borotbu Rimu z Aleksandrom Makedonskim yakbi ostannij prozhiv dovshe ta yiyi naslidki BiografiyaStosovno zhittya Tita Liviya vidomo nebagato adzhe vin u bilshosti vipadkiv ne pisav pro sebe a pridilyav uvagu lishe tim podiyam sho jogo otochuvali Vin narodivsya u zamozhnij sim yi v Pataviyi suchasna Paduya Dlya rozuminnya tvorchosti Tita Liviya ce duzhe vazhliva informaciya adzhe u toj chas pohodzhennya z cogo mista u Rimi asociyuvalosya s moralnoyu chistotoyu Plinij Molodshij Listi I 14 6 Mark Valerij Marcial IH 16 8 viddanistyu respublikanskim tradiciyam ta solidarnistyu z gromadyanskim kolektivom Nemaye zhodnoyi informaciyi stosovno osviti yaku otrimav Livij tomu mozhna pripustiti sho vin navchavsya za klasichnoyu Rimskoyu sistemoyu do 7 rokiv domashnye navchannya z matir yu abo rabom 7 14 vidviduvannya shkoli v yakij navchannya skladalosya z chitannya ta tlumachennya tekstiv klasichnih latinskih ta greckih avtoriv znajomstvo z vidatnimi istorichnimi figurami v Rimi a takozh zasvoyennya patriotichnih tradicij u 14 rokiv vidbuvavsya obryad povnolittya na yakomu pidlitki otrimuvali cholovichi togi u bilshosti vipadkiv v 20 rokiv hlopci odruzhuvalisya Pro druzhinu Tita Liviya nichogo ne vidomo ale v nogo bulo shonajmenshe dva sini odin z yakih pomer she u ditinstvi a inshij nabuv populyarnosti zavdyaki svoyim tvoram z geografiyi jmovirno u Liviya she bula dochka sho pidtverdzhuyetsya nayavnistyu v nogo zyatya za tvorami Seneki Seneka Kontroversiyi X peredmova 2 Ridne misto Tita Liviya v suchasnosti Blizko 38 r do n e Livij pereyizdit do Rimu de vin znajomitsya z Oktavianom Avgustom Skorish za vse ce vidbulosya na kulturnij nivi adzhe imperator buv aktivnim sponsorom mistectv ta nauk Tacit pishe pro nih yak pro druziv ale tochnoyi informaciyi pro stavlennya Tita do Avgusta nema adzhe poglyadi na deyaki istorichni podiyi v nih ne spivpadali Ale popri ce vidomo sho Livij buv dosit blizkij do imperatorskoyi rodini i navit pevnij chas buv vchitelem majbutnogo imperatora Klavdiya Vin radiv jomu zajmatisya istoriyeyu i zavdyaki deyakim zalishkam rukopisiv Klavdiya mozhna dijti visnovku sho Livij mav pevnij avtoritet i povagu v imperatorskomu domi Priblizno v 27 rokiv vin pochinaye svoyu pracyu originalna nazva yakoyi ne zbereglasya ale zagalnoprijnyata Istoriya vid zasnuvannya mista Ab urbe condita Jmovirno Tit prisvyativ uves vilnij chas svoyij praci adzhe zhodnih zgadok sho vin zajmav bud yaki posadi u magistraturah abo zh pracyuvav u suspilnij sferii nemaye sho bulo duzhe neharakterno dlya avtoriv istorichnoyi literaturi Ne zvazhayuchi na ce isnuyut zgadki pro te sho chas vid chasu vin provodiv recitaciyi dlya nevelikih grup lyudej Livij pracyuvav nad svoyeyu praceyu blizko 40 rokiv ne zupinyayuchis do ostannogo podihu U litnomu vici blizko 14 r n e vin povernuvsya u ridnu Pataviyu dlya togo shob prodovzhiti svoyu spravu u spokoyi napisavshi za ostanni 3 roki svogo zhittya bilshe nizh 22 rozdili u Rimi voni nazivalisya knigami libri i pomer na 4 rik pravlinnya imperatora Tiberiya v 17 r n e u vici 76 rokiv PoglyadiByust Tita Liviya roboti Andrea Richcho XV st Politichni poglyadi Livij ne obijmav niyakih gromadskih posad sho vidriznyalo jogo vid inshih rimskih istorikiv Krim togo Livij nide ne zayavlyaye pro svoyi politichni perekonannya obmezhuyuchis lishe zagalnimi slovami pro vazhlivist svobodi miru ta yednosti V rezultati rizni suchasni doslidniki prihodyat do protilezhnih visnovkiv pro politichni poglyadi istorika jomu pripisuyut i yavni respublikanski simpatiyi i pomirno konservativnu prosenatsku oriyentaciyu i povne prijnyattya principatu Prichinoyu rozbizhnostej vvazhayut protirichchya mizh faktami z jogo biografiyi i dumkami vislovlenimi v Istoriyi napriklad jogo slova mi ni vad nashih ni likiv proti nih perenositi ne v silah vvazhayutsya yavnim natyakom na politiku Avgusta ale dostovirno vidomo pro blizkist istorika do imperatora Visnovki pro politichni poglyadi Liviya inodi roblyatsya i na pidstavi epiteta pompeyanec yakim Oktavian Avgust nazivav istorika sho vihvalyav diyalnist Gneya Pompeya Pri opisi podij pizdnorespublikanskoyi epohi Livij visoko ocinyuvav ne lishe Pompeya ale takozh Marka Yuniya Bruta i Gaya Kasiya Longina Use ce moglo rozcinyuvatisya yak proyav opozicijnih nastroyiv Pompej buv suprotivnikom Cezarya posmertno nazvanogo batka Avgusta v gromadyanskij vijni a Brut i Longin vbivcyami diktatora Nemaye yedinoyi dumki i v pitanni pro te chi planuvav Livij vplinuti svoyim tvorom na politichne zhittya derzhavi v cilomu i na politichni rishennya imperatora i jogo otochennya Na dumku Roberta Ogilvi istorik ne staviv niyakih politichnih cilej i v Istoriyi nemaye ni napadiv na Avgusta ni vipravdan jogo politiki ale prisutni lishe zagalni ideyi pragnennya do miru stabilnosti svobodi Navpaki Hans Petersen pobachiv v Istoriyi poslannya adresovani imperatorovi zadumani yak zasterezhennya vid vstanovlennya odnoosibnoyi monarhiyi A I Nemirovskij bachit vzhe na samomu pochatku Istoriyi sprobu Liviya osmisliti suchasnist i viraziti vidnoshennya do podij svogo chasu cherez opis starovini a takozh viyavlyaye zavualovanij ale chitkij dlya suchasnikiv opis Oktaviana Avgusta pri rozpovidi pro carya mirotvorcya Numu Pompiliya Ronald Mellor dopuskaye sho Livij mig chastkovo vplinuti na deyaki rishennya imperatora zokrema na programu perebudovi starodavnih hramiv i na vidrodzhennya drevnih religijnih ritualiv Religijni poglyadi Religiyi pridileno znachne misce v tvori Liviya Istorik vidstoyuye perekonannya sho bogi berut uchast v zemnih spravah dopomagayut blagochestivim i pereshkodzhayut nepravednim Pri comu voni ne shodyat z neba i ne vtruchayutsya bezposeredno ale dopomagayut nadannyam slushnoyi nagodi dlya peremogi Na dumku istorika bogi osoblivo prihilni same do rimskogo narodu tomu znevaga do bogiv mozhe obernutisya dlya rimlyan prichinoyu bagatoh lih Vin vvazhaye religiyu fundamentom suspilnoyi morali viznaye isnuvannya svobodi voli cherez sho lyudi nesut vidpovidalnist pered bogami za svoyi vchinki Dlya Liviya duzhe vazhlivo chi diyali opisuvani nim politiki i polkovodci vidpovidno do nadprirodnih znamen abo zh nehtuvali nimi Pochinayuchi z tretoyi dekadi uvaga Liviya do religijnih pitan pochinaye znizhuvatisya mozhlivo vnaslidok uvazhnogo vivchennya prac racionalistichno nalashtovanogo Polibiya Prote Plutarh perekazuye povidomlennya pro togo sho gadaye sho diznavsya pro rezultat bitvi pri Farsali v 48 roci do n e z polotu ptahiv z posilannyam na ostanni knigi Liviya sho ne zbereglisya Religijni perekonannya samogo istorika ocinyuyut po riznomu jomu pripisuyut yak racionalnij skepticizm tak i nepohitnu viru v rimskih bogiv Yak zauvazhuye S I Sobolevskij navryadche Livij podilyav usi nadprirodni viruvannya pro yaki pisav a jogo religijni vpodobannya shonajmenshe vidriznyalisya vid narodnih A I Nemirovskij vvazhaye sho religijni perekonannya rimskogo istorika sformuvalisya pid vplivom postupovo zaprovadzhuvanogo Oktavianom Avgustom kultu imperatora Livij pripuskaye doslidnik stavivsya do religiyi yak do perevirenogo chasom sposobu umirotvoriti rimlyan V toj samij chas razom z demonstraciyeyu vazhlivosti religiyi dlya rimskogo suspilstva Livij kritichno pereosmislyuye ryad polozhen mifologizovanoyi rannoyi istoriyi Rimu Tendenciya povidomlyati kontrargumenti vidrazu zh pislya rozpovidi pro chudesa i legendi bez pidsumkovogo visnovku mozhe buti naviyana populyarnim u ti roki filosofskim skepticizmom sho porekomenduvav utrimuvatisya vid kategorichnih sudzhen abo bazhannyam zalishiti virishennya spirnogo pitannya na rozsud chitacha Neridko vislovlyuyutsya dumki pro vpliv na Liviya filosofiyi stoyicizmu Mihael fon Albreht pripuskaye sho istorik buv lishe znajomij z cim vchennyam a vidnesti jogo do stoyikiv nemozhlivo cherez rozglyad yak tvorcya istoriyi ne bezosobovogo roku a lyudini Inshi doslidniki navpaki vbachayut u Istoriyi poslidovnu providnu dumku pro virishalnu rol doli vsevladdya abo providinnya ideyi harakternoyi same dlya stoyikiv Na dumku Patrika Volsha blizkist Liviya do idej stoyicizmu najbilsh pomitna u vikoristanni terminiv dolya i vdacha v yih stoyichnomu rozuminni Jogo stoyichni perekonannya mogli buti tim micnishi sho stoyicizm yakij sformuvavsya v Greciyi dobre uzgodzhuvavsya z principami tradicijnoyi rimskoyi religiyi Pri comu vidznachayetsya sho sami stoyiki buli chastkovo rozkoloti z deyakih pitan zokrema Posidonij zahishav znachushist nadprirodnih znamen yak viraznikiv voli bogiv a Panetij yiyi zaperechuvav Livij u comu pitanni priyednuvavsya do bachennya Posidoniya Livij zapisuye usi divovizhni znamennya prodigiyi vvazhayuchi yih proyavom voli bogiv Najbilshe yih mistitsya v opisi podij pislya 249 roku do n e koli rimski pontifiki pochali vnositi usi vidomosti pro prodigiyi v derzhavnij litopis Pidvishenij interes do nadprirodnih yavish istorika sho neodnorazovo sumnivavsya v pravdivosti ryadu mifiv i legend zv yazuyetsya z perekonannyam nibi cherez znamennya realizuyetsya bozhestvenna volya Vtim inodi Livij sumnivayetsya v istinnosti chudes i prodigij VplivMonument Titu Liviyu Antichnist Sered suchasnikiv i najblizhchih nashadkiv dumka pro Liviya bula zmishanoyu ale nadali zatverdilasya visoka ocinka jogo tvorchosti Gaj Azinij Pollion kritichno vidzivavsya pro Liviya Svetonij povidomlyaye sho imperator Kaligula zbiravsya viluchiti jogo tvori z bibliotek Povidomlennya Svetoniya pro ci plani Kaliguli inodi traktuyetsya yak svidoctvo realnogo znishennya bagatoh rukopisiv sho vplinulo na pogane zberezhennya tvoriv Liviya ale neridko vono vvazhayetsya nevdalim zhartom abo kritikoyu imperatora Z pidozroyu stavivsya do istorika i imperator Domician yakij strachuvav yakogos Mettiya Pompuziana oskilki vin za slovami Svetoniya mav imperatorskij goroskop i nosiv z soboyu kreslennya usiyeyi zemli na pergamenti i slova cariv i vozhdiv z Tita Liviya Kvintilian visoko cinuvav stil Liviya porivnyuyuchi jogo z batkom istoriyi Gerodotom Tacit vvazhav Liviya najkrasnomovnishim istorikom a Seneka vidvodiv jomu tretye misce za cim pokaznikom sered usih rimskih avtoriv pislya Cicerona i Aziniya Polliona Informativnij tvir Liviya stav dzherelom dlya ryadu avtoriv sho pisali pro minule Interes do Liviya i visoka ocinka jogo tvoru zberigalisya i v piznyu antichnist Iyeronim Stridonskij vvazhav Liviya razom z Gerodotom Fukididom i zrazkom dlya nasliduvannya dlya istorikiv U 396 roci Kvint Avrelij Simmah u listi do proponuye alternativu Istoriyi Liviya dlya vivchennya rannih voyen z germancyami Germanski vijni Pliniya Starshogo i Zapiski pro Gallsku vijnu Cezarya Decim Magn Avsonij rozpovidayuchi pro uchiteliv ritoriki j gramatiki u Burdigali zgaduye pro znajomstvo odnogo z nih iz Liviyem U kinci IV pochatku V stolittya troye znatnih rimlyan i Nikomah Flavian na dozvilli vipravlyali pomilki v pershih knigah Liviya Vipravlenij nimi tekst lig v osnovu usih rukopisiv sho zbereglisya z pershoyu dekadoyu Liviya U 401 roci Simmah peredav kopiyu Istoriyi Valerianu yakij zajnyavsya vipravlennyam tekstu Piznishi perepisuvachi perenesli vipravlennya zrobleni Valerianom razom z deyakimi zi suputnih komentariv Zobrazhennya Tita Liviya Seredni viki Na rubezhi antichnoyi epohi ta Serednih vikiv Livij zberigav avtoritet jogo cituvav rimskij papa Gelasij I a gramatik Priscian vikoristav Istoriyu u svoyij roboti Prote v rannye Serednovichchya interes do Liviya padaye razom iz zagalnim rivnem vchenosti Yaskravim svidoctvom zmini prioritetiv vvazhayetsya povtorne vikoristannya rukopisiv Istoriyi yaki stirali i vikoristali dlya zapisu inshih tvoriv U Lateranskij bazilici v rukopis Istoriyi zagornuli hristiyanski relikviyi Piznishi avtori pripisuvali rimskomu papi Grigoriyu I iniciativu spalyuvannya usih ekzemplyariv Istoriyi cherez viyavleni v nij chislenni yazichnicki zaboboni Splesk interesu do rimskogo istorika pripadaye na karolingske vidrodzhennya Slidi vivchennya Liviya viyavlyayutsya u Ejnharda hocha golovnim zrazkom dlya jogo biografiyi Karla Velikogo posluguvalo Zhittya dvanadcyati cezariv Svetoniya Vidsilannya do Liviya i bagatoh inshih antichnih avtoriv zustrichayutsya u Servata Lupa abata monastirya Feryer U cej period znimayutsya dvi kopiyi Istoriyi v Turi blizko 800 roku i v Korbi v seredini IX stolittya Cherez sto rokiv cinnij rukopis z chetvertoyu dekadoyu kupiv imperator Otton III Uprodovzh bilshoyi chastini Serednih vikiv najbilsh chitanimi buli pershi chotiri knigi Istoriyi v yakih rozpovidalosya pro pershi stolittya rimskij istoriyi Okrim interesu do faktichnih vidomostej Liviya serednovichni avtori cinuvali vitonchenist jogo stilyu napriklad istorik namagavsya nasliduvati stil Liviya i Sallyustiya Na XII stolittya pripadaye postupove zrostannya populyarnosti Liviya buv znajomij z Liviyem i vikoristav jogo socialnu terminologiyu Jogo znav hocha viyavlyayetsya vsogo odne posilannya na Istoriyu Osoblivo yaskravij vpliv Istoriyi proyavilosya v adaptaciyi opisiv Kamilla I Scipiona Afrikanskogo rimskim istorikom Vpliv movi Liviya viyavlyayetsya i v tvorah Dante Alig yeri Hocha Livij ne viyavivsya sered personazhiv Bozhestvennoyi komediyi poet posilayetsya na nogo yak na dostovirne dzherelo informaciyi Za poshirenoyu versiyeyu Franchesko Petrarka osobisto brav uchast u zborah voyedino povnogo korpusu Istoriyi vin koriguvav 1 3 i 4 dekadi yaki perepisuvalisya pid jogo kerivnictvom Mozhlivo Petrarka vikonav i kritichnu robotu zapisavshi riznochitannya po inshomu rukopisu Rukopis Petrarki na toj moment vvazhavsya povnim oskilki knigi z 41 po 45 she ne buli viyavleni Piznishe Petrarka nazvav tvori Liviya i Valeriya Maksima najulyublenishimi istorichnimi knigami Italijskij poet pisav i listi do mertvih avtoriv sered adresativ yakih buv i Livij Drug Petrarki pereklav Istoriyu Liviya francuzkoyu movoyu na prohannya Ioanna Dobrogo sho spriyalo poshirennyu populyarnosti rimskogo avtora sered chitackoyi publiki Pracya Bersyuira lyagla v osnovu perekladiv na Pirenejskij pivostriv i v Shotlandiyi U Franciyi bulo poshireno i suchasne skorochennya Liviya napisav a pereklav na francuzku movu Romuleon kompilyaciyu pro rimsku istoriyu vazhlivim dzherelom yakoyi buv Livij V epohu Vidrodzhennya na Liviya zvernuli uvagu yak na samostijnogo avtora todi yak ranishe Istoriya rozglyadalasya perevazhno yak galereya zrazkovih geroyiv i dzherelo vijskovih i politichnih prijomiv Todi zh za nim zakriplyuyetsya slava najbilshogo rimskogo istorika Novij chas Perepisana storinka z knigi 15 st Nikkolo Makiavelli napisav Mirkuvannya pro pershu dekadu Tita Liviya odno z pershih tvoriv po politichnij teoriyi hocha do idej florentijskogo avtora buv blizhchij ne Livij a Tacit Inshij vplivovij mislitel XVI stolittya Mishel Monten vilno oriyentuvavsya u tvori Liviya U 1548 roci v Paduyi buv zvedenij mavzolej znamenitomu gorodyaninovi U Angliyi Liviyi buv cinnim dzherelom nathnennya i dzherelom politichnoyi mudrosti dlya publiki sho chitaye v pravlinnya Yelizaveti I i Istoriyu cinuvali za vitonchenij stil ale kritikuvali za vvedennya v opovidannya vigadanih rozmov Krim togo Liviya vikoristali yak dzherelo dlya dramatichnih tvoriv bagato v chomu na materiali Istoriyi buli napisani tri p yesi Dzhona Vebstera i Dzhon Marstona a takozh p yesa 1575 roku nevidomogo avtora i poema Lukreciya Vilyama Shekspira U Franciyi Istoriya posluguvala osnovoyu dlya syuzhetu p yesi Goracij P yera Kornelya i bula odnim iz dzherel nathnennya dlya Zhana Rasina Populyarnist syuzhetiv z Istoriyi v yevropejskij kulturi Novogo chasu bula obumovlena umiloyu kompoziciyeyu tekstu Liviya yaskravimi obrazami personazhiv i obgovorennyam aktualnih moralnih pitan Do XVI stolittya populyarnist Liviya stala vsesvitnoyu U Shidnij Yevropi Istoriya bula odniyeyu z modelej prozi na yaku oriyentuvalisya miscevi avtori sho pisali latinskoyu movoyu a v rezultati kolonizaciyi Ameriki z Liviyem poznajomilisya j amerikanski indijci oskilki Istoriyu vivchali v kolegiumi Santa krus de Tlatelolko v Mehiko v 1530 i roki razom z inshimi klasichnimi avtorami Rozvivayuchi teoriyu mizhnarodnogo prava Gugo Grocij chasto prityagav svidchennya Liviya dlya ilyustraciyi svoyih dumok Persha dekada Istoriyi nadihnula Monteskye na napisannya a skladena Zhanom Zhakom Russo zbirka rozmov z Istoriyi vplinula na vistupi oratoriv Velikoyi francuzkoyi revolyuciyi Pocinovuvachem rozmov v tvorah Liviya i Sallyustiya buv Tomas Dzhefferson yakij yak orator staviv yih vishe za vistupi Cicerona Div takozh13772 Livius asteroyid nazvanij na chest vchenogo PrimitkiMirabile Digital Archives for Medieval Culture SISMEL Edizioni del Galluzzo d Track Q85138432d Track Q85135665 CONOR Sl d Track Q16744133 17 19 glavi IX knigi Istoriya Rimu vid zasnuvannya mista Arhiv originalu za 10 travnya 2021 Procitovano 10 travnya 2021 Istoriya svitovoyi nauki Harkiv 1983 Drevnij Rim Hronika K 2000 Pirogov V N Issledovaniya po rimskoj istorii preimushestvenno v oblasti tretej dekady Liviya SPb 1878 284 str Kuznecova T I Miller T A Antichnaya epicheskaya istoriografiya Gerodot Tit Livij Otv red M L Gasparov M Nauka 1984 S 96 Tit Livij Istoriya rimskoj literatury Pod red S I Sobolevskogo M E Grabar Passek F A Petrovskogo T 1 M Izd vo AN SSSR 1959 S 482 Knabe G S Rim Tita Liviya obraz mif i istoriya Tit Livij Istoriya Rima ot osnovaniya goroda M Ladomir 2002 S 670 Tit Livij Istoriya rimskoj literatury Pod red S I Sobolevskogo M E Grabar Passek F A Petrovskogo T 1 M Izd vo AN SSSR 1959 S 477 Albreht M Istoriya rimskoj literatury T 2 M Greko latinskij kabinet 2004 S 933 934 Tit Livij Istoriya rimskoj literatury Pod red S I Sobolevskogo M E Grabar Passek F A Petrovskogo T 1 M Izd vo AN SSSR 1959 S 479 Tit Livij Istoriya rimskoj literatury Pod red S I Sobolevskogo M E Grabar Passek F A Petrovskogo T 1 M Izd vo AN SSSR 1959 S 478 Kuznecova T I Miller T A Antichnaya epicheskaya istoriografiya Gerodot Tit Livij Otv red M L Gasparov M Nauka 1984 S 115 Sandys J E A History of Classical Scholarship Vol 1 Cambridge Cambridge University Press 1903 P 210 Sandys J E A History of Classical Scholarship Vol 1 Cambridge Cambridge University Press 1903 P 215 Reynolds L D Wilson N G Scribes and Scholars A Guide to the Transmission of Greek and Latin Literature 3rd ed Oxford Clarendon Press 1991 P 85 86 Reynolds L D Wilson N G Scribes and Scholars A Guide to the Transmission of Greek and Latin Literature 3rd ed Oxford Clarendon Press 1991 P 107 108 Sandys J E A History of Classical Scholarship Vol 2 Cambridge Cambridge University Press 1908 P 7 Albreht M Istoriya rimskoj literatury T 2 M Greko latinskij kabinet 2004 S 944 Mellor R Tacitus London Routledge 1993 P 139 Laird A Latin America A Companion to the Classical Tradition Ed by C W Kallendorf Malden Oxford Blackwell 2007 P 231 Baza danih malih kosmichnih til JPL Tit Livij angl Dzherela ta literaturaTit Livij Vid zasnuvannya Mista Knigi I V Kiyiv Laurus 2022 384 s Skrzhinska M V Livij Tit Enciklopediya istoriyi Ukrayini u 10 t redkol V A Smolij golova ta in Institut istoriyi Ukrayini NAN Ukrayini K Naukova dumka 2009 T 6 La Mi S 200 ISBN 978 966 00 1028 1 Pirogov V N Issledovaniya po rimskoj istorii preimushestvenno v oblasti tretej dekady Liviya SPb 1878 284 str Kuznecova T I Miller T A Antichnaya epicheskaya istoriografiya Gerodot Tit Livij M Nauka 1984 213 str 5300 ekz V 1716 g uchitelya chernigovskoj kollegii pereveli Istoriyu Tita Liviya perevod byl otdan v pechat v 1722 godu no Sinod oharakterizoval ego kak zelo neispravnyj i ne napechatal 1 S teh por izdano tri polnyh russkih perevoda poslednij v 1989 1993 godah Istoriya naroda rimskogo Soch Tita Liviya Paduanskogo Per A Klevanova M 1858 1867 http www epwr ru quotauthor 300 T 1 Kn 1 6 1858 466 str T 2 Kn 7 23 1859 491 str T 3 Kn 24 30 1861 462 str T 4 Kn 31 38 1867 476 str T 5 Kn 39 45 Soderzhanie utrachennyh knig ot 45 do 140 i vse ucelevshie otryvki iz nih 1867 474 str Istoriya Liviya opublikovana v serii Loeb classical library v 14 tomah v t XIV vklyucheny takzhe fragmenty Rimskaya istoriya Tita Liviya izdayotsya v serii Collection Bude kazhdaya kniga v otdelnom vypuske poka net knig 9 10 22 30 34 Poslednie toma izdaniya T XXXI Livres XLI XLII Texte etabli et traduit par P Jal XCII 368 p T XXXII Livres XLIII XLIV Texte etabli et traduit par P Jal CLI 321 p T XXXIII Livre XLV Fragments Texte etabli et traduit par P Jal CXXV 416 p Abreges des livres de l Histoire romaine de Tite Live T XXXIV 1re partie Periochae transmises par les manuscrits Periochae 1 69 Texte etabli et traduit par P Jal CXXIV 236 p Abreges des livres de l Histoire romaine de Tite Live T XXXIV 2e partie Periochae transmises par les manuscrits Periochae 70 142 et par le papyrus d Oxyrhynchos Texte etabli et traduit par P Jal 234 p Livij Tit Rimskaya istoriya ot osnovaniya goroda Per pod red P Adrianova T 1 Kn 1 5 Per P Adrianova kn 1 3 Ya G Mishenko kn 4 5 1892 498 str T 2 Kn 6 10 Per P Adrianova kn 6 7 F F Krukovskogo kn 8 K V Sokolovskogo kn 9 10 1894 406 str T 3 Kn 21 25 Per F F Zelinskogo kn 21 Ya P Ivanuhi kn 22 Ya K Yanenc kn 23 24 B A Ostrova kn 25 1896 417 str T 4 Kn 26 30 Per I I Vinogradova kn 26 N P Shkileva kn 27 A S Popova kn 28 P Adrianova kn 29 30 S Ya Drozdova kn 30 1897 413 str T 5 Kn 31 35 Per N I Nikolskogo kn 31 33 Ya N Vladimirova kn 32 K A Sekundova kn 34 35 1897 318 str T 6 Kn 36 45 Per S Ya Soboleva kn 36 V M Timofeeva kn 37 M M Vuka kn 38 A I Bogorodickogo kn 39 A Popova kn 40 E A Bruttan kn 41 M P Fedorova i I F Makarenkova kn 42 V N Matveeva kn 43 I A Zorina kn 44 A N Lisovskogo kn 45 1899 680 str Tit Livij Rimskaya istoriya ot osnovaniya Rima Per M B Gurevich Kiev Harkov 1900 izdany 2 toma T 1 Kn 1 6 367 str T 2 Kn 7 10 i 21 23 387 str Tit Livij Istoriya Rima ot osnovaniya goroda V 3 t Perevody pod red M L Gasparova G S Knabe V M Smirina Otv red E S Golubcova Seriya Pamyatniki istoricheskoj mysli M Nauka 1989 1993 T 1 Knigi 1 10 Per V M Smirina kn 1 N A Pozdnyakovoj kn 2 G Ch Gusejnova kn 3 4 S A Ivanova kn 5 N N Kazanskogo kn 6 N V Braginskoj kn 7 10 Komm N E Bodanskoj kn 1 5 i G P Chistyakova kn 6 10 1989 576 str 100000 ekz T 2 Knigi 21 30 Per F F Zelinskogo kn 21 M E Sergeenko kn 22 30 Komm V M Smirina i G P Chistyakova 1991 528 str 50000 ekz T 3 Knigi 31 45 Per G S Knabe kn 31 34 S A Ivanova kn 32 33 35 37 A I Solopova kn 38 E G Yunca kn 39 I I Mahankova kn 40 V N Chemberdzhi kn 41 N N Truhinoj kn 42 N P Grincera T I Davydovoj M M Sokolskoj kn 43 O L Levinskoj kn 45 M L Gasparova periohi knig 1 142 Statya G S Knabe Komm F A Mihajlovskogo i V M Smirina 1993 768 str 13000 ekz 1994 120000 ekz Tit Livij Fragment knigi XCI Istorii Korolenkov A V Kvint Sertorij Politicheskaya biografiya Seriya Antichnaya biblioteka Razdel Issledovaniya SPb Aletejya 2003 320 s S 268 275 Tit Livij Vojna s Gannibalom Ist hroniki Per s lat M Eksmo 2011 480 s Seriya Zarubezhnaya klassika 3 000 ekz ISBN 978 5 699 53198 1PosilannyaVikishovishe maye multimedijni dani za temoyu Tit Livij