Земля́ — третя від Сонця планета Сонячної системи, єдина планета, на якій відоме життя, домівка людства. Земля належить до планет земної групи і є найбільшою з цих планет у Сонячній системі. Землю інколи називають світом, латинською назвою Терра або грецькою — Гея.
![]() Фотографія Землі, зроблена з Аполлона-17 | |||||||||
Названа на честь | ґрунт, суходіл і куля | ||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Орбітальні характеристики | |||||||||
Епоха J2000.0 | |||||||||
Велика піввісь | 149 598 261 км 1,00000261 а. о. | ||||||||
Перигелій | 147 098 290 км 0,98329134 а. о. | ||||||||
Афелій | 152 098 232 км 1,01671388 а. о. | ||||||||
Ексцентриситет | 0,01671123 | ||||||||
Орбітальний період | 365,256363004 днів 1,000017421 рік | ||||||||
Середня орбітальна швидкість | 29,785 км/с | ||||||||
Нахил орбіти | 7,155° до екватора Сонця 1,58° до незмінної площини | ||||||||
Є супутником | Сонця | ||||||||
Супутники | Місяць | ||||||||
Фізичні характеристики | |||||||||
Середній радіус | 6371,3 км | ||||||||
Екваторіальний радіус | 6378,14 км | ||||||||
Полярний радіус | 6356,78 км | ||||||||
Сплюснутість | 0,0033528 | ||||||||
Довжина обводу | 40 075,16 км (екватор) 40 008,00 км (меридіан) | ||||||||
Площа поверхні | 510 065 700 км² 70,8 % вода; 29,2 % суша | ||||||||
Об'єм | 1,0832×1012 км³ | ||||||||
Маса | ~5,9722×1024кг. | ||||||||
Середня густина | 5,515 г/см³ | ||||||||
Прискорення вільного падіння на поверхні | 9,766 м/с2, або 1 g | ||||||||
Друга космічна швидкість | 11,186 км/с | ||||||||
Період обертання | 23 год 56 хв 4,1 с | ||||||||
Сонячна доба | 23 год 59 хв 39 с у вересні, 24 год 00 хв 30 с у грудні | ||||||||
Нахил осі | 23°26′21″,4119 | ||||||||
Альбедо | 0,367 | ||||||||
| |||||||||
Атмосфера | |||||||||
Тиск на поверхні | 101,325 кПа 1 бар | ||||||||
Склад | 78,08 % азот (N2) 20,95 % кисень (O2) 0,93 % аргон 0,038 % двоокис вуглецю близько 1 % водяної пари (залежить від клімату) | ||||||||
|
Земля є предметом дослідження, значної кількості наук про Землю. Вивчення Землі як небесного тіла належить до царини астрономії, будову і склад Землі досліджує геологія, стан атмосфери — метеорологія, сукупність проявів життя на планеті — біологія. Екологія розкриває процеси біосфери, взаємодії між людиною, живими організмами та довкіллям. Географія дає опис особливостей рельєфу поверхні планети — океанів, морів, озер і річок, материків та островів, гір і долин, а також людських поселень та суспільних утворень: міст і сіл, держав, економічних районів тощо.
Земля є природньою домівкою людства, це необхідний для нормального життя людини інтегративний планетарний простір, який на синергетичному рівні поєднуючи якості землі та її ресурсів з атмосферою, гідросферою та іншими елементами природного середовища (утворюючи біосферу), безпосередньо впливає як на якість життя так і на здоров’я людини, а відтак потребує бережного відношення.
Загальне
Земля в Сонячній системі, розташована у спіралеподібному Чумацькому шляху на відстані 28 000 світлових років від галактичного центру. Точніше, натепер (2020-і) вона перебуває в рукаві Оріона, приблизно в 20 світлових роках від екваторіальної площини галактики. А́льфа Цента́вра — найближча до Сонця зоряна система (4,35 світлових років), що складається з трьох зір: альфа Центавра A, альфа Центавра B, альфа Центавра C (Проксима Центавра).
Як зазначено у передмові, Земля — третя планета від Сонця і станом на 2020-і, єдине відоме космічне тіло, на якому є життя. Хоча великі обсяги води можна віднайти по всій Сонячній системі, лише Земля утримує рідку поверхневу воду. Близько 71 % поверхні Землі становлять океани, а решту 29 % поверхні Землі посідає суша, що складається з материків і островів. Поверхневий шар Землі утворений кількома повільно рухомими літосферними плитами, які взаємодіють, створюючи гірські хребти, вулкани та землетруси. Рідка зовнішня складова ядра Землі виробляє магнітне поле, яке утворює магнітосферу Землі, відхиляючи від населеної планети руйнівні сонячні вітри.
Атмосфера Землі складається здебільшого з азоту та кисню. Парникові гази в атмосфері, як от діоксид вуглецю (CO2), затримують частину енергії Сонця поблизу поверхні. Водяна пара широко присутня в атмосфері та утворює хмари, котрі покривають більшу частину планети. Більше сонячної енергії отримують тропічні регіони, ніж полярні регіони, і тепло перерозподіляється завдяки циркуляції атмосфери та океану. Клімат регіону залежить від широти, а також від висоти над рівнем моря та близькості до пом'якшувальних погоду океанів. У більшості регіонів трапляються суворі погодні умови, наприклад тропічні циклони, грози та спека, які значною мірою впливають на життя.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWlMMkk1TDFSbGNuSmxjM1J5YVdGc1gzQnNZVzVsZEY5emFYcGxYMk52YlhCaGNtbHpiMjV6TG1wd1p5OHlOekJ3ZUMxVVpYSnlaWE4wY21saGJGOXdiR0Z1WlhSZmMybDZaVjlqYjIxd1lYSnBjMjl1Y3k1cWNHYz0uanBn.jpg)
Земля являє собою еліпсоїд з довжиною кола приблизно 40 000 км. Це найщільніша планета Сонячної системи. Із чотирьох твердих планет вона найбільша і наймасивніша. Земля розташовується на відстані приблизно восьми світлових хвилин від Сонця (тобто якщо ми бачимо призахідне Сонце, насправді зоря вже заховалася за обрієм, але світло щойно дійшло до нас) та обертається навколо нього, здійснюючи один оберт за рік (приблизно 365,25 днів). Земля обертається навколо власної осі трохи менше ніж за добу (приблизно за 23 години 56 хвилин). Вісь обертання Землі нахилена відносно перпендикуляра до площини її орбіти навколо Сонця, обумовлюючи пори року. Землю у космічному просторі супроводжує один постійний природний супутник, Місяць, який обертається навколо нашої планети на відстані 380 000 км (1,3 світлових секунди) і має розмір приблизно у чверть ширини Землі. Місяць завжди повернений до Землі тим самим боком через припливну взаємодію і він викликає припливи, усталює вісь Землі та поступово сповільнює її обертання.
Лише у XIX ст. геологи зрозуміли, що вік Землі становить щонайменше багато мільйонів років. Лорд Кельвін 1864 року, використав термодинаміку, щоби визначити вік Землі — приблизно від 20 до 400 мільйонів років, що викликало бурхливі суперечки з цього питання; і лише коли наприкінці 19-го та на початку 20-го століть виявили радіоактивність і радіоактивне датування, створили надійний спосіб визначення віку Землі, який доводить, що планеті вже мільярди років.
Тож Земля, як і більшість інших тіл Сонячної системи, утворилася приблизно 4,5 мільярди років тому з газу ранньої Сонячної системи. Протягом першого мільярда років історії Землі утворився океан, а потім у ньому розвинулося життя. Життя поширилося по всьому світу та почало впливати на атмосферу і поверхню Землі, що призвело до кисневої катастрофи два мільярди років тому. Люди з'явилися 300 000 років тому, а 2022 року чисельність населення нашої планети перевищила вже 8 мільярдів осіб. Виживання людей залежить від біосфери Землі та природних ресурсів, але вони самі все більше впливають на довкілля Землі. Сьогодні вплив людства на клімат, ґрунти, води й екосистеми Землі є непевним, загрожує власному виживанню людства та спричинює повсюдне зникнення інших видів життя.
Етимологія
Українське слово Земля споріднене з литовськими žẽmė «земля», žẽmas «низький», латиськими словами zeme «земля», zems «низький», пруськими same, semme «земля», semmai «низький», давньоперським словом zām-. Земля — єдина планета, чия українська назва не походить із давньогрецької чи римської міфології.
Деякі українські вислови зі словом Земля:
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelJsTDBGcGIyNWZiVzl6WVdsalgwZHNlWEIwYjNSb1pXdGZUWFZ1YVdOb1gxYzFNRFF1YW5Cbkx6SXlNSEI0TFVGcGIyNWZiVzl6WVdsalgwZHNlWEIwYjNSb1pXdGZUWFZ1YVdOb1gxYzFNRFF1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
- За тридев'ять (за сім) земель — дуже далеко.
- Немов виринути з-під землі — раптово з'явитися.
- Топтати землю — бути живим, жити.
- Не чути землі під собою — бути збудженим, схвильованим чим-небудь радісним, дуже жваво рухатися, працювати.
- Земля обітована — за біблійними переказами це райська країна.
- Землі не доторкатися — дуже легко й швидко бігти.
- Відриватися від землі — втрачати зв'язок із дійсністю.
- Врости в землю; прикипіти (прирости) до землі — завмерти, застигнути на місці від сильних переживань, великої несподіванки.
- Лишитися між небом і землею — бути у невизначеному, непевному становищі.
Сучасне англійське слово Earth розвинулося через середньоанглійську мову від давньоанглійського іменника, який найчастіше пишеться eorðe. Воно має споріднені слова в кожній германській мові. У своєму найдавнішому засвідченні слово eorðe вже використовувалося для перекладу багатьох значень латинського terra та грецького γῆ gē: земля, її ґрунт, суша, людський світ, поверхня світу (разом з морем) і власне земна куля. Як і у разі з римською Террою/Теллусом і грецькою Геєю, Земля могла бути уособленням богині в германському язичництві.
Іноді назва Терра /ˈtɛrə/ використовується у науковій літературі, особливо в науковій фантастиці, щоби відрізнити населену людством планету від інших, тоді як у поезії Теллус /ˈtɛləs/ застосовується для позначення уособлення Землі. Терра також є назвою планети в деяких романських мовах (мовах, що розвинулися з латини), як-от італійська та португальська, водночас в інших романських мовах, це слово породило назви з дещо зміненим написанням (наприклад, іспанська Tierra та французька Terre).
Планетарні характеристики
Цей розділ не містить . |
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHdMekJoTDAxdlpDVkRNeVZCT0d4bFgwVjBiMmxzWlMxd2JHRnVKVU16SlVFNGRHVXRjMkYwWld4c2FYUmxMbWRwWmk4eU1qQndlQzFOYjJRbFF6TWxRVGhzWlY5RmRHOXBiR1V0Y0d4aGJpVkRNeVZCT0hSbExYTmhkR1ZzYkdsMFpTNW5hV1k9LmdpZg==.gif)
Земля обертається навколо Сонця еліптичною орбітою (дуже близькою до колової) з середньою швидкістю 29 785 м/с на середній відстані 149,6 млн км із періодом, що приблизно дорівнює 365,24 доби (зоряний рік). Наша планета має супутник — Місяць, який обертається навколо Землі на середній відстані 384 400 км. Нахил земної осі до площини екліптики становить 66°33′22″. Період обертання Землі навколо своєї осі становить 23 год 56 хв 4,1 с. Обертання навколо власної осі зумовлює зміну дня і ночі, а нахил земної осі до площини екліптики разом із обертанням навколо Сонця — зміну пір року.
Форма Землі — геоїд. Середній радіус Землі становить 6371,032 км, екваторіальний — 6378,16 км, полярний — 6356,777 км. Площа поверхні земної кулі 510 млн км², об'єм — 1,083·1012 км³, середня густина — 5518 кг/м³. Маса Землі сягає ~5,9722×1024 кг. Земля має магнітне, і тісно пов'язане з ним електричне поля[]. Гравітаційне поле Землі зумовлює її близьку до сферичної форму й існування атмосфери.
Як зазначено вище, за сучасними космогонічними уявленнями, Земля утворилася приблизно 4,7 млрд років тому з розсіяної в протосонячній системі газопилової речовини. Внаслідок диференціації речовини Землі, під дією гравітаційного поля, в умовах розігріву земних надр виникли і розвинулися різні за хімічним складом, агрегатним станом і фізичними властивостями оболонки — геосфери: ядро, мантія, земна кора, гідросфера, атмосфера, магнітосфера. У складі Землі переважає залізо (34,6 %), кисень (29,5 %), кремній (15,2 %), магній (12,7 %)[]. Земна кора, мантія і внутрішня частина ядра тверді (зовнішня частина ядра вважається рідкою)[]. Від поверхні Землі до центру зростають тиск, густина й температура. Тиск у центрі планети дорівнює 3,6·1011Па, густина — приблизно 12,5·10³ кг/м³, температура — від 5 000 до 6 000 °C. Основні типи земної кори — материкова й океанічна, у перехідній зоні від материка до океану — кора проміжної будови.
Геофізичні властивості
Додаткові відомості: Геофізика
Термін «геофізика» класично належить до застосувань щодо твердої землі: форма Землі; її гравітаційні, магнітні та електромагнітні поля; її внутрішня будова та склад; її динаміка і їх поверхневе вираження в тектоніці плит, утворенні магм, вулканізмі й виникненні гірських порід. Однак сучасна геофізика опікується ширшими завданнями, як от кругообіг води, зокрема сніг і лід; гідродинаміка океанів і атмосфери; електрика і магнетизм в іоносфері та магнітосфері та сонячно-земна фізика; і подібні питання, пов'язані з Місяцем та іншими планетами.
Геофізика застосовується до суспільних потреб, як от мінеральні ресурси Землі, пом'якшення природних небезпек і захист довкілля. У геологорозвідувальній геофізиці дані геофізичних досліджень використовуються для дослідження потенційних нафтових резервуарів і родовищ корисних копалин на нашій планеті, визначення розташування ґрунтових вод, пошуку археологічних пам’яток, визначення товщини льодовиків і ґрунту та оцінки місць для відновлення природи.
Розмір і зовнішній вигляд
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODJMelk1TDBWaGNuUm9NakF4TkhOb1lYQmxYMU52ZFhSb1FXMWxjbWxqWVY5emJXRnNiQzVxY0djdk1qSXdjSGd0UldGeWRHZ3lNREUwYzJoaGNHVmZVMjkxZEdoQmJXVnlhV05oWDNOdFlXeHNMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
Додаткові дані: Радіус Землі, Кулястість Землі та Геоморфологія
Дивіться також: Список найвищих вершин світу
Вигляд Землі майже кулястий, із середнім діаметром 12 742 кілометри, що робить її п’ятим за розміром тілом планетарного розміру Сонячної системи, та найбільшою серед її земляних планет. Через обертання Землі її форма випукла навколо екватора і злегка сплощена на полюсах, внаслідок чого діаметр на екваторі на 43 кілометри більший, ніж на полюсах. Тож форму Землі точніше буде представити як сплющений сфероїд.
Водночас, форма Землі має місцеві топографічні відмінності. Однак найбільші відхилення, такі як Маріанська западина (10 925 метрів нижче місцевого рівня моря), скорочують середній радіус Землі лише на 0,17 %, а гора Еверест (8 848 метрів над місцевим рівнем моря) подовжує його тільки на 0,14 %. Поверхня Землі розташована найдальше від центру маси Землі, в її екваторіальній опуклості, що робить вершину вулкана Чимборасо в Еквадорі (6384,4 км) найдальшою точкою. Порівняно з жорстким рельєфом суші, океан показує більш динамічний рельєф.
Точкою на поверхні Землі, найближчою до центру планети, є заглибина Літке в Північному Льодовитому океані (6351,7 км від центру). Однак найглибшою точкою нижче рівня моря є безодня Челленджера, але вона на 14,7 км далі від центру Землі.
Щоби виміряти місцеві відмінності рельєфу Землі, геодезія використовує так звану взірцеву Землю, що являє форму, яка називається геоїдом. Таку форму геоїда можна отримати, якщо зробити зразковим океан, котрий покриває Землю цілком і без будь-яких збурень, як от припливи та вітри. У підсумку виходить гладенька, але нерівномірна під дією гравітації поверхня геоїду, що забезпечує середній рівень моря (MSL) як точки відліку для топографічних вимірювань.
Форма Землі
Цей розділ не містить . |
Фігура Землі — це ідеалізація, за допомогою якої намагаються відтворити форму планети. Залежно від мети опису вигляду Землі, використовують різні моделі форми.
Перше наближення
Найгрубішою формою опису фігури Землі при першому наближенні — є сфера. Для більшості проблем загального землезнавства цього наближення видається достатнім, щоби використовувати в описі чи дослідженні деяких . У такому разі відкидають сплющеність планети при полюсах як несуттєве зауваження. Земля має одну вісь обертання та екваторіальну площину — площину симетрії та площини симетрії меридіанів, що своєрідно відрізняє її від нескінченності множин симетрії зразкової кулі. Горизонтальній структурі географічної оболонки, притаманна визначена та певна симетрія щодо екватора.
Друге наближення
У більшому наближенні, фігуру Землі прирівнюють до еліпсоїда обертання. Ця модель, що відзначається вираженою віссю, екваторіальною площиною симетрії та меридіональними площинами, застосовується в геодезії для обчислення координат, будування картографічних мереж, розрахунків тощо. Різниця півосей такого еліпсоїда становить 21 км, велика вісь — 6378,160 км, мала — 6356,777 км, ексцентриситет — 1/298,25. Положення поверхні легко може бути теоретично розраховано, але його неможливо визначити експериментально в натурі.
Третє наближення
Через те, що екваторіальний переріз Землі також еліпс з різницею довжин півосей 200 м й ексцентриситетом 1/30000, третьою моделлю виступає тривісний еліпсоїд. У географічних дослідженнях ця модель майже не використовується, вона лише свідчить про складну внутрішню будову планети.
Четверте наближення
Геоїд — це еквіпотенціальна поверхня, що збігається з середнім рівнем Світового океану, є геометричним місцем точок простору, що мають однаковий потенціал сили ваги. Така поверхня має неправильну складну форму, тобто не є площиною. Рівнева поверхня в кожній точці перпендикулярна до виска. Прикладне значення та важливість цієї моделі полягає в тому, що лише за допомогою виска, рівня, нівеліра та інших геодезичних приладів можна простежити положення рівневих поверхонь, тобто, в нашому випадку, геоїда.
Обрій на Землі
Цей розділ не містить . |
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWpMMk0zTDBOMWNuWmhkSFZ5WVY4eUxtZHBaaTh5TWpCd2VDMURkWEoyWVhSMWNtRmZNaTVuYVdZPS5naWY=.gif)
Історично так склалося, що відстань до видимого горизонту протягом тривалого часу була життєво потрібною людству для виживання та успішного судноплавства, особливо в морі, оскільки вона визначала найбільшу дальність огляду спостерігача, отже й, зв’язок з усіма очевидними наслідками для безпеки та передавання даних. Це значення зменшилося з розвитком радіо та телеграфу на Землі, але навіть сьогодні, коли літальний апарат керується за правилами польоту без приладів, використовується техніка яка називається візуальний політ, де льотчик застосовує зорове співвідношення між носом літака та виднокраєм для керування літальним апаратом. Літуни також можуть зберігати власне просторове положення, покладаючись на лінію обрію.
Для спостерігачів поблизу рівня моря, неозброєним оком непомітна різниця між геометричним горизонтом (який передбачає взірцево рівну, нескінченну площину землі) і справжнім видноколом (що обумовлює кулясту поверхню Землі). Однак для людини, яка перебуває на пагорбі висотою 1000 м (3300 футів) і дивиться на море, істинний обрій буде приблизно на один градус нижче за горизонтальну лінію.
Поверхня
Додаткові відомості: Суходіл (географія), Педосфера, Океан, Море, Кріосфера.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHpMek5sTDBkc2IySmhiRjlXYVdWM1gyOW1YM1JvWlY5QmNtTjBhV05mWVc1a1gwRnVkR0Z5WTNScFl5NXFjR2N2TWpJd2NIZ3RSMnh2WW1Gc1gxWnBaWGRmYjJaZmRHaGxYMEZ5WTNScFkxOWhibVJmUVc1MFlYSmpkR2xqTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Земна поверхня — це верхній шар твердої або рідкої структури Землі на межі з її атмосферою. Земля як прилизаний (ідеалізований) сфероїд має площу поверхні близько 510 мільйонів км2. Землю можна розподілити на дві півкулі. Загалом Земля поділяється за широтою на полярні Північну та Південну півкулі або за довготою на континентальні Східну та Західну півкулі. Що стосується поверхневого розподілу суші та води, Землю можна поділити на водну півкулю, зосереджену на океани, і сушу, спрямовану на твердь.
Більша частина поверхні Землі складається з води в рідкому вигляді або в менших кількостях як крига. 70,8 % або 361,13 мільйонів км2 поверхні Землі становить взаємопов’язаний океан, що утворює всеосяжний або світовий океан Землі. Це робить Землю разом із її яскравою гідросферою, водним світом чи океанським світом, особливо в ранній історії Землі, коли вважається, що океан, можливо, тоді повністю покривав Землю. Світовий океан зазвичай поділяють на Тихий океан, Атлантичний океан, Індійський океан, Південний океан і Північний Льодовитий океан, від найбільшого до найменшого. Океан заповнює океанічні западини. Дно океану складається з абісальних рівнин, континентальних шельфів, підводних гір, підводних вулканів, океанічних жолобів, підводних каньйонів, океанічних плато та системи серединно-океанічних хребтів, що охоплюють земну кулю.
У полярних регіонах Землі поверхня океану вкрита сезонно змінною кількістю морського льоду, який часто з’єднується з полярною сушею та крижаними покривами, утворюючи полярні крижані шапки.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekkwTDBGWmIyOXNYM1J2Y0c5bmNtRndhSGxmTVRWdGFXNHVjRzVuTHpJMU1IQjRMVUZaYjI5c1gzUnZjRzluY21Gd2FIbGZNVFZ0YVc0dWNHNW4ucG5n.png)
Суша посідає 29,2 %, або 148,94 мільйонів км2 площі поверхні Землі. Вона складається з багатьох островів по всій земній кулі, але переважно з чотирьох величезних континентальних утворень, якими є від найбільших до найменших: Африка-Євразія, Америка (суша), Антарктида та Австралія (суша). Перелічені масиви, далі розбиті та згруповані в континенти. Рельєф дуже різноманітний і складається з гір, пустель, рівнин, плато та інших видів рельєфу. Висота поверхні суші змінюється від найнижчої точки −418 м в Мертвому морі до найбільшої висоти 8848 м на вершині гори Еверест. Середня висота суші над рівнем моря становить близько 797 метрів.
Суша може бути вкрита поверхневими водами, снігом, кригою, штучними спорудами або рослинністю. Більша частина суші Землі має рослинність, але льодовикові покриви (10 %) і пустелі (33 %) посідають значну її частину. Педосфера — це зовнішній шар континентальної поверхні Землі, який складається з ґрунту та зазнає процесів ґрунтоутворення. Ґрунт має вирішальне значення для того, щоби земля була орною. Загальна орна земля на нашій планеті становить 10,7 % поверхні суші, з яких 1,3 % це постійні орні землі. Земля має приблизно 16,7 мільйонів км2 орних угідь і 33,5 мільйонів км2 пасовищ.
Історія
Історія утворення
Цей розділ не містить . |
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekprTDFSb1pWOU5lWE4wWlhKcGIzVnpYME5oYzJWZmIyWmZkR2hsWDBScGMyRndjR1ZoY21sdVoxOUVkWE4wTG1wd1p5OHlNakJ3ZUMxVWFHVmZUWGx6ZEdWeWFXOTFjMTlEWVhObFgyOW1YM1JvWlY5RWFYTmhjSEJsWVhKcGJtZGZSSFZ6ZEM1cWNHYz0uanBn.jpg)
Утворення Землі завдяки акреції тривало 10...20 млн років. Спочатку Земля була майже цілком розплавленою, але поступово охолола, і на її поверхні виникла тонка тверда оболонка — земна кора.
Земля піддавалася навальному влучанню астероїдів упродовж перших 100 мільйонів років, як зараз загальноприйнято визнавати.
Незабаром після утворення Землі, приблизно 4,53 млрд років тому, виник Місяць. Одна з сучасних теорій появи єдиного природного супутника Землі стверджує, що це відбулося внаслідок зіткнення з важенним небесним тілом, яке назвали Тейя.
На відміну від Місяця, майже всі ударні колишні кратери на Землі, зникли через геологічні процеси. Молода Земля нагрівалася кінетичною енергією ударів під час потужного бомбардування, та виробництвом тепла радіоактивного розпаду, доки вона (як зазначено вище) майже не розплавилася. Після цього земне тіло гравітаційно розосередилося на ядро та мантію. Найважчі елементи, особливо залізо, опускалися до центру тяжіння Землі. Легкі елементи, перш за все кисень, кремній і алюміній, піднялися догори і утворили переважно силікатні мінерали, які також є породами земної кори. Оскільки Земля складається здебільшого із заліза та силікатів, вона, як і всі планети земної групи, має досить високу середню щільність 5,515 г/см³.
Первинна атмосфера Землі виникла завдяки дегазації гірських порід і вулканічної активності. З атмосфери сконденсувалася вода, утворивши Світовий океан. Попри те, що можливо, Сонце на той час світило на 70 % слабше[], ніж тепер, геологічні дані свідчать, що океан не замерз, і це, напевно, пов'язане з парниковим ефектом. Приблизно 3,5 млрд років тому виникло магнітне поле Землі, котре почало захищати її атмосферу від сонячного вітру.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTg0THpobEwxQmhibWRsWVY5aGJtbHRZWFJwYjI1Zk1ETXVaMmxtLmdpZg==.gif)
Утворення Землі і початковий етап її розвитку (тривалістю приблизно 1,2 млрд років) належать до перед-геологічної історії. Повний вік найдавніших гірських порід становить понад 3,5 млрд років і, починаючи від цього часу, веде відлік геологічна історія Землі, яка поділяється на два нерівні етапи: докембрій, що тривав приблизно 5/6 усього геологічного літочислення (у межах 3 млрд років), і фанерозой, що охоплює останні 570 млн років. Близько 3...3,5 млрд років тому, внаслідок еволюції матерії на Землі виникло життя, почався розвиток біосфери — сукупності всіх живих організмів (так звана жива речовина Землі), яка суттєво вплинула на розвиток атмосфери, гідросфери й геосфери (принаймні в частині осадової оболонки). Внаслідок кисневої катастрофи, діяльність живих організмів змінила склад атмосфери Землі, збагативши її киснем, і це обумовило можливість для розвитку аеробних живих істот.
Нове явище, що дедалі більше справляє могутній вплив на біосферу та навіть геосферу — діяльність людства, яке з'явилося на Землі після появи (внаслідок еволюції) розумної людини менш ніж 3 млн років тому (єдності щодо визначення цієї події не досягнуто й деякі дослідники нараховують 7 млн років). Відповідно, впродовж розвитку біосфери вирізняють утворення та подальший розвиток ноосфери. Висока стрімкість приросту населення Землі (чисельність земного населення становила 275 млн 1000-го року, 1900 року — 1,6 млрд душ і більше 7 млрд осіб 2012 року) та посилення впливу людського суспільства на природне середовище, висунули питання бережного використання всіх природних ресурсів і охорони природи.
Еволюція життя
Хімічні реакції привели до появи перших самовідтворюваних молекул приблизно чотири мільярди років тому. Півмільярда років потому, виник останній спільний предок усього нинішнього життя. Поступовий розвиток фотосинтезу дозволив збирати енергію Сонця безпосередньо формами життя. Отриманий молекулярний кисень (O2) накопичувався в атмосфері і завдяки взаємодії з ультрафіолетовим сонячним випромінюванням утворював захисний озоновий шар (O3) у верхніх шарах атмосфери. Залучення менших клітин у більші, обумовило розвиток складних клітин, які називаються еукаріотами. Справжні багатоклітинні організми утворилися, коли клітини всередині колоній ставали все більш вузько-направленими. Завдяки поглинанню шкідливого ультрафіолетового випромінювання озоновим шаром, життя захопило поверхню Землі. Серед найдавніших скам'янілостей, що свідчать про існування життя — скам'янілості мікробних матів, знайдені в пісковику віком 3,48 мільярда років у Західній Австралії, біогенний графіт, виявлений у мета-осадових породах віком 3,7 мільярда років у Західній Гренландії, а також залишки біотичного матеріалу, котрий знайдений у скелях віком 4,1 мільярда років, у Західній Австралії. Найдавніші прямі докази життя на Землі містяться в австралійських породах віком 3,45 мільярда років, які засвідчують скам'янілості мікроорганізмів.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOW1MMll5TDBGeVkyaGxZVzR1Y0c1bkx6STVNSEI0TFVGeVkyaGxZVzR1Y0c1bi5wbmc=.png)
Протягом неопротерозою, від 1000 до 539 млн років тому, велика частина Землі могла бути вкрита льодом. Це припущення (гіпотезу) назвали «Земля-сніжка», що являє особливу цікавість, оскільки вона передувала кембрійському вибуху, коли багатоклітинні форми життя значно ускладнилися. Після кембрійського вибуху, 535 млн років, відбулося принаймні п'ять великих масових вимирань і багато незначних. Окрім передбачуваного нинішнього вимирання в голоцені, останнє сталося 66 млн років тому, коли зіткнення з астероїдом спричинило вимирання птахоподібних динозаврів та інших великих рептилій, але переважно пожаліло дрібних тварин, таких як комахи, ссавці, ящірки та птахи. Життя ссавців урізноманітнилося протягом останніх 66 млн років, і кілька мільйонів років тому африканська мавпа набула здатності стояти. Це полегшувало використання різноманітних знарядь і сприяло спілкуванню, яке натомість забезпечувало харчування та подальше спонукання, необхідні для збільшення мозку, що привело до появи та розвою людини. Розвиток сільського господарства, а згодом і цивілізації, призвів до того, що люди здійснили вплив на Землю, а також на природу та велику кількість інших форм життя, що триває й донині.
Майбутнє планети
Біологічне і геологічне майбутнє Землі можна екстраполювати на основі передбачуваних ефектів кількох довгострокових впливів. До них належать: хімічний склад поверхні Землі, швидкість охолодження внутрішньої частини планети, гравітаційні взаємодії з іншими об'єктами Сонячної системи і постійне збільшення світності Сонця.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkZoTDFKbFpGOUhhV0Z1ZEY5RllYSjBhRjkzWVhKdExtcHdaeTh5TWpCd2VDMVNaV1JmUjJsaGJuUmZSV0Z5ZEdoZmQyRnliUzVxY0djPS5qcGc=.jpg)
Невизначеним чинником в цій екстраполяції є постійний вплив технологій, впроваджуваних людьми, таких як кліматична інженерія, які можуть викликати значні зміни на планеті. Нинішнє голоценове вимирання викликане технологіями, і наслідки можуть тривати до п'яти мільйонів років. Водночас, технології можуть призвести до вимирання людства, в підсумку чого планета поступово повернеться до більш повільних темпів еволюції, обумовлених винятково довгостроковими природними процесами.
Через проміжки часу в сотні мільйонів років, випадкові небесні явища представляють величезний ризик для біосфери, що може призвести до масових зникнень. Їх стосуються удари комет або астероїдів, а також можливість масивного вибуху зірки, званої надновою, у межах 100 світлових років від Сонця. Інші велетенські геологічні події, більш передбачувані. Теорія Міланковича пророкує, що на планеті будуть тривати льодовикові періоди, у всякому разі, до ти, поки не закінчиться четвертинне зледеніння. Ці періоди викликані змінами ексцентриситету, нахилу осі і прецесії орбіти Землі. У межах циклу суперконтиненту який триває, тектоніка плит, ймовірно, призведе до утворення суперконтиненту через 250—350 мільйонів років. Припускається, що за деякий час — в наступні 1,5-4,5 мільярда років, нахил осі Землі може почати піддаватися безладним перемінам зі зміною нахилу осі до 90°.
Склад і структура
Хімічний склад
Речовина | Формула | Вміст | |
---|---|---|---|
Континентальна | Океанічна | ||
Діоксид кремнію | SiO2 | 60,2 % | 48,6 % |
Оксид алюмінію | Al2O3 | 15,2 % | 16,5 % |
Оксид кальцію | CaO | 5,5 % | 12,3 % |
Оксид магнію | MgO | 3,1 % | 6,8 % |
Монооксид заліза | FeO | 3,8 % | 6,2 % |
Оксид натрію | Na2O | 3,0 % | 2,6 % |
Оксид калію | K2O | 2,8 % | 0,4 % |
Оксид заліза(III) | Fe2O3 | 2,5 % | 2,3 % |
Вода | H2O | 1,4 % | 1,1 % |
Діоксид вуглецю | CO2 | 1,2 % | 1,4 % |
Оксид титану(IV) | TiO2 | 0,7 % | 1,4 % |
Оксид фосфору(V) | P2O5 | 0,2 % | 0,3 % |
Total | 99,6 % | 99,9 % |
Маса Землі становить приблизно 5,9722×1024 кг. Вона складається переважно із заліза (32,1 %), кисню (30,1 %), кремнію (15,1 %), магнію (13,9 %), сірки (2,9 %), нікелю (1,8 %), кальцію (1,5 %) і алюмінію (1,4 %), решту — 1,2 % становлять слідові кількості інших хімічних елементів. Вважається, що через масову сегрегацію, область ядра здебільшого складається із заліза (88,8 %), з меншою кількістю нікелю (5,8 %), сірки (4,5 %) і нижче 1 % мікроелементів.
Найпоширенішими складовими породи земної кори є майже всі оксиди: хлор, сірка та фтор є важливими винятками з цього, і їх загальна кількість у будь-якій породі зазвичай, набагато менше 1 %. Понад 99 % земної кори складається з 11 оксидів, переважно кремнезему, оксиду алюмінію, оксидів заліза, вапна, магнезії, поташу та соди.
Внутрішня структура
Див. також Геологія, Мінерагенія Землі, Пульсаційна гіпотеза, Сейсмічність Землі, Тектоніка плит
У XIX ст. один за одним відкривалися нові хімічні елементи, і були винайдені спектроскопи, які могли оцінювати елементи за світлом. Спектроскопія сонячного світла припустила, що сонце може містити невідомий елемент, гелій, але 1895 року Вільям Ремзі виявив новий елемент в урановій руді та розпізнав його також як гелій. Цей висновок поклав край теорії п’ятого елемента (ефіру) з часів Арістотеля та довів, що Земля й Сонце зроблені з однієї речовини. Теорія дрейфу континентів, запропонована Альфредом Вегенером на початку XX ст., не могла пояснити, чому відбувався рух. Проте дослідження рельєфу морського дна за допомогою звукових хвиль, засобами створеними під час Другої світової війни, виявили Серединно-Атлантичний хребет, і виявилося, що дно океану простягається по обидва боки хребта. Починаючи з цього відкриття, були зібрані різноманітні докази, а гравітаційні вимірювання показали існування континентальної та океанічної кори, а сейсмічні вимірювання довели наявність у Землі ядра та мантії, тобто народилася концепція тектоніки плит. До 1980-х років загальна структура була завершена, дослідження просунулося до аналізу структури мантії за допомогою сейсмічної томографії (мантійна томографія) та пояснення зв’язку між умовами конвекції і плитами (теорія плюму).
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOW1MMlk0TDBWaGNuUm9YM0J2YzNSbGNsOTFheTV6ZG1jdk1qSXdjSGd0UldGeWRHaGZjRzl6ZEdWeVgzVnJMbk4yWnk1d2JtYz0ucG5n.png)
Внутрішнє ядро, за припущенням, має діаметр 2600 км і складається з чистого заліза чи нікелю, зовнішнє ядро товщиною 2250 км із розплавленого заліза або нікелю, мантія близько 2900 км завтовшки складається переважно з твердих гірських порід, відділена від земної кори поверхнею Мохоровичича. Кора і верхній шар мантії утворюють 12 основних рухомих блоків, деякі з них несуть континенти. Плато постійно повільно рухаються, цей рух називається .
Земля складається з трьох основних геосфер: земної кори, мантії і ядра, яке, натомість, поділяється на низку шарів. Речовина цих геосфер різна за фізичними властивостями, станом і мінералогічним складом. Залежно від величини швидкостей сейсмічних хвиль і особливостей їх зміни з глибиною „тверду“ Землю поділяють на вісім сейсмічних шарів: А, В, С, D', D", Е, F і G. Крім того, в Землі виокремлюють особливо міцний шар літосферу і наступний, розм'якшений шар — астеносферу. Шар А, або земна кора, має змінну товщину (в континентальній області — 33 км, в океанічній — 6 км, в середньому — 18 км).
Під горами кора потовщується, в рифтових долинах серединно-океанічних хребтів майже зникає. На нижній межі земної кори, — поверхні Мохоровичича, — швидкості сейсмічних хвиль зростають стрибкоподібно, що пов'язано переважно зі зміною речовинного складу з глибиною, переходом від гранітів і базальтів до ультраосновних гірських порід верхньої мантії. Шари В, С, D', D" входять у мантію. Шари Е, F і G утворюють ядро Землі радіусом 3486 км. На межі з ядром () швидкість поздовжніх хвиль різко зменшується на 30 %, а поперечні хвилі зникають, що вказує на те, що зовнішнє ядро (шар Е, котре тягнеться до глибини 4980 км) рідке. Нижче перехідного шару F (4980—5120 км) розташовано тверде внутрішнє ядро (шар G), в якому знову поширюються поперечні хвилі.
У твердій земній корі переважають такі хімічні елементи: кисень (47,0 %), кремній (29,0 %), алюміній (8,05 %), залізо (4,65 %), кальцій (2,96 %), натрій (2,5 %), магній (1,87 %), калій (2,5 %), титан (0,45 %), які разом становлять 98,98 %. Найрідкісніші елементи: Ро (приблизно 2·10−14 %), Ra (2·10−10 %), Re (7·10−8 %), Au (4,3·10−7 %), Bi (9·10−7 %) тощо.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODNMemN3TDBWaGNuUm9MV055ZFhOMExXTjFkR0YzWVhrdGRXc3VjM1puTHpJeU1IQjRMVVZoY25Sb0xXTnlkWE4wTFdOMWRHRjNZWGt0ZFdzdWMzWm5MbkJ1Wnc9PS5wbmc=.png)
Внаслідок магматичних, метаморфічних, тектонічних процесів і процесів осадоутворення земна кора різко диференційована, в ній протікають складні процеси скупчення і розсіяння хімічних елементів, що приводять до утворення різних типів порід.
Вважають, що верхня мантія за складом близька до ультраосновних порід, в яких переважає О (42,5 %), Mg (25,9 %), Si (19,0 %) і Fe (9,85 %). У мінеральному відношенні тут панує олівін, менше піроксенів. Нижню мантію вважають подобою кам'яних метеоритів (хондритів). Ядро 3емлі за складом має схожість із залізними метеоритами і містить приблизно 80 % Fe, 9 % Ni, 0,6 % Co. На основі метеоритної моделі, розраховано середній склад Землі, в якому переважає Fe (35 %), О (30 %), Si (15 %) і Mg (13 %).
Температура є однією з найважливіших властивостей , що дозволяють пояснити стан речовини в різних шарах і побудувати загальну картину всеосяжних процесів. За вимірюваннями в свердловинах температура на перших кілометрах наростає з глибиною з градієнтом 20 °C/км. На глибині 100 км, де знаходяться первинні вогнища вулканів, середня температура трохи нижча за температуру плавлення гірських порід і дорівнює 1100 °C. Водночас під океанами на глибині 100...200 км температура вища, ніж під континентами, на 100...200 °C. Стрибок густини речовини в шарі С на глибині 420 км відповідає тиску 1,4·1010Па і ототожнюється з фазовим переходом в олівіні, який відбувається за температури приблизно 1600 °C. На межі з ядром за тиску 1,4·1011 Па і температури порядку 4000 °C силікати перебувають у твердому стані, а залізо в рідкому. У перехідному шарі F, де залізо твердне, температура може сягати 5000 °C, в центрі Землі — 5000...6000 °C, тобто, відповідна температурі поверхні Сонця.
Теплові процеси
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelV3TDBKeVpXRnJaRzkzYmw5dlpsOTBhR1ZmYVc1amIyMXBibWRmYzI5c1lYSmZaVzVsY21kNUxuTjJaeTh5TWpCd2VDMUNjbVZoYTJSdmQyNWZiMlpmZEdobFgybHVZMjl0YVc1blgzTnZiR0Z5WDJWdVpYSm5lUzV6ZG1jdWNHNW4ucG5n.png)
Між Землею та навколишнім середовищем постійно відбувається енергомасообмін. Планета повсякчас отримує неймовірний обсяг енергії від Сонця через випромінювання, водночас частину цього енергетичного потоку вона віддає в космос у вигляді як віддзеркаленого випромінювання (альбедо земної поверхні, хмар), так і теплової енергії.
У верхні шари атмосфери Землі постійно надходить 174 PW (петават) сонячного випромінювання (інсоляції). Близько 6 % інсоляції відбивається атмосферою, 16 % поглинається нею. Середні шари атмосфери залежно від погодних умов (хмари, пил, атмосферні забруднення) відбивають до 20 % сонячних променів та поглинають 3 %.
Атмосфера не лише зменшує кількість сонячної енергії, що досягає поверхні Землі, але і дифузує близько 20 % з того що надходить, та відсіює частину його спектру. Після проходження атмосфери близько половини опромінення перебуває у видимій частині спектру. Друга половина, переважно належить до інфрачервоної частини спектру. Тільки незначна частина цієї інсоляції припадає на ультрафіолетове випромінювання.
Сонячне випромінювання поглинається поверхнею суходолу, океанами і атмосферою. Абсорбція сонячної енергії через атмосферну конвекцію, випаровування і конденсацію водяної пари є рушійною силою кругообігу води та керує вітрами. Сонячне проміння увібране океаном та суходолом, підтримує середню температуру на поверхні Землі що нині (2000-і) становить 14 °C. Завдяки фотосинтезу рослин, сонячна енергія може перетворюватись на хімічну, котра зберігається у вигляді їжі, деревини та біомаси, яка зрештою перетворюється на викопне паливо.
Географічна оболонка
Визначна особливість будови земної поверхні полягає в розподілі на материки і океани. Велика частина Землі охоплена Світовим океаном (361,1 млн км²; 70,8 %), суходіл становить 149,1 млн км² (29,2 %), та утворює шість материків (Євразію, Африку, Північну Америку, Південну Америку, Антарктиду і Австралію) і острови. Він підіймається над рівнем світового океану в середньому на 875 м (найбільша висота 8848 м — гора Джомолунгма), гори посідають понад 1/3 поверхні суходолу. Пустелі вкривають приблизно 20 % поверхні суходолу, ліси — близько 30 %, льодовики — понад 10 %. Перепад висот на планеті сягає 20 км. Середня глибина світового океану приблизно дорівнює 3800 м (найбільша глибина 11 020 м — Маріанський жолоб (западина) у Тихому океані). Обсяг води на планеті становить 1370 млн км³, середня солоність 35 ‰ (г/л).
Літосфера
Літосфера Землі, яка являє собою твердий і жорсткий зовнішній вертикальний шар Землі, охоплює кору та верхні шари мантії. Літосфера підстилається астеносферою, яка є слабшою, гарячішою та глибшою частиною верхньої мантії. Межа літосфери та астеносфери визначається різницею у відповіді на напруження. Літосфера залишається твердою протягом дуже тривалих проміжків геологічного часу, під час яких вона викривляється пружно та через крихке руйнування, тоді як астеносфера викривлюється в’язко та сприймає сторонні впливи через гнучкі викривлення.
Отже товщина літосфери, вважається глибиною до ізотерми, пов'язаної з переходом між крихкою та в'язкою поведінкою. Температура, за якої олівін стає пластичним (~1000 °C або 1830 °F), часто використовується для визначення цієї ізотерми, оскільки олівін, здебільшого, є найслабшим мінералом у верхній мантії.
Літосфера поділяється горизонтально на тектонічні плити, які часто містять террейни, що зрослися з іншими плитами.
Літосферні плити
Як зазначено вище, цупкий зовнішній шар земної кори та верхньої мантії Землі, літосфера, поділений на літосферні плити. Ці плити являють собою жорсткі пласкі утворення, які рухаються одна відносно одної на одному з трьох типів меж:
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHhMekZpTDFCc1lYUmxjMTkwWldOME1sOTFheTV6ZG1jdk1qVXdjSGd0VUd4aGRHVnpYM1JsWTNReVgzVnJMbk4yWnk1d2JtYz0ucG5n.png)
на збіжних кордонах дві пластини зближуються; на розбіжних межах дві плити розсовуються; а на межі трансформного розлому, дві плити ковзають одна повз іншу у бокових напрямках. Уздовж меж цих плит, можуть відбуватися землетруси, вулканічна активність, гороутворення та виникнення океанічних западин. Тектонічні плити розташовані на верхівці астеносфери, твердої, але менш в’язкої частини верхньої мантії, яка може текти та рухатися разом із плитами.
Коли тектонічні плити мимовільно рухаються, океанічна кора підсовується під передні краї плит на збіжних кордонах. Водночас підняття речовини мантії на розбіжних кордонах, створює серединно-океанічні хребти. Поєднання цих процесів повертає океанічну кору назад у мантію. Через таке перероблення, більшість океанічного дна має вік менше 100 млн років. Найдавніша океанічна кора розташована в західній частині Тихого океану, її вік оцінюється в 200 млн років. Для порівняння, найдавніша датована континентальна кора становить 4030 млн років, хоча циркони були знайдені як уламки в еоархейських осадових породах, котрі дають вік до 4400 млн років, і це вказує на те, що тоді існувала принаймні частина континентальної кори.
Сім основних плит: це Тихоокеанська, Північноамериканська, Євразійська, Африканська, Антарктична, Індо-Австралійська та Південноамериканська. Інші відомі плити охоплюють Аравійську плиту, Карибську плиту, плиту Наска біля західного узбережжя Південної Америки та плиту Скоша в південній частині Атлантичного океану. Австралійська плита злилася з Індійською між 50 і 55 млн років тому. Плити, що рухаються найшвидше, є океанічними: плита Кокос просувається зі швидкістю 75 мм/рік, а Тихоокеанська — 52...69 мм/рік. На іншому полюсі, найповільніша рухома плита — це Південноамериканська плита, яка просувається з типовою швидкістю 10,6 мм/рік.
GPS використовується для спостереження за рухом літосферних плит і їхньою субдукцією.
Гідросфера
Осн. стаття: Гідросфера
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOW1MMlkyTDA5alpXRnVYM2R2Y214a1gwVmhjblJvTG1wd1p5OHlNakJ3ZUMxUFkyVmhibDkzYjNKc1pGOUZZWEowYUM1cWNHYz0uanBn.jpg)
Звідки береться вода на Землі і, зокрема, чому на нашій планеті значно більше води, ніж на інших планетах, подібних до Землі, досі (2010-і) не було задовільно з’ясовано. Частина води, ймовірно, виділялася у вигляді водяної пари з магми, тобто зрештою надходила з надр землі. Залишається сумнівним, чи цього достатньо для сьогоднішньої наявної кількості води. Інші значні частини можуть походити від зіткнень комет, транснептунових об’єктів або багатих водою астероїдів (протопланет) із зовнішніх областей поясу астероїдів. Водночас, вимірювання ізотопного відношення дейтерію до протію (відношення D/H) більше вказують на астероїди, оскільки подібні ізотопні співвідношення були знайдені у водних слідах вуглецевих хондритів, як і в океанічній воді, тоді як ізотопне співвідношення комет і транснептунових об’єктів згідно з попередніми вимірюваннями не узгоджуються з дослідженнями наземної води.
Гідросфера Землі, це загальна кількість води на нашій планеті та її розподіл. Більша частина гідросфери нашої планети складається зі всеосяжного океану. Проте, гідросфера Землі також містить воду в атмосфері та на суші, зокрема це: хмари, внутрішні моря, озера, річки та підземні води на глибині до 2000 метрів. Маса океанів становить приблизно 1,35×1018 метричних тонн або приблизно 1/4400 від загальної маси Землі. Океани посідають площу 361,8 мільйонів км2 із середньою глибиною 3 682 метри, що приводить до оцінкового обсягу 1,332 мільярдів км3. Якби вся поверхня земної кори була на тій же висоті, що й рівна сфера, глибина світового океану становила б 2,7-2,8 км. Близько 97,5 % води є солоною; решта 2,5 % – прісна вода. Більшість прісної води, приблизно 68,7 %, присутня у вигляді льоду в крижаних шапках і льодовиках.
У найхолодніших регіонах Землі, сніг зберігається влітку та перетворюється на лід. Цей накопичений сніг і крига згодом утворює льодовики, тіла льоду, які течуть під дією власної сили тяжіння. Альпійські льодовики утворюються в гірських районах, тоді як величезні крижані покриви виникають над сушею в полярних регіонах. Потік льодовиків розмиває поверхню, різко змінюючи її, утворюючи U-подібні долини та інші форми рельєфу. Морський лід в Арктиці покриває терени приблизно як Сполучені Штати, хоча він швидко відступає внаслідок зміни клімату.
Середня солоність океанів Землі становить близько 35 грамів солі на кілограм морської води (3,5 % солі). Велика частина цієї солі була отримана внаслідок вулканічної діяльності або видобута з прохолодних вивержених порід. Океани також є вмістищем розчинених атмосферних газів, які потрібні для виживання багатьох водних форм життя. Морська вода має важливий вплив на світовий клімат, а океани діють як велике сховище тепла. Зрушення в розподілі температури в океані можуть спричинити значні погодні зміни, такі як Ель-Ніньйо–Південне коливання.
Велика кількість води на поверхні Землі є неповторною особливістю, яка відрізняє її від інших планет Сонячної системи. Планети Сонячної системи зі значною атмосферою, справді частково містять атмосферну водяну пару, але їм бракує поверхневих умов для сталої поверхневої води. Попри те, що на деяких супутниках присутні ознаки великих сховищ позаземної рідкої води, можливо навіть більшого об’єму, ніж земний океан, усі вони є великими водоймами під замерзлим поверхневим шаром товщиною з кілометр.
Атмосфера
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHpMek0wTDBWaGNuUm9KVEkzYzE5aGRHMXZjM0JvWlhKbFgzVnJMbk4yWnk4eU1qQndlQzFGWVhKMGFDVXlOM05mWVhSdGIzTndhR1Z5WlY5MWF5NXpkbWN1Y0c1bi5wbmc=.png)
Атмосфера Землі, загальна маса якої 5,15·1015т, складається з повітря — суміші переважно азоту (78,08 %) і кисню (20,95 %), 0,93 % аргону, 0,03 % вуглекислого газу, інше — це водяна пара, а також інертні та інші гази. Найбільша температура поверхні суходолу — 57-58 °C (у тропічних пустелях Африки і Північної Америки), найменша — близько −90 °C (у центральних районах Антарктиди).
Атмосфера Землі захищає все живе від згубного впливу космічного випромінювання.
Атмосферний тиск на рівні моря Землі, в середньому становить 101,325 кПа (14,696 фунтів на кв. дюйм). Вміст водяної пари коливається від 0,01 % до 4 %, але в середньому становить близько 1 %. Хмари покривають близько двох третин поверхні Землі, більше над океанами, ніж над сушею. Висота тропосфери змінюється залежно від широти, коливаючись від 8 км (5 миль) на полюсах до 17 км (11 миль) на екваторі, з деякими відхиленнями внаслідок погодних і сезонних чинників.
Біосфера Землі істотно змінила власну атмосферу. Кисневий фотосинтез розвинувся 2,7 млрд років тому, утворивши переважно азотно-кисневе повітря сучасності. Ця зміна спричинила поширення аеробних організмів і, опосередковано, утворення озонового шару завдяки подальшому перетворенню атмосферного O2 на O3: O + O2 → O3. Цікаво, що до появи бактерій, які виробляють кисень, 3750–2500 мільйонів років тому, атмосфера складалася з азоту та вуглекислого газу, отже небо, можливо, виглядало помаранчевим. Озоновий шар затримує ультрафіолетове сонячне випромінювання, дозволяючи життя на суші. Іншими завданнями атмосфери, важливими для життя, є перенесення водяної пари, виділення корисних газів, спалювання невеликих метеорів до того, як вони зіткнуться з поверхнею, і зниження температури. Останнє явище є парниковим ефектом: сліди молекул в атмосфері слугують для захоплення теплової енергії, що виділяється з поверхні, тим самим підвищуючи середню температуру. Водяна пара, вуглекислий газ, метан, оксид азоту й озон, є основними парниковими газами в атмосфері. Без цього явища збереження тепла, середня температура поверхні становила б −18 °C (0 °F), на відміну від нинішніх +15 °C (59 °F) і життя на Землі, ймовірно, не існувало б у його сучасному вигляді.
Хімічний склад атмосфери Землі: 78,1 % — азот, 20 — кисень, 0,9 — аргон, решта — вуглекислий газ, водяна пара, водень, гелій, неон.
Лінія Кармана, яка визначається як 100 кілометрів над поверхнею землі, є звичайною межею між атмосферою та космосом.
Теплова енергія може збільшувати швидкість деяких частинок у верхніх шарах атмосфери, які отже можуть уникнути гравітації Землі. Це викликає повільний, але неухильний «витік» атмосфери в космос, що називається атмосферним викидом. Оскільки незв'язаний водень має низьку молекулярну масу, він здатний легше досягти швидкості втікання і зникає у космосі з більшою швидкістю, ніж інші гази. Вихід водню в космос переводить Землю з початково відновлювального стану в окиснювальний. Фотосинтез забезпечує постачання незв'язаного кисню, але втрата відновників, таких як водень, вважається потрібною умовою масового накопичення кисню в атмосфері. Тож, здатність водню залишати атмосферу Землі, могла вплинути на перебіг життя, що розвинулося на планеті.
В даний час більша частина водню перетворюється на воду, перш ніж він випаровується через багату киснем атмосферу. Отже, водень, якому вдається витікати, утворюється здебільшого внаслідок руйнування молекул метану у верхніх шарах атмосфери.
Атмосфера Землі містить:
- тропосферу (до 15 км)
- стратосферу (15—100 км)
- іоносферу (100 — 500 км).
Між тропосферою і стратосферою розташовується перехідний шар — тропопауза. У глибинах стратосфери під впливом сонячного світла створюється озоновий екран, який захищає живі організми від космічного випромінювання. Вище — мезо-, термо- й екзосфери.
Погода і клімат
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMemszTDBsVFV5MDBNbDlYWVc1cGJtZGZjM1Z1TG1wd1p5OHlNakJ3ZUMxSlUxTXROREpmVjJGdWFXNW5YM04xYmk1cWNHYz0uanBn.jpg)
Як зазначено вище, нижній шар атмосфери називається тропосферою. В ній відбуваються явища, які визначають погоду. Внаслідок нерівномірного нагрівання поверхні Землі сонячною радіацією, в тропосфері безперестанно проходить циркуляція великих мас повітря. Основними повітряними течіями в атмосфері Землі є пасати в смузі до 30° обабіч екватора та західні вітри помірного поясу в смузі від 30° до 60°. Окремою причиною перенесення тепла, є наявність системи океанічних течій.
Іншими чинниками, які впливають на погоду певної місцевості, є її близькість до океанів, океанічна та атмосферна циркуляція та топологія. Місця поблизу океанів зазвичай, мають холодніше літо та теплішу зиму через те, що океани можуть накопичувати велику кількість тепла. Вітер переносить холод або тепло океану на сушу. Атмосферний кругообіг також відіграє важливу роль: наприклад, у США Сан-Франциско та Вашингтон є прибережними містами приблизно на одній широті. Клімат Сан-Франциско значно помірніший, оскільки переважний напрямок вітру — з моря на сушу. Нарешті, температура знижується з висотою, через що гірські місцевості холодніші, ніж низовина.
Вода здійснює на поверхні землі постійний кругообіг. Випаровуючись із поверхні вод та суходолу, за сприятливих умов водяна пара здіймається вгору в атмосфері, що призводить до утворення хмар. Вода повертається на поверхню землі у вигляді атмосферних опадів і стікає до морів і океанів системою річок.
Земля отримує 1361 Вт/м2 сонячного випромінювання. Кількість сонячної енергії, яку отримує поверхня Землі, зменшується зі зростанням широти. Чим далі від екватора, тим менший кут падіння сонячних променів на поверхню, і тим більша відстань, яку повинен пройти промінь в атмосфері. Внаслідок цього середньорічна температура на рівні моря зменшується приблизно на 0.4 °C на один градус широти. Поверхню Землі поділяють на широтні пояси з приблизно однаковим кліматом: тропічний, субтропічний, помірний та полярний. Класифікація кліматів залежить від температури та кількості опадів. Найбільше визнання здобула класифікація кліматів Кеппена, за якою вирізняють п'ять широких груп — вологі тропіки, пустеля, вологі середні широти, континентальний клімат, холодний полярний клімат. Кожна з цих груп поділяється на особливі підгрупи.
Система Кеппена оцінює регіони на основі спостережуваної температури й опадів. Температура повітря на поверхні може сягати приблизно +55 °C (131 °F) у гарячих пустелях, таких як Долина Смерті, та здатна опускатися до −89 °C (−128 °F) в Антарктиді.
Національний центр прогнозування навколишнього середовища США зафіксував, що 3 липня 2023 року у світі став найспекотніший днем на Землі за всю історію спостережень. Згідно повідомлення агентства Reuters, середня глобальна температура побила попередній рекорд і становила +17,01 °С. Минулий рекорд відбувся у серпні 2016 року з позначкою +16,92 °С. Більш того, вчені вважають, що це лише початок і липень може стати найжаркішим за 120 000 років. На підтвердження цьому, вже 7 липня 2023 року, середня температура в світі досягла нового максимуму втретє за тиждень і склала +17,23 °С. Червень 2023 року став найспекотнішим на Землі за всю історію спостережень згідно з аналізом глобальної температури NASA. Взагалі, згідно висновків вчених, які були опубліковані в науковому журналі Nature Climate Change, середні температури на Землі зросли приблизно на 1,7 °С з середини 1860-х років, що помітно вище за поточні оцінки експертів ООН.
Магнітне поле
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekprTDAxaFoyNWxkRzl6Y0dobGNtVmZUR1YyWld4ekxXVnVMbk4yWnk4eE9UQndlQzFOWVdkdVpYUnZjM0JvWlhKbFgweGxkbVZzY3kxbGJpNXpkbWN1Y0c1bi5wbmc=.png)
Основна частина магнітного поля Землі виробляється в ядрі, місці динамо-процесу, який перетворює кінетичну енергію термічної та композиційної конвекції, на енергію електричного та магнітного полів. Поле простягається назовні від ядра, крізь мантію і до поверхні Землі, де воно є наближено диполем. Полюси диполя розташовані близько до географічних полюсів Землі. На екваторі магнітного поля, напруженість магнітного поля на поверхні становить 3,05 × 10−5Тл, з магнітним моментом 7,79 × 1022 Aм2 в епоху 2000-х років, зменшуючись майже на 6 % за століття (хоча він все ще залишається дужчим ніж у середньому за довгий час). Конвекційні рухи в ядрі безладні; магнітні полюси мимовільно рухаються і час від часу змінюють напрямок. Це спричинює вікові зміни основного поля та його перевертання з непостійними проміжками часу, у середньому кілька разів на мільйон років. Остання зміна сталася приблизно 700 000 років тому.
Протяжність магнітного поля Землі в космосі визначає магнітосферу. Іони та електрони сонячного вітру відхиляються магнітосферою; вплив сонячного вітру стискає денний бік магнітосфери приблизно до 10 радіусів Землі та розширює нічний бік магнітосфери на довгий хвіст. Оскільки швидкість сонячного вітру більша за швидкість, з якою хвилі поширюються крізь сонячний вітер, надзвукова головна ударна хвиля передує денній магнітосфері в сонячному вітрі. Заряджені частинки містяться в магнітосфері; плазмосфера відзначається частинками низької енергії, які по суті слідують лініям магнітного поля під час обертання Землі. Кільцевий струм визначається частинками середньої енергії, які дрейфують відносно геомагнітного поля, але з траєкторіями, на яких все ще переважає магнітне поле, а радіаційні пояси Ван Аллена утворюються частинками високої енергії, рух яких насправді випадковий, але наявний в магнітосфері.
Під час магнітних бур і збурень заряджені частинки можуть відхилятися від зовнішньої магнітосфери та особливо хвоста магнітосфери, спрямовуватися вздовж ліній поля в іоносферу Землі, де атмосферні атоми можуть збуджуватися та іонізуватися, утворюючи полярне сяйво.
Земна гравітація
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHhMekUwTDBkeVlYWnBkSGxmWVc1dmJXRnNhV1Z6WDI5dVgwVmhjblJvTG1wd1p5OHlNakJ3ZUMxSGNtRjJhWFI1WDJGdWIyMWhiR2xsYzE5dmJsOUZZWEowYUM1cWNHYz0uanBn.jpg)
Сила тяжіння Землі, котра позначається g, це загальне прискорення, яке надається об’єктам через сукупний вплив гравітації (від розподілу маси всередині Землі) і відцентрової сили (від обертання Землі). Це векторна величина, напрямок якої збігається з прямовисом, а сила або величина визначається нормою .
В одиницях СІ це прискорення виражається в метрах за секунду в квадраті (позначається, м/с2 чи м·с−2) або еквівалентно в ньютонах на кілограм (Н/кг чи Н·кг−1). Біля поверхні Землі прискорення сили тяжіння становить приблизно 9,81 м/с2, і це означає, що без урахування впливу опору повітря, швидкість вільного падіння об’єкта збільшуватиметься приблизно на 9,81 метра за секунду щосекунди. Цю величину іноді неофіційно називають малим g (натомість, гравітаційна стала G називається великою G).
Точна сила земного тяжіння залежить від місця розташування. Номінальне «середнє» значення на поверхні Землі, відоме як стандартна гравітація, за визначенням становить 9,80665 м/с2. Ця величина позначається по-різному, як от gn, ge (хоча це інколи означає нормальне екваторіальне значення на Землі, 9,78033 м/с2), g0 або просто g (яке також застосовується для змінної місцевої величини).
Вага предмета на поверхні Землі – це сила, спрямована вниз на цей об’єкт, визначена другим законом Ньютона, або F = m(a) (сила = маса × прискорення). Прискорення вільного падіння впливає на загальне прискорення сили тяжіння, але інші чинники, як от обертання Землі, також роблять свій внесок, отже, впливають на вагу об’єкта. Гравітація зазвичай, не містить гравітаційне тяжіння Місяця та Сонця, яке враховується з точки зору приливних явищ.
Сфера Гілла, або інакше куля гравітаційного впливу Землі, має радіус приблизно 1,5 мільйона км (930 000 миль). Це найбільша відстань, на якій гравітаційний вплив Землі є дужчим, ніж від більш далекого Сонця та сусідніх планет. Тіла повинні обертатися навколо Землі в межах цієї відстані, інакше вони можуть стати незв'язаними з нашою планетою через гравітаційні збурення Сонця.
Внутрішнє тепло
Основна стаття: Внутрішній тепловий баланс Землі
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODNMemMwTDBWaGNuUm9YMmhsWVhSZlpteHZkeTVxY0djdk1qZ3djSGd0UldGeWRHaGZhR1ZoZEY5bWJHOTNMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
Основними ізотопами Землі, що виділяють тепло, є калій-40, уран-238 і торій-232. У центрі планети температура може досягати 6000 °C, а тиск може сягати 360 ГПа. Оскільки велика частина тепла виділяється радіоактивним розпадом, науковці припускають, що на початку історії Землі, до вичерпання ізотопів із коротким періодом напіврозпаду, виробництво тепла на нашій планеті було набагато вищим. Приблизно впродовж 3 млрд років було би вироблено вдвічі більше тепла, ніж зараз, що збільшило би швидкість мантійної конвекції та тектоніки плит, і дозволило б утворювати незвичайні вивержені породи, такі як коматиїти, які зрідка утворюються сьогодні.
Середня втрата тепла від Землі становить 87 мВт м−2, що відповідає загальносвітовим втратам тепла 4,42×1013 Вт. Частина теплової енергії ядра переноситься до кори мантійними плюмами, формою конвекції, що складається з підйому високотемпературної породи. Ці шлейфи можуть утворювати гарячі точки та вивергати базальти. Більша частина тепла на Землі втрачається через тектоніку плит, підіймання мантії, пов’язане із серединно-океанічними хребтами. Останнім основним способом втрати тепла є теплопровідність крізь літосферу, більша частина якої відбувається під океанами, завдяки тому що кора там набагато тонша, ніж кора континентів.
Положення у Сонячній системі
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekpqTDFKdmRHRjBhVzVuWDJWaGNuUm9YeVV5T0d4aGNtZGxKVEk1TG1kcFppOHlNakJ3ZUMxU2IzUmhkR2x1WjE5bFlYSjBhRjhsTWpoc1lYSm5aU1V5T1M1bmFXWT0uZ2lm.gif)
Земля — відкрита система в космосі, вона постійно взаємодіє з навколишнім космічним середовищем: отримує енергію від Сонця, випромінює тепло. На планету безупинно потрапляють метеори, космічний пил, зрідка метеорити та комети. Планета повсякчас перебуває під впливом сонячного вітру (потік іонізованих атомів водню 90 % та гелію 10 % зі швидкістю 350—450 км/с врізається в магнітосферу) та космічного випромінювання (потік високоенергетичних ядер водню). Земля неспинно гравітаційно взаємодіє з Місяцем та Сонцем (в значно меншій мірі з іншими планетами Сонячної планети), що обумовлює припливні явища.
Обертання
Повний обіг навколо осі планета здійснює за добу — 23 години 56 хвилин 4 секунди (тобто певна точка на поверхні Землі долає щосекунди приблизно півкілометра — 40 000 км : 24 год : 3600 с). З цим рухом пов'язані декілька географічних наслідків:
- під дією сил тяжіння та відцентрової сили Земля стає опуклою поблизу екватора та сплющеною біля полюсів;
- відбувається зміна дня і ночі;
- утворюється оборотна сила, або сила Коріоліса, завдяки чому всі потоки (водні чи повітряні) в північній півкулі, що рухаються з півночі на південь, відхиляються від свого напрямку праворуч.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHdMekJrTDBWamJHbHdkR2xqWDNCc1lXNWxYek5rWDNacFpYY3VaMmxtTHpJd01IQjRMVVZqYkdsd2RHbGpYM0JzWVc1bFh6TmtYM1pwWlhjdVoybG0uZ2lm.gif)
Орбіта
Земля виконує один оберт навколо Сонця за кожні 365,256 днів сонячного часу, що відповідає одному року (365 діб 6 годин 9 хвилин 9 секунд). Для зручності вимірюють три роки поспіль по 365 діб кожен, а до четвертого року, високосного, додають 1 добу. Середня відстань від Сонця становить 150 млн км. З погляду земного спостерігача, Сонце рухається на схід відносно зірок зі швидкістю 1°/день. Орбітальна швидкість планети становить у середньому 29,78 км/с.
Нахил осі обертання і сезони
Кут нахилу осі Землі до площини орбіти постійно становить 66° 33′. Нахил осі суттєво впливає на нерівномірний розподіл сонячної радіації земною поверхнею. Це обумовлює почергову зміну пір року.
Орбітальна та осьова площини не вирівняні точно: вісь Землі нахилена приблизно на 23,44 градуса від перпендикуляра до площини Земля-Сонце (екліптики), а площина Земля-Місяць нахилена до ±5,1 градуса відносно площини Земля-Сонце. Без цього нахилу, затемнення на Землі відбувалося б кожні два тижні, чергуючи місячні та сонячні затемнення.
Система Земля-Місяць
Місяць
Додаткові відомості: Місяць та Орбіта Місяця
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHdMekJqTDAxaGNuTlNaV052Ym01aGFYTnpZVzVqWlU5eVltbDBaWEl0Vm1sbGQzTXRSV0Z5ZEdoTmIyOXVMVEl3TWpJd05ESXlMbXB3Wnk4eU1qQndlQzFOWVhKelVtVmpiMjV1WVdsemMyRnVZMlZQY21KcGRHVnlMVlpwWlhkekxVVmhjblJvVFc5dmJpMHlNREl5TURReU1pNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
Місяць (англ. Moon) це відносно великий природний супутник земного виду, схожий на планету, діаметр якого становить приблизно чверть діаметра Землі. Це найбільший супутник у Сонячній системі відносно розміру його планети, хоча наприклад, Харон більший порівняно з власною карликовою планетою Плутоном В англомовних дописах, природні супутники інших планет також називаються «moons» (місяці, але з маленької букви) відповідно до назви супутника Землі. Найпоширеніша теорія походження Місяця, гіпотеза велетенського удару, стверджує, що він утворився внаслідок зіткнення протопланети розміром з Марс під назвою Тейя, з ранньою Землею. Це припущення пояснює (побіжно) відносну нестачу на Місяці заліза та летючих елементів і таке явище, що склад його ґрунту майже подібний до складу земної кори.
Гравітаційне тяжіння між Землею та Місяцем викликає припливи на Землі. Той самий вплив на Місяць призвів до його приливного запирання: його період обертання навколо осі, дорівнює часу, потрібному для обертання навколо Землі. У підсумку, він завжди повернений до планети тим самим боком. Коли Місяць обертається навколо Землі, різні частини його видимого боку освітлюються Сонцем, що обумовлює місячні фази. Завдяки їхній приливній взаємодії, Місяць віддаляється від Землі зі швидкістю приблизно 38 мм/рік (1,5 дюйма/рік). Протягом мільйонів років ці крихітні доданки — і подовження земної доби приблизно на 23 мкс/рік — призводять до значних змін. Наприклад, під час Едіакарію (приблизно 620 млн років тому) у році було 400±7 днів, кожен з яких тривав 21,9±0,4 години.
Місяць міг значно вплинути на розвиток життя, пом’якшивши клімат планети. Палеонтологічні дані та комп'ютерне моделювання показують, що нахил осі Землі усталюється приливними взаємодіями з Місяцем. Деякі теоретики вважають, що без цієї стабілізації проти моментів сили, наданих Сонцем і планетами до екваторіальної опуклості Землі, вісь обертання могла би бути безладно неусталеною, представляючи великі зміни протягом мільйонів років, як у разі з Марсом, хоча досі щодо цього тривають суперечки.
Якщо дивитися із Землі, то Місяць перебуває достатньо далеко, щоби мати майже такий же видимий розмір диска, як Сонце. Кутовий розмір (або тілесний кут) цих двох тіл збігається, завдяки тому що, хоча діаметр Сонця приблизно в 400 разів більший, ніж діаметр Місяця, воно також у 400 разів більше віддалено. Це дозволяє повним і кільцеподібним сонячним затемненням відбуватися на Землі.
Астероїди та штучні супутники
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkV4TDBSbFluSnBjeTFIUlU4eE1qZ3dMbXB3Wnk4eU1qQndlQzFFWldKeWFYTXRSMFZQTVRJNE1DNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
Основні статті: Навколоземні об’єкти і Гіпотетичні природні супутники Землі
Сімейство коорбітальних астероїдів Землі складається з квазісупутників, об'єктів з підковоподібною орбітою та троянців. Є принаймні п'ять квазісупутників, зокрема 469219 Камооалева. Троянський астероїд-супутник, 2010 TK7, лібрує навколо головної точки трикутника Лагранжа, L4, на орбіті Землі навколо Сонця. Крихітний навколоземний астероїд 2006 RH120 наближається до системи Земля-Місяць приблизно кожні двадцять років. Під час цих зближень він може обертатися навколо Землі протягом коротких проміжків часу.
Станом на вересень 2021 року, навколо Землі оберталося 4550 робочих штучних супутників. Наявні також неробочі супутники, зокрема Венгард 1, котрий є найстарішим супутником, який зараз перебуває на орбіті, і понад 16 000 уламків відстежуваного космічного сміття.
Комп'ютерні моделі, розроблені сучасними астрофізиками Мікаелем Гранвіком та іншими, припускають, що «тимчасові супутники» мають бути досить поширеними поблизу нашої планети і що «в усі часи повинен бути принаймні один природний супутник діаметром 1 метр на орбіті навколо Землі». Ці космічні тіла залишатимуться на орбіті в середньому десять місяців, перед тим як повернутися на сонячну орбіту. Найбільшим штучним супутником Землі є Міжнародна космічна станція.
Заселеність
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHhMekU1TDBOdmJuUnBibVZ1ZEhOZmRtbGtaVjlqYjNWc1pYVnljeTV3Ym1jdk1qZ3djSGd0UTI5dWRHbHVaVzUwYzE5MmFXUmxYMk52ZFd4bGRYSnpMbkJ1Wnc9PS5wbmc=.png)
Північна Америка
Південна Америка
Антарктида
Африка
Європа
Азія
Австралія
Рід людина, до якого належить анатомічно сучасна людина, яка мешкає близько 300 000 років, існує на Землі приблизно від 3 до 2 мільйонів років. До винаходу рослинництва і тваринництва на Близькому Сході (бл. XI ст.), в Китаї (бл. VIII ст) і на Мексиканській низовині (бл. 6-го тис. до н. е.) люди жили винятково як мисливці і збирачі. Після цієї неолітичної революції, у міру поширення цивілізацій, культурні рослини та тварини, виведені людиною, дедалі більше витісняли дикі рослини та тварин. Починаючи з промислової революції, люди дедалі більше впливають на зовнішній вигляд і розвиток Землі: великі терени землі перетворюються на промислові та транспортні зони.
Такі антропогенні зміни, мали явно поганий вплив у деяких регіонах світу, вже на початку сучасної ери: наприклад, у Центральній Європі з XVI століття спостерігалася різка нестача деревини, до чого спричинилося значне вирубування лісів. Це стало поштовхом до перших великих рухів у Європі та Північній Америці за захист довкілля та збереження природи у XVIII та XIX століттях. Забруднення та руйнування у велетенських розмірах, швидко зросли у XX столітті. Взаємозв’язки, що лежать в основі цього, були вперше всебічно показані в дослідженні «Межі зростання» 1972 року. Міжнародний день захисту навколишнього середовища відзначається 22 квітня з 1990 року і називається Днем Землі. 1992 року, з'явилося перше «Попередження всесвітньої наукової спільноти людству» про термінове зменшення шкідливого впливу на землю.
2008 рік був оголошений ООН під егідою ЮНЕСКО Міжнародним роком планети Земля (МРЗ). Ця найбільша глобальна ініціатива в галузі геонаук на сьогодні має на меті представити важливість і переваги сучасних геонаук для суспільства та сталого розвитку. Численні заходи та міждисциплінарні проєкти на міжнародному та національному рівнях тривали з 2007 по 2009 роки протягом трьох років.
Біосфера
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWxMMlZtTDA5alpXRnVYMkpsWVdOb1gyRjBYMnh2ZDE5MGFXUmxYMkZuWVdsdWMzUmZkR2hsWDNOMWJpNXFjR2N2TWpVd2NIZ3RUMk5sWVc1ZlltVmhZMmhmWVhSZmJHOTNYM1JwWkdWZllXZGhhVzV6ZEY5MGFHVmZjM1Z1TG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Біосфера відповідає всім живим організмам і середовищам їхнього проживання тож через це, може бути поділена на три зони присутності життя на Землі: літосферу, гідросферу та атмосферу, які також взаємодіють одна з одною. Поява життя на Землі оцінюється щонайменше датою 3,5 млрд років тому, як точки відліку еволюції біосфери. Понад те, час появи останнього універсального загального предка оцінюється між 3,5 і 3,8 млрд років тому. Водночас, приблизно 99 % видів, які колись жили Землі, нині вимерли.
Біосфера поділяється приблизно на п'ятнадцять біомів, населених подібними групами рослин та тварин. Це сукупність екосистем, притаманних для біогеографічної області та названих за переважними в ній та пристосованими до неї видами рослинності та тварин. Здебільшого вони розподілені відмінностями стосовно широти, висоти над рівнем моря чи вологості. Деякі наземні біоми, розташовані за арктичним і антарктичним колами (наприклад, тундра), на великих висотах або в дуже посушливих місцевостях, відносно позбавлені тваринного і рослинного світу, тоді як біорізноманіття найбільш властиво тропічним лісам.
Природні ресурси
Земля надає природні ресурси, які можуть добуватися та застосовуватися людьми для різних цілей. Це може бути, наприклад, мінеральна сировина (прісна вода, руда тощо), продукти дикого походження (деревина, дичина тощо) або навіть викопна органічна речовина (нафта, вугілля тощо).
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWpMMk5sTDA5cGJGOTNaV3hzTG1wd1p5OHlNakJ3ZUMxUGFXeGZkMlZzYkM1cWNHYz0uanBn.jpg)
Розрізняють відновлювані ресурси, які можуть бути заповнені за короткий проміжок часу, в межах існування окремої людини, та невідновлювані природні запаси, коли стрімкість їхнього споживання, навпаки, значно перевищує швидкість їх створення. Серед останніх, особливо вирізняються викопні види палива, для утворення яких потрібні мільйони років. Значні кількості цих копалин палива, можуть бути отримані з земної кори, як от вугілля, нафта, природний газ або гідрати метану. Ці родовища використовуються для виробництва енергії, та як сировина для хімічної промисловості. Такі джерела енергії потім протиставляються відновлюваним джерелам енергії, як от сонячна енергія та енергія вітру, котрі не є вичерпними. Руди також утворюються в земній корі і складаються з різних хімічних елементів, корисних людям для виробництва, наприклад металу.
Земна біосфера виробляє безліч потрібних людині запасів, наприклад продукти харчування, паливо, ліки, кисень, і навіть забезпечує переробку багатьох органічних відходів. Наземні екосистеми залежать від орних земель і прісної води, тоді як морські екосистеми засновані на поживних речовинах, розчинених у морській воді.
У звіті ООН за 2019 рік передбачається, що використання природних ресурсів збільшиться на 110 % у проміжок з 2015 по 2060 рік.
Екологія та ризики
Вважається, що знімки Землі, зроблені з космосу, особливо під час програми «Аполлон», змінили те, як люди почали ставитися до планети, на якій вони жили, що називається враженням огляду, підкресливши її красу, неповторність і крихкість. Зокрема, це викликало усвідомлення розмірів впливу діяльності людства на довкілля Землі. Завдяки науці, особливо спостереженням за Землею, люди почали вживати заходів щодо вирішення екологічних проблем у всьому світі, визнаючи вплив людини та взаємозв'язок із середовищем Землі.
Натомість, оскільки багато людей постійно прагнуть покращити власний рівень життя, вони споживають все більше, що потребує додаткової енергії. Більшість енергії надходить від спалювання викопного палива, що підвищує вміст вуглекислого газу в атмосфері. Оскільки вуглекислий газ є одним із найважливіших парникових газів, це призвело до антропогенних змін клімату, які, на думку більшості науковців, значно підвищать середню загальну температуру. Наслідки від цього, суттєво вплинуть на клімат, океани, рослинність, дику природу та людей. Основними подіями тоді, можуть стати частіші та потужніші погодні явища, підвищення рівня моря внаслідок танення внутрішнього льоду та теплового розширення води, а також зміщення кліматичних поясів і рослинних місцевостей на північ. Якщо міжнародні зусилля щодо захисту клімату не матимуть успіху, може виникнути становище незлічених ризиків для Землі, котре ЗМІ також називають «кліматичною катастрофою».
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODNMemN4TDB0c2FXMWhlbTl1Wlc0dFVISnZaMjV2YzJVdVoybG1Mekl5TUhCNExVdHNhVzFoZW05dVpXNHRVSEp2WjI1dmMyVXVaMmxtLmdpZg==.gif)
Згідно з доповіддю Міжнародного енергетичного агентства за 2016 рік, Паризька кліматична угода 2015 року (якщо будуть дотримані зобов'язання країн), сповільнить зростання викидів CO2, пов'язаних з енергетикою (щорічний приріст скоротиться з 600 до 150 млн тонн на рік), що виявиться загалом недостатнім, для досягнення мети обмеження глобального потепління на 2 °C до 2100 року; траєкторія, що випливає з цих угод, приведе до +2,7 °C. Сценарій, що приводить до +2 °C, повинен передбачати різке зниження викидів, наприклад, збільшення кількості електромобілів до 700 мільйонів штук, 2040 року. За словами доктора Фатіха Біроля, виконавчого директора Міжнародного енергетичного агентства, «Впродовж останніх десятиліть, поновлювані джерела енергії досягають значних успіхів, але загалом їхні надбання залишаються, значною мірою, обмеженими у виробництві електроенергії. Наступною віхою в історії поновлюваних джерел енергії, є розширення їхнього використання в промисловості, будівництві та транспорті з величезними можливостями зростання».
Міжнародне енергетичне агентство вже порадило 2012 року, залишити в землі більше двох третин доведених запасів викопного палива, оскільки наше споживання до 2050 року, не повинно становити більше однієї третини розвіданих запасів викопного палива, щоби не перевищити межу глобального потепління на 2 °C до кінця століття. У дослідженні 2009 року Потсдамським інститутом клімату доведено, що до 2050 року повинно викидатися не більше 565 гігатонн CO2, щоби мати чотири з п'яти нагод, не перевищити доленосну позначку 2 °C. Натомість спалювання всіх розвіданих запасів нафти, вугілля та газу на планеті, призведе до викиду 2 795 гігатонн CO2, тобто вп’ятеро більше. Отже, згідно з цими даними, не варто видобувати 80 % поточних запасів горючих корисних копалин.
Людська географія
Щільність населення значно різниться в усьому світі: близько 60 % мешкають в Азії, особливо в Китаї та Індії, що становить 35 % населення світу, порівняно
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkZtTDBKc1lXTnJUV0Z5WW14bE1qQXhOakZyYlM1cWNHY3ZNek13Y0hndFFteGhZMnROWVhKaWJHVXlNREUyTVd0dExtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
з менш ніж 1 % в Океанії. Водночас, приблизно 56 % населення світу перебуває в міських, а не в сільських місцевостях. 2018 року, за даними ООН, трьома найбільшими містами світу (рівня мегаполісу) були Токіо (37 млн мешканців), Делі (29 млн) та Шанхай (26 млн).
Приблизно одна п'ята частини Землі є придатною для використання людиною. 68 % виниклих земель, розташовані в північній півкулі, і там мешкає 90 % людей. Найпівнічніше постійне людське поселення це Алерт на острові Елсмір в Канаді (82°28′ пн. ш.), а найпівденніше — на антарктичній базі Амундсен-Скотт в Антарктиді (89°59′ пд.ш.).
На всі землі, за винятком Землі Мері Берд в Антарктиді та Бір-Тавіль в Африці, які належать до terra nullius, зазіхають незалежні держави. Станом на 2020 рік, Організація Об'єднаних Націй визнавала 197 держав, зокрема власне 193 держави-члени. Всесвітня книга фактів, зі свого боку, налічує 195 країн та 72 території з обмеженим суверенітетом або автономними утвореннями. Історично у Землі ніколи не було загальнопланетарного суверенітету, хоча багато країн намагалися досягти глобального панування але зазнали невдачі.
Організація Об'єднаних Націй (ООН) – міжнародна організація, створена заради мирного розв'язання суперечок між державами. Організація Об'єднаних Націй насамперед, є майданчиком для дипломатії та гласного міжнародного права. У разі досягнення згоди між різними учасниками організації, насамперед членами Ради Безпеки, там можна ухвалити збройну операцію задля досягнення миру у певній місцевості.
Найпершим конструктором космічного корабля, за допомогою якого вперше в історії людства виведено на орбіту Землі астронавта-людину 12 квітня 1961 року, був житомирянин Сергій Корольов. З того часу приблизно 550 осіб побували в космосі, і дванадцять з них відвідали Місяць (між польотами Аполлоном-11 1969 року та Аполоном-17 1972 року). Взагалі-ж на початку XXI століття, в космосі люди перебувають лише на Міжнародній космічній станції.
Адміністративний стан Землі
Взаємодія між живими істотами та кліматом, нині досягла нового рівня через збільшуваний вплив людини. Тоді як 1920 року на Землі мешкало близько 1,8 мільярда людей, населення світу зросло майже до 6,7 мільярда до 2008 року, та приблизно до 8,0 мільярдів до 2022 року. За проміжок з 2015 по 2020 рік, Організація Об'єднаних Націй нараховувала приріст населення приблизно на 78 мільйонів осіб щороку 2022 року перевищено позначку у вісім мільярдів людей. ООН очікує близько 9,7 мільярдів людей на 2050 рік, та 10,9 мільярдів людей станом на 2100 рік. Очікується, що в осяжному майбутньому в країнах що розвиваються, триватиме значне збільшення населення, тоді як у багатьох високорозвинених країнах, чисельність населення зменшуватиметься або зростатиме дуже повільно, та все-ж їхній промисловий вплив на природу зростатиме.
206 перелічених у списку країн світу держав, можна розподілити на три категорії на основі членства в системі ООН: 193 держави-члени ООН, 2 держави-спостерігачі Генеральної Асамблеї ООН, які не є членами, та 11 інших держав. У графі суперечки щодо суверенітету вказуються держави, які мають беззаперечний суверенітет (188 держав, з яких 187 держав-членів ООН і 1 держава-спостерігач Генеральної Асамблеї ООН), держави, які обговорюють суверенітет (16 держав, з яких 6 держав-членів ООН, 1 держава-спостерігач Генеральної Асамблеї ООН, яка не є членом, і 9 держав де-факто), а також держави, що мають особливий політичний статус (2 держави, обидві у вільній асоціації з Новою Зеландією).
Ознаки державності
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODNMemMwTDFCaGJHRnBjMTlrWlhOZlRtRjBhVzl1YzE5MWJtbGxjeVV5UTE4bFF6TWxRVEJmUjJWdUpVTXpKVUU0ZG1VdWFuQm5Mekl5TUhCNExWQmhiR0ZwYzE5a1pYTmZUbUYwYVc5dWMxOTFibWxsY3lVeVExOGxRek1sUVRCZlIyVnVKVU16SlVFNGRtVXVhbkJuLmpwZw==.jpg)
У світі немає обов’язкового для всіх членів спільноти націй визначення критеріїв державності, але загальноприйняті ознаки та вимоги застосовуються.
Головним міжнародно-правовим стандартом державності є декларативна теорія державності, яка була кодифікована 1933 року. Конвенція визначає державу як суб'єкт міжнародного права, якщо вона «володіє такими вимогами: (a) постійне населення; (b) визначена територія; (c) уряд; і (d) здатність вступати у взаємини з іншими державами», якщо вона не була «отримана силою, незалежно від того, чи полягає це у застосуванні зброї, у погрозах дипломатичним представництвам або будь-якому іншому ефективному примусовому заході».
Існують суперечки щодо того, до якої міри визнання, має бути залучено як критерій державності. Декларативна теорія державності стверджує, що державність є суто об’єктивною ознакою, і визнання певної держави іншими державами не має значення. З іншого боку, конститутивна теорія державності визначає державу як учасника правовідносин згідно з міжнародним правом, лише в тому разі, якщо вона визнається як суверенна, іншими державами. До списку країн світу внесено всі державні утворення, які вважають себе суверенними державами (через декларацію про незалежність чи іншим способом), а також ті які:
- часто розглядаються як такі, що задовольняють декларативну теорію державності, або
- визнані як суверенна держава принаймні однією державою-членом ООН.
Можна зауважити, що в деяких випадках існує розбіжність у думках щодо тлумачення першого пункту, і питання про те, чи задовольняє його суб’єкт, є суперечливим. Особливі політичні утворення, які не відповідають класифікації суверенної держави, вважаються протодержавами.
На основі вищезазначених ознак державності, цей список охоплює наступні 206 утворень:
- 203 держави, визнані принаймні однією державою-членом ООН,
- 2 держави, які задовольняють декларативну теорію державності та визнаються лише державами, що не є членами ООН,
- 1 держава, що відповідає декларативній теорії державності і не визнається жодною іншою державою.
Торговельні об'єднання
Розпад світової економіки на протекціонізм та торговельні союзи у 1930-х роках досі залишається загадкою. Відкрита багатостороння торгова система, побудована на Землі навколо мережі торговельних угод про якнайбільше сприяння, процвітала з 1860 по 1913 рік, але цей комерційний порядок так і не було відновлено після Першої світової війни. Усі країни, крім кількох, запровадили вищі тарифи 1928 року, ніж вони були 1913 року. Протягом 1930-х років держави повсюдно скасовували торговельні договори та відмовлялися від зобов'язань щодо режиму найбільшого сприяння. Тарифи, квоти, імпортні ліцензії, валютний контроль та бартерні угоди поділяли торгівлю всередині формальних та неформальних імперій або повністю її блокували.
Станом на 2020 рік на Землі існувало багато регіональних торговельних блоків; найбільші 5 із них:
- Європейський Союз (ЄС) є найбільшим у світі торговельним блоком і другою за величиною економікою світу. Він також є найбільшим торговим партнером Європейської асоціації вільної торгівлі (ЄАВТ), оскільки 70 % імпортованих товарів у країни ЄАВТ надходить з ЄС. Заради подальшого зміцнення торгівлі та економічних взаємин із сусідніми країнами, що не входять до ЄС, ЄЕЗ набула чинності 1 січня 1994 року через Угоду про Європейську економічну зону. Ця угода створює внутрішній ринок, який об’єднує 27 країн-членів ЄС і три країни ЄАВТ, а саме Ісландію, Ліхтенштейн і Норвегію, в єдиний ринок.
- NAFTA є найзначнішою у світі зоною вільної торгівлі та має сукупне населення й ВНП більше, ніж у 15 країнах-членах ЄС. Спочатку це була двостороння торгова угода між Канадою та Сполученими Штатами, але 1 січня 1994 року, до них приєдналася Мексика, у такий спосіб створюючи тристоронній торговий союз у Північній Америці. Ця угода спрямована на усунення торговельних та інвестиційних перешкод між країнами-членами, сприяння створенню середовища вільної торгівлі, збільшення інвестиційних можливостей та захист прав інтелектуальної власності. Ця угода також передбачає покриття послуг, за винятком авіаційного транспорту, морського транспорту та базової телекомунікації.
- МЕРКОСУР є одним із найбільш швидкозростальних торговельних блоків у світі, чотири члени-засновники якого створюють 70 % ВНП Південної Америки. Це також один із провідних економічних блоків світу та п’ята за розміром економіка. Союз засновано 26 березня 1991 року після укладення договору між Бразилією, Аргентиною, Парагваєм та Уругваєм. Цей блок спрямований на пришвидшення сталого економічного розвитку на основі соціальної справедливості, захисту довкілля та скорочення бідності. Окрім чотирьох країн-засновниць, Венесуела та Болівія також приєдналися до цього тарифного союзу 2006-го та 2015 року, відповідно. Однак членство Венесуели призупинено з 2016 року, через її невідповідність демократичним принципам МЕРКОСУР.
- АСЕАН відіграє центральну роль в азійській економічній інтеграції, оскільки вже 2019 року, він був третьою за величиною економікою в Азії та шостою економікою світу. Він був офіційно створений 31 грудня 2015 року заради подальшого об'єднання економік АСЕАН в єдиний ринок і виробничу базу. З цією метою ця економічна спільнота прагне досягти свого Плану 2025, який передбачає зробити регіон висококонкурентоспроможним, і цілком впровадженим у світову економіку зі справедливим економічним розвитком. Країни-члени AEC охоплюють Бруней-Даруссалам, Камбоджу, Індонезію, Лаос, Малайзію, М’янму, Філіппіни, Сінгапур, Таїланд і В'єтнам.
- COMESA є найбільшою регіональною економічною організацією Африки. Спілка була створена 8 грудня 1994 року як заміна колишньої зони преференційної торгівлі (англ. PTA), котра була заснована 1981 року. У цьому торговому блоці країни-члени співпрацюють у розвитку регіональної або глобальної торгівлі, а також власних природних і людських ресурсів. Ця економічна співпраця між державами-членами COMESA спрямована на сприяння миру та безпеці для людей у регіоні. Цей економічний союз складається з 21 країни Південної та Східної Африки, а саме Бурунді, Коморських Островів, Демократичної Республіки Конго, Джибуті, Єгипту, Еритреї, Ефіопії, Кенії, Лівії, Мадагаскару, Малаві, Маврикію, Руанди, Сейшельських Островів, Сомалі, Судану, Свазіленду, Тунісу, Уганди, Замбії та Зімбабве. Завдяки такій кількості держав-членів і населенню понад 540 мільйонів осіб, COMESA утворює головний ринок внутрішньої та зовнішньої торгівлі із загальною торгівлею товарами, на суму 235 мільярдів доларів США.
Споживання енергії людством
Цей розділ не містить . |
Тісно пов'язаною зі споживанням енергії, є загальна первинна енергія (TPES), яка на всеосяжному рівні, означає повне виробництво енергії за вирахуванням змін у сховищах. Оскільки зміни щодо зберігання енергії протягом року незначні, значення TPES можуть використовуватися як оцінка споживання енергії. Проте, TPES не враховує ефективність перетворення, завищує види енергії з низькою продуктивністю перетворення (наприклад, вугільної, газової та ядерної) і занижує види енергії, вже враховані у перетворених формах (наприклад, фотоелектричні або гідроелектричні). За оцінками МЕА, 2013 року загальний обсяг первинної енергії (TPES) склав 1.575 × 1017 Вт·год (= 157,5 ПВт·год, 157.500 ТВт·год, 5.67 × 1020джоулів або 13.541 × 106тне). З 2000 по 2012 рік, вугілля стало джерелом енергії з найбільшим показником зростання. Використання нафти і природного газу також, супроводжувалося значним збільшенням, за яким ішла гідроенергетика та поновлювані джерела енергії. Відновлювана енергія, за цей час зростала швидше, ніж будь-коли в історії. Попит на ядерну енергію зменшився, частково через ядерні катастрофи: Трі-Майл-Айленд (США)—1979, Чорнобиль (Україна)—1986 і Фукусіма (Японія)—2011 рік.
2011 року, витрати людства на енергію, склали понад 6 трильйонів доларів США, або близько 10 % світового валового внутрішнього продукту (ВВП). Європа споживала близько чверті світових енергетичних видатків, Північна Америка — близько 20 %, а Японія — 6 %.
Розвиток уявлень про Землю
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOW1MMlpsTDBWaGNuUm9YM041YldKdmJGOGxNamh3YkdGdVpYUmhjbmxmWTI5c2IzSWxNamt1YzNabkx6Z3djSGd0UldGeWRHaGZjM2x0WW05c1h5VXlPSEJzWVc1bGRHRnllVjlqYjJ4dmNpVXlPUzV6ZG1jdWNHNW4ucG5n.png)
Міфологія багатьох народів світу уособлювала Землю як божество, наприклад Гея у стародавніх греків. Священні тексти багатьох релігій містять розповіді про творіння Землі. Людські уявлення про форму Землі змінювалися з часом. Віра в пласку Землю поступилася уявленням про кулясту форму Землі з розвитком мореплавання. До 16 ст. здебільшого вважалося, що Земля є центром Всесвіту, але віра поступилася геліоцентризму, починаючи з часів Миколи Коперника.
Астрономічним знаком Землі є вписаний у коло рівнобедрений хрест, відомий як сонячний хрест, хрест Одіна або кельтський хрест. Початковим
астрономічним символом планети було королівське яблуко.
Із Землею були пов'язані поширені культи телуричних і хтонічних божеств, серед яких переважали жіночі божества. У багатьох культурах богиня-мати (або Мати-Земля) відтворюється як богиня родючості, процвітання та заможності. Ацтеки називали планету Тонан або Тонанцін — «наша мати», інки - Пачамама («Мати-Земля»). Китайська богиня землі Хоуту схожа на Гею, Мати-Землю у грецькій міфології. Індуси називали її Бхума Деві – «Богиня Землі», а слов'яни – Мокош. У скандинавській міфології богиня землі Йорда була матір'ю Тора. У давньоєгипетській міфології земля ототожнюється з чоловічим божеством Гебом.
Багато міфологій і релігійні вірування містять розповіді про створення землі втручанням Бога чи божеств. Різні релігійні групи, зокрема основоположні секти протестантизму та ісламу припускають, що опис створення світу, який міститься в їхніх священних книгах, є неспростовною істиною і має розглядатися беззаперечно тобто замінити загальноприйнятий науковий погляд на утворення землі та розвиток життя на планеті. Наукова спільнота, а також інші (не згадані вище) релігійні групи, виступають проти цих тверджень. Одним із питань суперечки, є незгода з теорією еволюції, прихильників креаціонізму та розумного задуму.
У давнину було поширене уявлення про те, що Земля плоска. Народи Месопотамії уявляли світ плоским диском, оточеним океаном, а єгиптяни — квадратом. За уявленнями китайців, земля мала вигляд квадрата, у якому за допомогою стовпів височіло кругле небо Найдавніші відомі карти світу походять з Вавилонії та Греції Анаксімандр. Уявлення про кулясту Землю, яке виникло щонайменше у VI ст. до нашої ери – було відомо
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHdMekE1TDBGVE1EZ3RNVE10TWpNeU9TNXFjR2N2TWpJd2NIZ3RRVk13T0MweE15MHlNekk1TG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
піфагорійцям, деякі з них також вважали, що Земля не є центром всесвіту. Після III століття до н.е. те, що планета кругла, визнавали всі освічені громадяни Греції та Риму. Близько 240 року до н.е. Ератосфен визначив коло планети (з похибкою вимірювання 5-10 %) та нахил осі щодо площини екліптики.
У Середньовіччя, за небагатьма винятками, в Європі не було освічених людей, які б вірили в те, що Земля плоска, і книга Сакробоско «Про сфери», видана в XIII столітті, стала основним навчальним підручником на чотири століття поспіль. Попри це, думка про широко розповсюджену в більш ранні епохи віру в «пласку Землю», поширена й до сьогодні (2020-і).
Технічний розвиток мореплавства і кораблебудування привів до часів великих географічних відкриттів на межі 15—16 ст. 1488 року, Бартоломеу Діаш обігнув мис Доброї Надії, 1492 року Колумб досяг берегів Америки, що започаткувало європейську колонізацію континенту, а 1498 року, Васко да Гама відкрив морський шлях в Індію. У 1519-1521 роках Фернан Магеллан став першим європейцем, котрий здійснив навколосвітню подорож. Оприлюднена 1543 року книга Миколая Коперника «Про обертання небесних сфер», містить теорію геліоцентричної будови світу і стверджує, що Земля обертається навколо Сонця. Це замінило птолемеївський геоцентризм, згідно з яким Земля була центром Всесвіту. 1570 року Абрагам Ортеліус першим видав упорядковану збірку карт світу — Theatrum Orbis Terrarum. У 1585–1595 роках Герард Меркатор також видав збірку карт, яку він назвав атласом, маючи на увазі міфологічний Атлас.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODNMemN4TDFCaGJHVkNiSFZsUkc5MExtcHdaeTh5TWpCd2VDMVFZV3hsUW14MVpVUnZkQzVxY0djPS5qcGc=.jpg)
Перше зображення Землі з космосу (з висоти 105 км) отримано 24 жовтня 1946 камерою, розміщеною на ракеті Фау-2, запущеної в США з ракетного полігону Уайт-Сендс. Найперші знімки Землі з навколоземної орбіти зробив супутник Explorer 6 1959 року. Юрій Гагарін 1961 року, став першою людиною, яка спостерігала планету з космосу. 1968 року екіпаж «Аполлона-8» першим спостерігав сходження Землі з місячної орбіти і зробив славетний знімок «Сходження Землі». 1972 року екіпаж «Аполлона-17» зробив відомий знімок «Блакитний мармур» із навколоземної орбіти. На ньому видно земну кулю із затягнутим хмарами блакитним океаном, який розділений зелено-коричневими континентами. Це одне із найвідоміших зображень в історії та один з небагатьох знімків цілком освітленої планети. Водночас, знімок 1990 року, на якому "Вояджер-1" залишає Сонячну систему, надихнув Карла Сагана назвати його «Бліда блакитна цятка».
За останні два століття з'явилися суспільні напрямки, які привертають увагу стосовно недоброго впливу людини на планету. Пропонована протидія полягає у захисті довкілля, зокрема завдяки стеженню над природними ресурсами (наприклад, водними та лісовими), боротьбі із забрудненням та бережливому використанню землі. Екологи, тобто міжнародні організації — Грінпіс та Всесвітній фонд дикої природи — закликають до зміни соціальної політики та ощадливого використання сировинних запасів, зокрема невідновлюваних джерел, як от нафта. Цим закликам протистоять деякі підприємства міста і організації, що вказують на потрібні додаткові грошові витрати щодо захисту довкілля. З 1960-х років дехто тлумачив планету як «Космічний корабель Земля» із системою життєзабезпечення, котра потребує постійного догляду. Існує також гіпотеза Геї, яка передбачає, що біосфера Землі та фізичні чинники, становлять єдиний цілісний організм. Всесвітній день Землі відзначається 22 квітня з 1970-х років.
Моделювання зображення Землі
Цей розділ не містить . |
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWtMMlExTDA5bVpuTm9iM0psWDNkcGJtUndZWEpyWDFSb2IzSnVkRzl1WW1GdWF5NXFjR2N2TWpJd2NIZ3RUMlptYzJodmNtVmZkMmx1WkhCaGNtdGZWR2h2Y201MGIyNWlZVzVyTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Для зручності отримання уявлення про Землю створюють різноманітні моделі. Залежно від призначення, моделі поділяють на загальногеографічні (найпоширеніші) і тематичні (політичні, кліматичні, геологічні, тектонічні, рослинного, тваринного світу та інше). Вирізняють тривимірні та двовимірні моделі. До тривимірних стосується глобус — об'ємна модель Землі, що в загальних рисах зберігає її форму, зменшену в десятки мільйонів разів. Двовимірними способами зображення Землі є плани та карти.
План — зображення на горизонтальній площині у великому постійному масштабі невеликої частини земної поверхні. На відміну від плану, географічна карта — зменшене зображення всієї земної поверхні або її частини на площині, побудоване за певними математичними правилами з урахуванням кулястості Землі.
Форми рельєфу земної поверхні на моделі показуються горизонталями.
Див. також
Примітки
- Вчені зʼясували вагу Землі. // Автор: Ольга Деркач. 08.04.2024, 19:40
- David R. Williams. (1 липня 2013). (англ.). NASA. Архів оригіналу за 30 жовтня 2010. Процитовано 28 квітня 2014.
- Тертишник В. Конституція України. Науково-практичний коментар. Вид. 2-ге, доповн. і перероб. Київ: Алерта, 2023. С. 169 .
- Beyond the Milky Way. The Biological Universe. 24 вересня 2020. с. 283—334. doi:10.1017/9781108873154.023. Процитовано 28 січня 2023.
- Wicander, E. Reed (1982). Chrysophyta. Beaches and Coastal Geology. New York, NY: Springer US. с. 209—210.
- Nations, United. What Is Climate Change?. United Nations (англ.). Процитовано 28 жовтня 2022.
- ЗЕМЛЯ — ЕТИМОЛОГІЯ | Горох — українські словники. goroh.pp.ua (ua) . Процитовано 7 листопада 2022.
- ЗЕМЛЯ – Академічний тлумачний словник української мови. sum.in.ua. Процитовано 7 листопада 2022.
- Palmer, Douglas (15 березня 2010). M. Allaby 2008. Oxford Dictionary of Earth Sciences, 3rd ed. Oxford: Oxford University Press. 654 pp. Price £11.99, US $18.99. ISBN 978 0 19921 194 4. Geological Magazine. Т. 147, № 5. с. 798—798. doi:10.1017/s0016756810000221. ISSN 0016-7568. Процитовано 7 листопада 2022.
- Cirencester (Gloucestershire, England). Northern Europe. Routledge. 28 жовтня 2013. с. 176—179.
- Jones, Peter Ward (2001). Oxford University Press. Oxford Music Online. Oxford University Press.
- Tara., Hardee, (2013). Exploring student experiences in developmental education at a four year higher education institution. California State University, Long Beach. ISBN . OCLC 1020708687.
- Front Matter. IUGG Union Lectures. Washington, D. C.: International Union of Geodesy and Geophysics. 19 березня 2013. с. i—iii.
- Vic.), International Union of Geodesy and Geophysics. General Assembly (25th : 2011 : Melbourne, (2011). IUGG Melbourne, Australia 2011 : 2011 International Union of Geodesy and Geophysics General Assembly : XXV IUGG General Assembly : Earth on the Edge : Science for a Sustainable Planet, 28 June - 7 July 2011, Melbourne Convention and Exhibition Centre : program handbook. International Union of Geodesy and Geophysics. OCLC 740609869.
- Anonymous (19 квітня 2011). AGU Fellows Elected for 2011. Eos, Transactions American Geophysical Union. Т. 92, № 16. с. 137—138. doi:10.1029/2011eo160006. ISSN 0096-3941. Процитовано 30 січня 2023.
- (Helga), Tõnson, H. (1970). Agu Lüüdik. Eesti Raamat. OCLC 696503312.
- Converting GPS Height into NAVD88 Elevation with the GEOID96 Geoid Height Model. www.ngs.noaa.gov. Процитовано 22 січня 2023.
- . archive.ph. Архів оригіналу за 11 серпня 2011. Процитовано 22 січня 2023.
- Stewart, Heather A.; Jamieson, Alan J. (1 жовтня 2019). The five deeps: The location and depth of the deepest place in each of the world's oceans. Earth-Science Reviews (англ.). Т. 197. с. 102896. doi:10.1016/j.earscirev.2019.102896. ISSN 0012-8252. Процитовано 22 січня 2023.
- “Is a Pool Ball Smoother Than the Earth?” ILLUSTRATED PRINCIPLES David Alciatore, PhD (“Dr. Dave”) (PDF).
- Did Edmund Hillary Climb the Wrong Mountain. archives.profsurv.com. Процитовано 22 січня 2023.
- The 'Highest' Spot on Earth?.
- Ocean Surface Topography | Ocean Observation. Ocean Surface Topography from Space (англ.). Процитовано 22 січня 2023.
- US Department of Commerce, National Oceanic and Atmospheric Administration. What is the geoid?. oceanservice.noaa.gov (EN-US) . Процитовано 22 січня 2023.
- Table S1: Underlying geology of sampling sites in the Okanagan-Similkameen region, British Columbia, Canada. dx.doi.org. Процитовано 22 січня 2023.
- 8(o) Introduction to the Oceans. www.physicalgeography.net. Процитовано 22 січня 2023.
- Rising sea levels: an introduction to cause and impact. Choice Reviews Online. Т. 50, № 10. 22 травня 2013. с. 50–5606-50-5606. doi:10.5860/choice.50-5606. ISSN 0009-4978. Процитовано 22 січня 2023.
- Smith, Yvette (7 червня 2021). Earth Is a Water World. NASA. Процитовано 22 січня 2023.
- Lunine, Jonathan I. (2017-02). Ocean worlds exploration. Acta Astronautica. Т. 131. с. 123—130. doi:10.1016/j.actaastro.2016.11.017. ISSN 0094-5765. Процитовано 22 січня 2023.
- MACHADO, PEDRO (27 січня 2020). INTRODUCTION. Pearls, People, and Power. Ohio University Press. с. 5—28.
- Voosen, Paul (12 березня 2021). Ancient Earth was a water world. Science. Т. 371, № 6534. с. 1088—1089. doi:10.1126/science.371.6534.1088. ISSN 0036-8075. Процитовано 22 січня 2023.
- Smith, Rev. Walter R., (5 July 1845–24 April 1921). Who Was Who. Oxford University Press. 1 грудня 2007. Процитовано 22 січня 2023.
- Dunn, Ross E., ред. (1 квітня 2019). The New World History. doi:10.1525/9780520964297. Процитовано 22 січня 2023.
- L'vovich, M. I. (1973-01). The Water Balance of the World's Continents and a Balance Estimate of the World's Freshwater Resources. Soviet Geography. Т. 14, № 3. с. 135—152. doi:10.1080/00385417.1973.10770573. ISSN 0038-5417. Процитовано 22 січня 2023.
- Ghail, Richard (2015-08). Rheological and petrological implications for a stagnant lid regime on Venus. Planetary and Space Science. Т. 113—114. с. 2—9. doi:10.1016/j.pss.2015.02.005. ISSN 0032-0633. Процитовано 22 січня 2023.
- World Bank East Asia and Pacific Economic Update October 2015: Staying the Course. The World Bank. 5 жовтня 2015. ISBN .
- Hooke, Roger LeB.; Martín-Duque, José F. (1 грудня 2012). Land transformation by humans: A review. GSA Today. Т. 12, № 12. с. 4—10. doi:10.1130/gsat151a.1. ISSN 1052-5173. Процитовано 22 січня 2023.
- Stanley, Steven M. (2005). Earth system history (вид. 2nd). New York: Freeman.
- Doolittle, W. Ford (2000-02). Uprooting the Tree of Life. Scientific American. Т. 282, № 2. с. 90—95. doi:10.1038/scientificamerican0200-90. ISSN 0036-8733. Процитовано 28 жовтня 2022.
- Zimmer, Carl (11 травня 2001). Can Genes Solve the Syphilis Mystery?. Science. Т. 292, № 5519. с. 1091—1091. doi:10.1126/science.292.5519.1091. ISSN 0036-8075. Процитовано 28 жовтня 2022.
- Berkner, L. V.; Marshall, L. C. (1965-05). <0225:otoaro>2.0.co;2 On the Origin and Rise of Oxygen Concentration in the Earth's Atmosphere. Journal of the Atmospheric Sciences. Т. 22, № 3. с. 225—261. doi:10.1175/1520-0469(1965)022<0225:otoaro>2.0.co;2. ISSN 0022-4928. Процитовано 28 жовтня 2022.
- Irion, Robert (26 квітня 2002). Astrobiologists Try to 'Follow the Water to Life'. Science. Т. 296, № 5568. с. 647—648. doi:10.1126/science.296.5568.647. ISSN 0036-8075. Процитовано 28 жовтня 2022.
- Ohtomo, Yoko; Kakegawa, Takeshi; Ishida, Akizumi; Nagase, Toshiro; Rosing, Minik T. (8 грудня 2013). Evidence for biogenic graphite in early Archaean Isua metasedimentary rocks. Nature Geoscience. Т. 7, № 1. с. 25—28. doi:10.1038/ngeo2025. ISSN 1752-0894. Процитовано 28 жовтня 2022.
- Bell, Elizabeth A.; Boehnke, Patrick; Harrison, T. Mark; Mao, Wendy L. (19 жовтня 2015). Potentially biogenic carbon preserved in a 4.1 billion-year-old zircon. Proceedings of the National Academy of Sciences. Т. 112, № 47. с. 14518—14521. doi:10.1073/pnas.1517557112. ISSN 0027-8424. Процитовано 28 жовтня 2022.
- New evidence suggests life on Earth began at least 3.7 billion years ago. Physics Today. 2016. doi:10.1063/pt.5.0210077. ISSN 1945-0699. Процитовано 28 жовтня 2022.
- Schopf, J. William; Kitajima, Kouki; Spicuzza, Michael J.; Kudryavtsev, Anatoliy B.; Valley, John W. (18 грудня 2017). SIMS analyses of the oldest known assemblage of microfossils document their taxon-correlated carbon isotope compositions. Proceedings of the National Academy of Sciences. Т. 115, № 1. с. 53—58. doi:10.1073/pnas.1718063115. ISSN 0027-8424. Процитовано 28 жовтня 2022.
- Needham, Debra H.; Kring, David A. (2017-11). Lunar volcanism produced a transient atmosphere around the ancient Moon. Earth and Planetary Science Letters. Т. 478. с. 175—178. doi:10.1016/j.epsl.2017.09.002. ISSN 0012-821X. Процитовано 25 січня 2023.
- Woodhouse, Keith (25 лютого 2016). Climate Change and the Course of Global History: A Rough Journey. By John L. Brooke. Cambridge: Cambridge University Press, 2014. Pp. 648. $32.46, paper. The Journal of Economic History. Т. 76, № 1. с. 292—294. doi:10.1017/s0022050716000036. ISSN 0022-0507. Процитовано 28 жовтня 2022.
- Cabej, Nelson R. (2020). Cambrian explosion. Epigenetic Mechanisms of the Cambrian Explosion. Elsevier. с. 137—211.
- Raup, David M.; Sepkoski, J. John (19 березня 1982). Mass Extinctions in the Marine Fossil Record. Science. Т. 215, № 4539. с. 1501—1503. doi:10.1126/science.215.4539.1501. ISSN 0036-8075. Процитовано 28 жовтня 2022.
- Stanley, Steven M. (3 жовтня 2016). Estimates of the magnitudes of major marine mass extinctions in earth history. Proceedings of the National Academy of Sciences. Т. 113, № 42. doi:10.1073/pnas.1613094113. ISSN 0027-8424. Процитовано 28 жовтня 2022.
- Gould, Stephen Jay (1994-10). The Evolution of Life on the Earth. Scientific American. Т. 271, № 4. с. 84—91. doi:10.1038/scientificamerican1094-84. ISSN 0036-8733. Процитовано 28 жовтня 2022.
- Wilkinson, B. H.; McElroy, B. J. (1 січня 2007). The impact of humans on continental erosion and sedimentation. Geological Society of America Bulletin. Т. 119, № 1-2. с. 140—156. doi:10.1130/b25899.1. ISSN 0016-7606. Процитовано 28 жовтня 2022.
- Vitousek, Peter M.; Mooney, Harold A.; Lubchenco, Jane; Melillo, Jerry M. (25 липня 1997). . Science (англ.). Т. 277, № 5325. с. 494—499. doi:10.1126/science.277.5325.494. ISSN 0036-8075. Архів оригіналу за 18 листопада 2008. Процитовано 14 січня 2021.
- Myers, Norman; Knoll, Andrew H. (2001-05). . Proceedings of the National Academy of Science (англ.). Т. 98, № 10. с. 5389—5392. doi:10.1073/pnas.091092498. ISSN 0027-8424. Архів оригіналу за 28 липня 2021. Процитовано 14 січня 2021.
- . www.nickbostrom.com. Архів оригіналу за 24 грудня 2019. Процитовано 14 січня 2021.
- Cochelin, Anne-Sophie B.; Mysak, Lawrence A.; Wang, Zhaomin (1 листопада 2006). Simulation of long-term future climate changes with the green McGill paleoclimate model: the next glacial inception. Climatic Change. Т. 79. с. 381—401. doi:10.1007/s10584-006-9099-1. Процитовано 14 січня 2021.
- Neron de Surgy, O.; Laskar, J. (1 лютого 1997). . Astronomy and Astrophysics. Т. 318. с. 975—989. ISSN 0004-6361. Архів оригіналу за 8 грудня 2013. Процитовано 14 січня 2021.
- Mussett, A. E. (1981). The inaccessible earth. London: Allen & Unwin. ISBN . OCLC 7523842.
- Chemical composition of Earth, Venus, and Mercury. 1980 Dec.
- Ishii, Nobuyuki (2016). 中矢俊博『天才経済学者たちの闘いの歴史――経済学史入門』同文舘出版,2014年,142頁/武田信照『近代経済思想再考――経済学史点描』ロゴス,2013年,214頁/小畑二郎『経済学の歴史』慶應義塾大学出版会,2014年,316頁. The History of Economic Thought. Т. 57, № 2. с. 134—135. doi:10.5362/jshet.57.2_134. ISSN 1880-3164. Процитовано 31 січня 2023.
- オミクロン株の構造から急速な感染拡大を説明する. Nature Digest. 1 квітня 2022. doi:10.1038/ndigest.2022.220415. ISSN 2424-0702. Процитовано 31 січня 2023.
- Journal of the Society of Mechanical Engineers. Т. 111, № 1074. 2008. с. 394. doi:10.1299/jsmemag.111.1074_394_2. ISSN 2424-2675 http://dx.doi.org/10.1299/jsmemag.111.1074_394_2. Процитовано 31 січня 2023.
{{}}
: Пропущений або порожній|title=
() - . 1 квітня 1999. doi:10.52926/jpmjcr99q4 http://dx.doi.org/10.52926/jpmjcr99q4. Процитовано 31 січня 2023.
{{}}
: Пропущений або порожній|title=
() - TRENDS IN THE SCIENCES. Т. 22, № 9. 2017. с. 9_116–9_117. doi:10.5363/tits.22.9_116. ISSN 1342-3363 http://dx.doi.org/10.5363/tits.22.9_116. Процитовано 31 січня 2023.
{{}}
: Пропущений або порожній|title=
() - (рос.) Подобєдов Н. С. Общая физическая география и геоморфология. — М.: Недра, 1974. С. 312.
- Smil (1991), p. 240
- . Архів оригіналу за 12 жовтня 2013. Процитовано 9 березня 2016.
- . Intergovernmental Panel on Climate Change. Архів оригіналу за 29 вересня 2007. Процитовано 29 вересня 2007.
- Somerville, Richard. (PDF). Intergovernmental Panel on Climate Change. Архів оригіналу (PDF) за 26 листопада 2018. Процитовано 29 вересня 2007.
- Vermass, Wim. . Arizona State University. Архів оригіналу за 3 грудня 1998. Процитовано 29 вересня 2007.
- Parsons, Barry; McKenzie, Dan (1978). Mantle convection and the thermal structure of the plates. Journal of Geophysical Research (англ.). Т. 83, № B9. с. 4485. doi:10.1029/JB083iB09p04485. ISSN 0148-0227. Процитовано 27 січня 2023.
- Pasyanos, Michael E. (2010-01). Lithospheric thickness modeled from long-period surface wave dispersion. Tectonophysics. Т. 481, № 1-4. с. 38—50. doi:10.1016/j.tecto.2009.02.023. ISSN 0040-1951. Процитовано 27 січня 2023.
- Kious, W. Jacquelyne; Tilling, Robert I. (1996). This dynamic earth: the story of plate tectonics. General Interest Publication. doi:10.3133/7000097. Процитовано 27 січня 2023.
- TABLE OF CONTENTS. The Gospel in the Stars. Piscataway, NJ, USA: Gorgias Press. 31 грудня 2008. с. 9—14.
- Hey, R. N.; Sinton, J. M.; Duennebier, F. K. Propagating rifts and spreading centers. The Eastern Pacific Ocean and Hawaii. North America: Geological Society of America. с. 161—176.
- March, Henry Arthur, (14 March 1905–27 Sept. 1988). Who Was Who. Oxford University Press. 1 грудня 2007. Процитовано 27 січня 2023.
- Bowring, Samuel A.; Williams, Ian S. (21 січня 1999). Priscoan (4.00-4.03 Ga) orthogneisses from northwestern Canada. Contributions to Mineralogy and Petrology. Т. 134, № 1. с. 3—16. doi:10.1007/s004100050465. ISSN 0010-7999. Процитовано 27 січня 2023.
- Harrison, T. M.; Blichert-Toft, J.; Müller, W.; Albarede, F.; Holden, P.; Mojzsis, S. J. (23 грудня 2005). Heterogeneous Hadean Hafnium: Evidence of Continental Crust at 4.4 to 4.5 Ga. Science (англ.). Т. 310, № 5756. с. 1947—1950. doi:10.1126/science.1117926. ISSN 0036-8075. Процитовано 27 січня 2023.
- Meschede, M.; Barckhausen, U. (20 листопада 2000). Plate tectonic evolution of the Cocos-Nazca spreading center. Proceedings of the Ocean Drilling Program. Ocean Drilling Program.
- Argus, Donald F.; Gordon, Richard G.; DeMets, Charles (2011-11). Geologically current motion of 56 plates relative to the no-net-rotation reference frame. Geochemistry, Geophysics, Geosystems. Т. 12, № 11. с. n/a–n/a. doi:10.1029/2011gc003751. ISSN 1525-2027. Процитовано 27 січня 2023.
- KAMATA, Hiroki (2003). Journal of the Society of Materials Science, Japan. Т. 52, № 5. с. 444—451. doi:10.2472/jsms.52.444. ISSN 1880-7488 http://dx.doi.org/10.2472/jsms.52.444. Процитовано 31 січня 2023.
{{}}
: Пропущений або порожній|title=
() - Charette, Matthew; Smith, Walter (1 червня 2010). The Volume of Earth’s Ocean. Oceanography. Т. 23, № 2. с. 112—114. doi:10.5670/oceanog.2010.51. Процитовано 24 січня 2023.
- Arthus-Bertrand, Yann (6 вересня 2019). On Water (EN) . European Investment Bank. ISBN .
- Where is Earth's Water? | U.S. Geological Survey. www.usgs.gov. Процитовано 24 січня 2023.
- Ahn, Jiryung (2019). Home, School and Community Relations (9th Edition) By Carol Gestwicki (2017). Cengage Learning, Boston, MA (Book Review). International Journal of Humanities and Social Science. Т. 9, № 5. doi:10.30845/ijhss.v9n5p11. ISSN 2220-8488. Процитовано 24 січня 2023.
{{}}
: Обслуговування CS1: Сторінки із непозначеним DOI з безкоштовним доступом () - . web.archive.org. 30 червня 2007. Архів оригіналу за 30 червня 2007. Процитовано 24 січня 2023.
- . web.archive.org. 15 квітня 2009. Архів оригіналу за 15 квітня 2009. Процитовано 24 січня 2023.
- . Архів оригіналу за 6 квітня 2013. Процитовано 24 січня 2023.
- Tour of Water in the Solar System | U.S. Geological Survey. www.usgs.gov. Процитовано 24 січня 2023.
- US Department of Commerce, National Oceanic and Atmospheric Administration. Are there oceans on other planets?. oceanservice.noaa.gov (EN-US) . Процитовано 24 січня 2023.
- Mertens, Christopher J. (2016-11). Overview of the Radiation Dosimetry Experiment (RaD-X) flight mission. Space Weather. Т. 14, № 11. с. 921—934. doi:10.1002/2016sw001399. ISSN 1542-7390. Процитовано 29 січня 2023.
- Razenkova, Elena; Radeloff, Volker C.; Dubinin, Maxim; Bragina, Eugenia V.; Allen, Andrew M.; Clayton, Murray K.; Pidgeon, Anna M.; Baskin, Leonid M.; Coops, Nicholas C. (21 січня 2020). Vegetation productivity summarized by the Dynamic Habitat Indices explains broad-scale patterns of moose abundance across Russia. Scientific Reports. Т. 10, № 1. doi:10.1038/s41598-019-57308-8. ISSN 2045-2322. Процитовано 29 січня 2023.
- King, Michael D.; Platnick, Steven; Menzel, W. Paul; Ackerman, Steven A.; Hubanks, Paul A. (2013-07). Spatial and Temporal Distribution of Clouds Observed by MODIS Onboard the Terra and Aqua Satellites. IEEE Transactions on Geoscience and Remote Sensing. Т. 51, № 7. с. 3826—3852. doi:10.1109/tgrs.2012.2227333. ISSN 0196-2892. Процитовано 29 січня 2023.
- Williams, G. P. (1 липня 2006). Circulation Sensitivity to Tropopause Height. Journal of the Atmospheric Sciences. Т. 63, № 7. с. 1954—1961. doi:10.1175/jas3762.1. ISSN 1520-0469. Процитовано 29 січня 2023.
- CBS News/New York Times National Poll, October #1, 2011. ICPSR Data Holdings. 1 лютого 2013. Процитовано 29 січня 2023.
- Mackey, David A. (2022-04). What colour are your eyes? Teaching the genetics of eye colour & colour vision. Edridge Green Lecture RCOphth Annual Congress Glasgow May 2019. Eye (англ.). Т. 36, № 4. с. 704—715. doi:10.1038/s41433-021-01749-x. ISSN 1476-5454. Процитовано 4 травня 2023.
- Hester, R. E.; Harrison, R. M., ред. (28 вересня 2000). Back cover. Causes and Environmental Implications of Increased UV-B Radiation. The Royal Society of Chemistry. с. X003—X004. ISBN .
- M., Hester, Ronald E. Harrison, Roy (2002). Causes and environmental implications of increased UV-B radiation. Royal Society of Chemistry. ISBN . OCLC 315880588.
- Lawrence, Major Freeling Ross, (21 Sept. 1872–9 March 1914), General Staff Officer, India. Who Was Who. Oxford University Press. 1 грудня 2007. Процитовано 29 січня 2023.
- 7(h) The Greenhouse Effect. www.physicalgeography.net. Процитовано 29 січня 2023.
- Gaan, Narottam (2001-10). Politics of Governance of Global Climate Change: Not on Equity but on North's Interests. India Quarterly: A Journal of International Affairs. Т. 57, № 4. с. 89—112. doi:10.1177/097492840105700405. ISSN 0974-9284. Процитовано 29 січня 2023.
- Wolf, Hugo. Franz Liszt, † le 1er août 1886. Chroniques musicales (1884-1887). Éditions Contrechamps. с. 99—100.
- World Air Sports Federation | Fédération Aéronautique Internationale World Air Sports Federation. www.fai.org (англ.). Процитовано 29 січня 2023.
- 1 Comment explorer les planètes ?. Les planètes. EDP Sciences. 4 листопада 2020. с. 15—32.
- Liu, S. C.; Donahue, T. M. (1974-05). <1118:taohit>2.0.co;2 The Aeronomy of Hydrogen in the Atmosphere of the Earth. Journal of the Atmospheric Sciences. Т. 31, № 4. с. 1118—1136. doi:10.1175/1520-0469(1974)031<1118:taohit>2.0.co;2. ISSN 0022-4928. Процитовано 29 січня 2023.
- Catling, David C.; Zahnle, Kevin J.; McKay, Christopher P. (3 серпня 2001). Biogenic Methane, Hydrogen Escape, and the Irreversible Oxidation of Early Earth. Science. Т. 293, № 5531. с. 839—843. doi:10.1126/science.1061976. ISSN 0036-8075. Процитовано 29 січня 2023.
- Andropov, Y.V. (1983). Allocution prononcée au meeting de deuil sur la Place Rouge, le 15 novembre 1982. Sur le Chemin du Socialisme. Elsevier. с. 29—30.
- Hunten, D M; Donahue, T M (1976-05). Hydrogen Loss from the Terrestrial Planets. Annual Review of Earth and Planetary Sciences. Т. 4, № 1. с. 265—292. doi:10.1146/annurev.ea.04.050176.001405. ISSN 0084-6597. Процитовано 29 січня 2023.
- Vega, Anthony J.; Miller, Paul W.; Rohli, Robert V.; Heavilin, Jason (24 жовтня 2020). Synoptic climatology of nuisance flooding along the Atlantic and Gulf of Mexico coasts, USA. Natural Hazards. Т. 105, № 2. с. 1281—1297. doi:10.1007/s11069-020-04354-5. ISSN 0921-030X. Процитовано 29 січня 2023.
- Xiaofeng Guo (22 січня 2010). Research resource review: Rohli, R.V. and Vega, A.J. 2008: Climatology. Sudbury, MA: Jones and Bartlett Publishers. 467 pp. £64 cloth. ISBN: 978 0 7637 3828 0. Progress in Physical Geography: Earth and Environment. Т. 34, № 1. с. 118—120. doi:10.1177/0309133309356998. ISSN 0309-1333. Процитовано 29 січня 2023.
- Ryan, Roslyn (2006). Flooding in Clark and Lincoln Counties, Nevada, December 2004 and January 2005. Fact Sheet. doi:10.3133/fs20063124. ISSN 2327-6932. Процитовано 29 січня 2023.
- Coddington, O.; Lean, J. L.; Pilewskie, P.; Snow, M.; Lindholm, D. (1 липня 2016). A Solar Irradiance Climate Data Record. Bulletin of the American Meteorological Society. Т. 97, № 7. с. 1265—1282. doi:10.1175/bams-d-14-00265.1. ISSN 0003-0007. Процитовано 29 січня 2023.
- El Fadli, Khalid I.; Cerveny, Randall S.; Burt, Christopher C.; Eden, Philip; Parker, David; Brunet, Manola; Peterson, Thomas C.; Mordacchini, Gianpaolo; Pelino, Vinicio (1 лютого 2013). World Meteorological Organization Assessment of the Purported World Record 58°C Temperature Extreme at El Azizia, Libya (13 September 1922). Bulletin of the American Meteorological Society. Т. 94, № 2. с. 199—204. doi:10.1175/bams-d-12-00093.1. ISSN 1520-0477. Процитовано 29 січня 2023.
- Turner, John; Anderson, Phil; Lachlan-Cope, Tom; Colwell, Steve; Phillips, Tony; Kirchgaessner, Amélie; Marshall, Gareth J.; King, John C.; Bracegirdle, Tom (16 грудня 2009). Record low surface air temperature at Vostok station, Antarctica. Journal of Geophysical Research. Т. 114, № D24. doi:10.1029/2009jd012104. ISSN 0148-0227. Процитовано 29 січня 2023.
- World registers hottest day ever recorded on July 3. // By Gloria Dickie. July 4, 20236:57 PM GMT+3
- Найспекотнішим днем за всю історію спостережень стало 3 липня. 04.07.2023, 22:20
- Земля пережила найспекотніший день, але липень може стати найгарячішим за 120 000 років – вчені. // Автор: Дмитро Іванческул. 05.07.2023, 19:41
- Втретє за тиждень реєструють найспекотніший день у світі. // Автор: Юлія Шрамко. 07.07.2023, 17:40
- NASA визнало червень 2023 року найспекотнішим за всю історію спостережень. 13.07.2023
- Середньорічна температура Землі піднялася на 1,7 градуса Цельсія з середини XIX століття. // Автор: Анатолій Шевченко. 12.02.2024
- Peter Olson & Hagay Amit. Changes in earth’s dipole (PDF).
- Realistic modeling and performance prediction of MHD generator channels. Progress reports for the period 16 October 1971--15 February 1973. [Coal-fired MHD generators]. 16 лютого 1972. Процитовано 25 січня 2023.
- Campbell, Wallace H. (2003). Introduction to geomagnetic fields (вид. 2nd ed). Cambridge: Cambridge University Press. ISBN . OCLC 50479284.
- Ganushkina, N. Yu.; Liemohn, M. W.; Dubyagin, S. (22 квітня 2018). Current Systems in the Earth's Magnetosphere. Reviews of Geophysics. Т. 56, № 2. с. 309—332. doi:10.1002/2017rg000590. ISSN 8755-1209. Процитовано 25 січня 2023.
- Wilkinson, William P. (2003-09). The Earth's quasi-parallel bow shock: Review of observations and perspectives for Cluster. Planetary and Space Science. Т. 51, № 11. с. 629—647. doi:10.1016/s0032-0633(03)00099-0. ISSN 0032-0633. Процитовано 25 січня 2023.
- Mertens, Christopher J. (2016-11). Overview of the Radiation Dosimetry Experiment (RaD-X) flight mission. Space Weather. Т. 14, № 11. с. 921—934. doi:10.1002/2016sw001399. ISSN 1542-7390. Процитовано 25 січня 2023.
- Gallagher, D. L.; Comfort, R. H.; Katus, R. M.; Sandel, B. R.; Fung, S. F.; Adrian, M. L. (30 березня 2021). The Breathing Plasmasphere: Erosion and Refilling. Journal of Geophysical Research: Space Physics. Т. 126, № 4. doi:10.1029/2020ja028727. ISSN 2169-9380. Процитовано 25 січня 2023.
- Treumann, Rudolf A. (1997). Basic space plasma physics. London: Imperial College Press. ISBN . OCLC 41428112.
- Dodge, John Vilas, (25 Sept. 1909–23 April 1991), Senior Editorial Consultant, Encyclopædia Britannica, since 1972; Chairman, Board of Editors, Encyclopædia Britannica Publishers, since 1977. Who Was Who. Oxford University Press. 1 грудня 2007. Процитовано 25 січня 2023.
- Van Allen, James A. (2004). Origins of magnetospheric physics (вид. An expanded ed., [pbk. ed.]). Iowa City: University of Iowa Press. ISBN . OCLC 297118150.
- Stern, David P. (1977). Large-scale electric fields in the Earth's magnetosphere. Reviews of Geophysics. Т. 15, № 2. с. 156. doi:10.1029/rg015i002p00156. ISSN 8755-1209. Процитовано 25 січня 2023.
- NASA/JPL/University of Texas Center for Space Research. PIA12146: GRACE Global Gravity Animation. Photojournal. NASA Jet Propulsion Laboratory. Процитовано 30 грудня 2013.
- Помилка цитування: Неправильний виклик тегу
<ref>
: для виносок під назвоюBoynton
не вказано текст - Hofmann-Wellenhof, B.; Moritz, H. (2006). Physical Geodesy (вид. 2nd). Springer. ISBN . § 2.1: "The total force acting on a body at rest on the earth’s surface is the resultant of gravitational force and the centrifugal force of the earth’s rotation and is called gravity."
- Thompson, E Ambler; Thompson, E Ambler; Taylor, Barry N (2008). Guide for the use of the International System of Units (SI). Процитовано 23 січня 2023.
- Vázquez, M.; Pallé, E.; Rodríguez, P. Montañés (2010). Detecting Extrasolar Earth-like Planets. Astronomy and Astrophysics Library. New York, NY: Springer New York. с. 251—287. ISBN .
- Wray, James, (28 April 1938–25 May 2013). Who Was Who. Oxford University Press. 1 грудня 2007. Процитовано 27 січня 2023.
- Alfè, D.; Gillan, M. J.; Vočadlo, L.; Brodholt, J.; Price, G. D. (25 квітня 2002). The ab initio simulation of the Earth's core. Philosophical Transactions of the Royal Society of London. Series A: Mathematical, Physical and Engineering Sciences. Т. 360, № 1795. с. 1227—1244. doi:10.1098/rsta.2002.0992. ISSN 1364-503X. Процитовано 27 січня 2023.
- Vlaar, N.J.; van Keken, P.E.; van den Berg, A.P. (1994-01). Cooling of the earth in the Archaean: Consequences of pressure-release melting in a hotter mantle. Earth and Planetary Science Letters. Т. 121, № 1-2. с. 1—18. doi:10.1016/0012-821x(94)90028-0. ISSN 0012-821X. Процитовано 27 січня 2023.
- Geodynamics. By D. L. TURCOTTE & G. SCHUBERT. Cambridge University Press, 2002. 456 pp. ISBN 0-521-66624-4. £29.95. Journal of Fluid Mechanics. Т. 477. 2003-02. doi:10.1017/s0022112002223708. ISSN 0022-1120. Процитовано 27 січня 2023.
- Pollack, Henry N.; Hurter, Suzanne J.; Johnson, Jeffrey R. (1993). Heat flow from the Earth's interior: Analysis of the global data set. Reviews of Geophysics. Т. 31, № 3. с. 267. doi:10.1029/93rg01249. ISSN 8755-1209. Процитовано 27 січня 2023.
- Richards, Mark A.; Duncan, Robert A.; Courtillot, Vincent E. (6 жовтня 1989). Flood Basalts and Hot-Spot Tracks: Plume Heads and Tails. Science. Т. 246, № 4926. с. 103—107. doi:10.1126/science.246.4926.103. ISSN 0036-8075. Процитовано 27 січня 2023.
- Sclater, John G.; Parsons, Barry; Jaupart, Claude (1981). Oceans and continents: Similarities and differences in the mechanisms of heat loss. Journal of Geophysical Research. Т. 86, № B12. с. 11535. doi:10.1029/jb086ib12p11535. ISSN 0148-0227. Процитовано 27 січня 2023.
- Haeberli, W.; Linsbauer, A. (13 грудня 2012). Global glacier volumes and sea level – effects of ice below the surface of the ocean and of new local lakes on land. dx.doi.org. Процитовано 28 січня 2023.
- Moon Fact Sheet. nssdc.gsfc.nasa.gov. Процитовано 28 січня 2023.
- McLain, Matt (3 листопада 2022). What's so special about design and technology anyway?. Debates in Design and Technology Education. London: Routledge. с. 77—97. ISBN .
- In Depth | Charon. NASA Solar System Exploration. Процитовано 29 січня 2023.
- Blue Moon. Playful Song Called Beautiful. University of Iowa Press. с. 10—13.
- Canup, Robin M.; Asphaug, Erik (2001-08). Origin of the Moon in a giant impact near the end of the Earth's formation. Nature. Т. 412, № 6848. с. 708—712. doi:10.1038/35089010. ISSN 0028-0836. Процитовано 29 січня 2023.
- Coughenour, Christopher L.; Archer, Allen W.; Lacovara, Kenneth J. (2009-12). Tides, tidalites, and secular changes in the Earth–Moon system. Earth-Science Reviews. Т. 97, № 1-4. с. 59—79. doi:10.1016/j.earscirev.2009.09.002. ISSN 0012-8252. Процитовано 29 січня 2023.
- Ross, Erin (17 травня 2017). Absence of a gut microbiome may be more common than previously thought ER -- (Does it make more sense to say “Gut microbiomes may be less common than previously thought”?). Nature. doi:10.1038/nature.2017.22017. ISSN 1476-4687. Процитовано 29 січня 2023.
- Solar and lunar eclipses recorded in medieval Arab chronicles. Historical Eclipses and Earth's Rotation. Cambridge University Press. 5 червня 1997. с. 431—455.
- april-2007-march-2008-20-pp. Human Rights Documents online. Процитовано 29 січня 2023.
- Williams, George E. (2000-02). Geological constraints on the Precambrian history of Earth's rotation and the Moon's orbit. Reviews of Geophysics. Т. 38, № 1. с. 37—59. doi:10.1029/1999rg900016. ISSN 8755-1209. Процитовано 29 січня 2023.
- Laskar, J.; Robutel, P.; Joutel, F.; Gastineau, M.; Correia, A. C. M.; Levrard, B. (23 листопада 2004). A long-term numerical solution for the insolation quantities of the Earth. Astronomy & Astrophysics. Т. 428, № 1. с. 261—285. doi:10.1051/0004-6361:20041335. ISSN 0004-6361. Процитовано 29 січня 2023.
- Evolution of life may have shaped Earth's continents. Physics Today. 2013. doi:10.1063/pt.5.027533. ISSN 1945-0699. Процитовано 29 січня 2023.
- Whisenhunt, William Benton (2015-04). Williams, Albert Rhys (28 September 1883–27 February 1962). American National Biography Online. Oxford University Press.
- Gannett, Caleb (1783). Observations of a Solar Eclipse, October 27, 1780, Made at the University in Cambridge. Memoirs of the American Academy of Arts and Sciences. Т. 1. с. 146. doi:10.2307/25053748. ISSN 0096-6134. Процитовано 29 січня 2023.
- Christou, A. A.; Asher, D. J. (12 квітня 2011). A long-lived horseshoe companion to the Earth. Monthly Notices of the Royal Astronomical Society. Т. 414, № 4. с. 2965—2969. doi:10.1111/j.1365-2966.2011.18595.x. ISSN 0035-8711. Процитовано 25 січня 2023.
- de la Fuente Marcos, C.; de la Fuente Marcos, R. (8 серпня 2016). Asteroid (469219) 2016 HO3, the smallest and closest Earth quasi-satellite. Monthly Notices of the Royal Astronomical Society. Т. 462, № 4. с. 3441—3456. doi:10.1093/mnras/stw1972. ISSN 0035-8711. Процитовано 25 січня 2023.
- Connors, Martin; Wiegert, Paul; Veillet, Christian (2011-07). Earth’s Trojan asteroid. Nature. Т. 475, № 7357. с. 481—483. doi:10.1038/nature10233. ISSN 0028-0836. Процитовано 25 січня 2023.
- Rutt, Rev. Mgr Canon (Cecil) Richard, (27 Aug. 1925–27 July 2011). Who Was Who. Oxford University Press. 1 грудня 2007. Процитовано 25 січня 2023.
- Емельяненко, Н.Ю.; Нароенков, С.А. (29 жовтня 2021). The low-velocity encounter of asteroid 2006 RH120 with the Earth. Научные труды Института астрономии РАН. № 1. с. 26—31. doi:10.51194/inasan.2021.6.1.006. ISSN 2658-5669. Процитовано 25 січня 2023.
- Union of Concerned Scientists (UCS). Encyclopedia of Environment and Society. SAGE Publications, Inc. 2007. Процитовано 25 січня 2023.
- Anonymous (10 травня 2018). Evaluation of predictive models for post-fire debris flows occurrence in the western United States. dx.doi.org. Процитовано 25 січня 2023.
- Clarence Augustus Chant. Monthly Notices of the Royal Astronomical Society. Т. 117, № 3. 1 червня 1957. с. 250—251. doi:10.1093/mnras/117.3.250. ISSN 0035-8711. Процитовано 28 січня 2023.
- Basch, Norma; Lamphier, Peg A. (1 березня 2005). Journal of American History. Т. 91, № 4. с. 1468. doi:10.2307/3660236. ISSN 0021-8723 http://dx.doi.org/10.2307/3660236. Процитовано 25 січня 2023.
{{}}
: Пропущений або порожній|title=
() - Ripple, William J.; Wolf, Christopher; Newsome, Thomas M.; Galetti, Mauro; Alamgir, Mohammed; Crist, Eileen; Mahmoud, Mahmoud I.; Laurance, William F. (13 листопада 2017). World Scientists’ Warning to Humanity: A Second Notice. BioScience. Т. 67, № 12. с. 1026—1028. doi:10.1093/biosci/bix125. ISSN 0006-3568. Процитовано 30 січня 2023.
- Deutsche UNESCO-Kommission e. V. (DUK). Lexikon des gesamten Buchwesens Online. Процитовано 30 січня 2023.
- Rucinska, Laura (2 січня 2019). La mère de toutes les formes d’intelligence. Les intelligences multiples en entreprise. Dunod. с. 178—181.
- MINY, Martine (2015-07). Le planificateur, un acteur majeur de l’équipe de management du projet. Métier : responsable bureau d’étude/conception. doi:10.51257/f-1507. Процитовано 28 січня 2023.
- Hardwick, Louise (2014). Lire et enseigner leCahier d’un retour au pays natal en Grande-Bretagne : un outil d’apprentissage en ligne. Présence Africaine. Т. 189, № 1. с. 243. doi:10.3917/presa.189.0243. ISSN 0032-7638. Процитовано 28 січня 2023.
- Doolittle, W. Ford (2000-02). Uprooting the Tree of Life. Scientific American. Т. 282, № 2. с. 90—95. doi:10.1038/scientificamerican0200-90. ISSN 0036-8733. Процитовано 28 січня 2023.
- May, Robert M. (16 вересня 1988). How Many Species Are There on Earth?. Science (англ.). Т. 241, № 4872. с. 1441—1449. doi:10.1126/science.241.4872.1441. ISSN 0036-8075. Процитовано 28 січня 2023.
- Febvre, Lucien (2012). Quatre leçons sur le Syndicalisme Français (août-septembre 1919 et été 1920). Le Mouvement Social. Т. 238, № 1. с. 17. doi:10.3917/lms.238.0017. ISSN 0027-2671. Процитовано 28 січня 2023.
- Hillebrand, Helmut (2004-02). On the Generality of the Latitudinal Diversity Gradient. The American Naturalist (англ.). Т. 163, № 2. с. 192—211. doi:10.1086/381004. ISSN 0003-0147. Процитовано 28 січня 2023.
- Les ressources naturelles: Définitions, structure des échanges et mondialisation. Rapport sur le Commerce Mondial. WTO. 17 червня 2010. с. 44—71. ISBN .
- 13. Exploitation of Natural Resources — European Environment Agency. www.eea.europa.eu (англ.). Процитовано 29 січня 2023.
- How Are Fossil Fuels Extracted From the Ground?. Sciencing (англ.). Процитовано 29 січня 2023.
- Organization., World Trade (2010). Le commerce des ressources naturelles. OMC. ISBN . OCLC 847362496.
- Lelong, F.; Millot, Georges (1966). Sur l'origine des minéraux micacés des altérations latéritiques. Diagenèse régressive -Minéraux en transit. Bulletin du Service de la carte géologique d'Alsace et de Lorraine. Т. 19, № 3. с. 271—286. doi:10.3406/sgeol.1966.1311. ISSN 0037-2560. Процитовано 29 січня 2023.
- Coulangeon, Philippe (7 жовтня 2020). 16. Comment se forment les goûts culturels aujourd’hui ?. 50 questions de sociologie. Presses Universitaires de France. с. 169—176.
- MINY, Martine (2015-07). Le planificateur, un acteur majeur de l’équipe de management du projet. Métier : responsable bureau d’étude/conception. doi:10.51257/f-1507. Процитовано 29 січня 2023.
- Rona, Peter A. (31 січня 2003). Resources of the Sea Floor. Science (англ.). Т. 299, № 5607. с. 673—674. doi:10.1126/science.1080679. ISSN 0036-8075. Процитовано 29 січня 2023.
- Eyres, Harry (2017). Seeing Our Planet Whole: A Cultural and Ethical View of Earth Observation. doi:10.1007/978-3-319-40603-9. Процитовано 29 січня 2023.
- Twomey, John E. (21 червня 2021). Foundations, Alan Plaunt and the early days of CBC radio. dx.doi.org. Процитовано 29 січня 2023.
- Farmelo, Graham (2018). Januar 1942 – August 1946. Der seltsamste Mensch. Berlin, Heidelberg: Springer Berlin Heidelberg. с. 339—352. ISBN .
- Nous devons laisser deux tiers des énergies fossiles dans le sol. Le Monde.fr (фр.). 15 листопада 2012. Процитовано 24 липня 2021.
- Central Intelligence Agency World Factbook Country Comparisons. The SAGE Encyclopedia of World Poverty. SAGE Publications, Inc. 2015. Процитовано 28 січня 2023.
- Urban and rural population growth and world urbanization prospects. World Urbanization Prospects: The 2018 Revision. UN. 30 серпня 2019. с. 9—31. ISBN .
- Central Intelligence Agency - CIA. www.cia.gov. Процитовано 28 січня 2023.
- Economics and Innovation Management. № 2. 30 вересня 2020. doi:10.26730/2587-5574-2020-2. ISSN 2587-5574 http://dx.doi.org/10.26730/2587-5574-2020-2. Процитовано 28 січня 2023.
{{}}
: Пропущений або порожній|title=
() - Ouvrages sur le développement diffusés en France en août-novembre 1998. Tiers-Monde. Т. 39, № 156. 1998. с. 923—925. doi:10.3406/tiers.1998.5291. ISSN 1293-8882. Процитовано 28 січня 2023.
- radicalcartography. www.radicalcartography.net. Процитовано 28 січня 2023.
- Notice sur le Muséum ethnographique des missions scientifiques, rédigée par chacun des missionnaires scientifiques sur les objets qu'il a rapportés. [s.n.] 1878.
- Bazin, Laurent (2014). Ni tout à fait le même, ni tout à fait une autre. Être une fille, un garçon dans la littérature pour la jeunesse. Presses Universitaires de Bordeaux. с. 83—94.
- Reconnaissance geologic map of the Gutenko Nunataks Quadrangle, Marie Byrd Land, Antarctica. 1978. Процитовано 28 січня 2023.
- https://neonatologytoday.org/Archive/PDF_paper/NeonatologyToday_2022_3_17_3_70_71.pdf. Neonatology Today. Т. 17, № 3. 20 березня 2022. с. 70—71. doi:10.51362/neonatology.today/20221737071. ISSN 1932-7137. Процитовано 28 січня 2023.
- Welcome to the United Nations. www.un.org (EN) . Процитовано 28 січня 2023.
- Dans certains pays, les ménages avec un émigré comptent davantage sur le travail de leurs membres. dx.doi.org. 6 червня 2017. Процитовано 28 січня 2023.
- Maintien de la paix et de la sécurité internationales. dx.doi.org. 30 вересня 2020. Процитовано 28 січня 2023.
- Delahaye, Jean-Paul (29 липня 2022). Le paradoxe de Fermi : réflexions sur la vie ailleurs… et sur Terre. Pour la Science. Т. N° 538 – août, № 8. с. 74—79. doi:10.3917/pls.538.0074. ISSN 0153-4092. Процитовано 28 січня 2023.
- Bailly, Sean (4 травня 2020). Une goutte en lévitation sur un fluide. Pour la Science. Т. N° 514 - août, № 8. с. 10—11. doi:10.3917/pls.514.0010. ISSN 0153-4092. Процитовано 28 січня 2023.
- Sur le visage qui apparaît dans le disque de la Lune. Le visage qui apparaît dans le disque de la lune. Presses universitaires du Septentrion. 2013. с. 23—88.
- Aktuelle Studienergebnisse auf www.onkodin.de — auch zu Bendamustin. Info Onkologie. Т. 14, № 2. 2011-03. с. 57—57. doi:10.1007/bf03362968. ISSN 1613-3633. Процитовано 28 січня 2023.
- World Population Prospects. 14 квітня 2016. doi:10.18356/a3bacd57-en. Процитовано 28 січня 2023.
- Zeller, Andrea (2019). Menschenrechte in der Weltwirtschaft. Idealbild und Realität. "Bist du ein Mensch, so fühle meine Not.". Tectum – ein Verlag in der Nomos Verlagsgesellschaft. с. 251—280.
- Population Division |. www.un.org. Процитовано 28 січня 2023.
- United Nations member states. Basic Facts of the United Nations. UN. 10 травня 2013. с. 271—276. ISBN .
- Hersch Lauterpacht (1970), 'The Subjects of International Law', in E. Lauterpacht (ed.), International Law. Being the Collected Papers of Hersch Lauterpacht, Volume I: The General Works, Cambridge: Cambridge University Press, pp. 136–50. Non-State Actors and International Law. Routledge. 2 березня 2017. с. 33—48.
- Barry, Donald (2003). Russia's Revolution from Above, 1985-2000: Reform, Transition, and Revolution in the Fall of the Soviet Communist Regime. By Gordon M. Hahn. New Brunswick, N.J.: Transaction Publishers, 2002. xvii, 618 pp. Notes. Bibliography. Index. $59.95, hard bound. Slavic Review. Т. 62, № 1. с. 199—200. doi:10.2307/3090522. ISSN 0037-6779. Процитовано 30 січня 2023.
- ABBRI, FERDINANDO (1 січня 1997). ANTICHITÀ GEOFFREY ERNEST RICHARD LLOYD, Aristotelian explorations, Cambridge, Cambridge University Press, 1996, x + 242 pp. Adversaries and Authorities. Investigations into ancient Greek and Chinese science, Cambridge, Cambridge University Press, 1996, xvm + 250 pp. («Ideas in context»). Nuncius. Т. 12, № 1. с. 242—243. doi:10.1163/221058797x00586. ISSN 0394-7394. Процитовано 30 січня 2023.
- Chase, Kerry A. (2005). Trading Blocs: States, Firms, and Regions in the World Economy. University of Michigan Press.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Zemlya tretya vid Soncya planeta Sonyachnoyi sistemi yedina planeta na yakij vidome zhittya domivka lyudstva Zemlya nalezhit do planet zemnoyi grupi i ye najbilshoyu z cih planet u Sonyachnij sistemi Zemlyu inkoli nazivayut svitom latinskoyu nazvoyu Terra abo greckoyu Geya Zemlya Fotografiya Zemli zroblena z Apollona 17Nazvana na chest grunt suhodil i kulyaOrbitalni harakteristikiEpoha J2000 0Velika pivvis 149 598 261 km 1 00000261 a o Perigelij 147 098 290 km 0 98329134 a o Afelij 152 098 232 km 1 01671388 a o Ekscentrisitet 0 01671123Orbitalnij period 365 256363004 dniv 1 000017421 rikSerednya orbitalna shvidkist 29 785 km sNahil orbiti 7 155 do ekvatora Soncya 1 58 do nezminnoyi ploshiniYe suputnikom SoncyaSuputniki MisyacFizichni harakteristikiSerednij radius 6371 3 kmEkvatorialnij radius 6378 14 kmPolyarnij radius 6356 78 kmSplyusnutist 0 0033528Dovzhina obvodu 40 075 16 km ekvator 40 008 00 km meridian Plosha poverhni 510 065 700 km 70 8 voda 29 2 sushaOb yem 1 0832 1012 km Masa 5 9722 1024kg Serednya gustina 5 515 g sm Priskorennya vilnogo padinnya na poverhni 9 766 m s2 abo 1 gDruga kosmichna shvidkist 11 186 km sPeriod obertannya 23 god 56 hv 4 1 sSonyachna doba 23 god 59 hv 39 s u veresni 24 god 00 hv 30 s u grudniNahil osi 23 26 21 4119Albedo 0 367Temp poverhni min ser maks Kelvini 183 7 K 287 2 K 331 KAtmosferaTisk na poverhni 101 325 kPa 1 barSklad 78 08 azot N2 20 95 kisen O2 0 93 argon 0 038 dvookis vuglecyu blizko 1 vodyanoyi pari zalezhit vid klimatu Zemlya u VikishovishiU Vikipediyi ye statti pro inshi znachennya cogo termina Zemlya znachennya Zemlya ye predmetom doslidzhennya znachnoyi kilkosti nauk pro Zemlyu Vivchennya Zemli yak nebesnogo tila nalezhit do carini astronomiyi budovu i sklad Zemli doslidzhuye geologiya stan atmosferi meteorologiya sukupnist proyaviv zhittya na planeti biologiya Ekologiya rozkrivaye procesi biosferi vzayemodiyi mizh lyudinoyu zhivimi organizmami ta dovkillyam Geografiya daye opis osoblivostej relyefu poverhni planeti okeaniv moriv ozer i richok materikiv ta ostroviv gir i dolin a takozh lyudskih poselen ta suspilnih utvoren mist i sil derzhav ekonomichnih rajoniv tosho Zemlya ye prirodnoyu domivkoyu lyudstva ce neobhidnij dlya normalnogo zhittya lyudini integrativnij planetarnij prostir yakij na sinergetichnomu rivni poyednuyuchi yakosti zemli ta yiyi resursiv z atmosferoyu gidrosferoyu ta inshimi elementami prirodnogo seredovisha utvoryuyuchi biosferu bezposeredno vplivaye yak na yakist zhittya tak i na zdorov ya lyudini a vidtak potrebuye berezhnogo vidnoshennya ZagalneShema roztashuvannya Soncya v Chumackomu Shlyahu kuti predstavlyayut dovgoti v galaktichnij sistemi koordinat Zemlya v Sonyachnij sistemi roztashovana u spiralepodibnomu Chumackomu shlyahu na vidstani 28 000 svitlovih rokiv vid galaktichnogo centru Tochnishe nateper 2020 i vona perebuvaye v rukavi Oriona priblizno v 20 svitlovih rokah vid ekvatorialnoyi ploshini galaktiki A lfa Centa vra najblizhcha do Soncya zoryana sistema 4 35 svitlovih rokiv sho skladayetsya z troh zir alfa Centavra A alfa Centavra B alfa Centavra C Proksima Centavra Yak zaznacheno u peredmovi Zemlya tretya planeta vid Soncya i stanom na 2020 i yedine vidome kosmichne tilo na yakomu ye zhittya Hocha veliki obsyagi vodi mozhna vidnajti po vsij Sonyachnij sistemi lishe Zemlya utrimuye ridku poverhnevu vodu Blizko 71 poverhni Zemli stanovlyat okeani a reshtu 29 poverhni Zemli posidaye susha sho skladayetsya z materikiv i ostroviv Poverhnevij shar Zemli utvorenij kilkoma povilno ruhomimi litosfernimi plitami yaki vzayemodiyut stvoryuyuchi girski hrebti vulkani ta zemletrusi Ridka zovnishnya skladova yadra Zemli viroblyaye magnitne pole yake utvoryuye magnitosferu Zemli vidhilyayuchi vid naselenoyi planeti rujnivni sonyachni vitri Atmosfera Zemli skladayetsya zdebilshogo z azotu ta kisnyu Parnikovi gazi v atmosferi yak ot dioksid vuglecyu CO2 zatrimuyut chastinu energiyi Soncya poblizu poverhni Vodyana para shiroko prisutnya v atmosferi ta utvoryuye hmari kotri pokrivayut bilshu chastinu planeti Bilshe sonyachnoyi energiyi otrimuyut tropichni regioni nizh polyarni regioni i teplo pererozpodilyayetsya zavdyaki cirkulyaciyi atmosferi ta okeanu Klimat regionu zalezhit vid shiroti a takozh vid visoti nad rivnem morya ta blizkosti do pom yakshuvalnih pogodu okeaniv U bilshosti regioniv traplyayutsya suvori pogodni umovi napriklad tropichni cikloni grozi ta speka yaki znachnoyu miroyu vplivayut na zhittya Tverdi planeti Sonyachnoyi sistemi zliva Merkurij Venera Zemlya i Mars Zemlya yavlyaye soboyu elipsoyid z dovzhinoyu kola priblizno 40 000 km Ce najshilnisha planeta Sonyachnoyi sistemi Iz chotiroh tverdih planet vona najbilsha i najmasivnisha Zemlya roztashovuyetsya na vidstani priblizno vosmi svitlovih hvilin vid Soncya tobto yaksho mi bachimo prizahidne Sonce naspravdi zorya vzhe zahovalasya za obriyem ale svitlo shojno dijshlo do nas ta obertayetsya navkolo nogo zdijsnyuyuchi odin obert za rik priblizno 365 25 dniv Zemlya obertayetsya navkolo vlasnoyi osi trohi menshe nizh za dobu priblizno za 23 godini 56 hvilin Vis obertannya Zemli nahilena vidnosno perpendikulyara do ploshini yiyi orbiti navkolo Soncya obumovlyuyuchi pori roku Zemlyu u kosmichnomu prostori suprovodzhuye odin postijnij prirodnij suputnik Misyac yakij obertayetsya navkolo nashoyi planeti na vidstani 380 000 km 1 3 svitlovih sekundi i maye rozmir priblizno u chvert shirini Zemli Misyac zavzhdi povernenij do Zemli tim samim bokom cherez priplivnu vzayemodiyu i vin viklikaye priplivi ustalyuye vis Zemli ta postupovo spovilnyuye yiyi obertannya Lishe u XIX st geologi zrozumili sho vik Zemli stanovit shonajmenshe bagato miljoniv rokiv Lord Kelvin 1864 roku vikoristav termodinamiku shobi viznachiti vik Zemli priblizno vid 20 do 400 miljoniv rokiv sho viklikalo burhlivi superechki z cogo pitannya i lishe koli naprikinci 19 go ta na pochatku 20 go stolit viyavili radioaktivnist i radioaktivne datuvannya stvorili nadijnij sposib viznachennya viku Zemli yakij dovodit sho planeti vzhe milyardi rokiv Tozh Zemlya yak i bilshist inshih til Sonyachnoyi sistemi utvorilasya priblizno 4 5 milyardi rokiv tomu z gazu rannoyi Sonyachnoyi sistemi Protyagom pershogo milyarda rokiv istoriyi Zemli utvorivsya okean a potim u nomu rozvinulosya zhittya Zhittya poshirilosya po vsomu svitu ta pochalo vplivati na atmosferu i poverhnyu Zemli sho prizvelo do kisnevoyi katastrofi dva milyardi rokiv tomu Lyudi z yavilisya 300 000 rokiv tomu a 2022 roku chiselnist naselennya nashoyi planeti perevishila vzhe 8 milyardiv osib Vizhivannya lyudej zalezhit vid biosferi Zemli ta prirodnih resursiv ale voni sami vse bilshe vplivayut na dovkillya Zemli Sogodni vpliv lyudstva na klimat grunti vodi j ekosistemi Zemli ye nepevnim zagrozhuye vlasnomu vizhivannyu lyudstva ta sprichinyuye povsyudne zniknennya inshih vidiv zhittya EtimologiyaUkrayinske slovo Zemlya sporidnene z litovskimi zẽme zemlya zẽmas nizkij latiskimi slovami zeme zemlya zems nizkij pruskimi same semme zemlya semmai nizkij davnoperskim slovom zam Zemlya yedina planeta chiya ukrayinska nazva ne pohodit iz davnogreckoyi chi rimskoyi mifologiyi Deyaki ukrayinski vislovi zi slovom Zemlya Eon bog vichnosti i Mati zemlya Tellus rimska Geya z chotirma ditmi sho uosoblyuyut pori roku mozayika v Sentinumi Umbriya datovana 3 m stolittyam nashoyi eri Za tridev yat za sim zemel duzhe daleko Nemov virinuti z pid zemli raptovo z yavitisya Toptati zemlyu buti zhivim zhiti Ne chuti zemli pid soboyu buti zbudzhenim shvilovanim chim nebud radisnim duzhe zhvavo ruhatisya pracyuvati Zemlya obitovana za biblijnimi perekazami ce rajska krayina Zemli ne dotorkatisya duzhe legko j shvidko bigti Vidrivatisya vid zemli vtrachati zv yazok iz dijsnistyu Vrosti v zemlyu prikipiti prirosti do zemli zavmerti zastignuti na misci vid silnih perezhivan velikoyi nespodivanki Lishitisya mizh nebom i zemleyu buti u neviznachenomu nepevnomu stanovishi Suchasne anglijske slovo Earth rozvinulosya cherez serednoanglijsku movu vid davnoanglijskogo imennika yakij najchastishe pishetsya eorde Vono maye sporidneni slova v kozhnij germanskij movi U svoyemu najdavnishomu zasvidchenni slovo eorde vzhe vikoristovuvalosya dlya perekladu bagatoh znachen latinskogo terra ta greckogo gῆ ge zemlya yiyi grunt susha lyudskij svit poverhnya svitu razom z morem i vlasne zemna kulya Yak i u razi z rimskoyu Terroyu Tellusom i greckoyu Geyeyu Zemlya mogla buti uosoblennyam bogini v germanskomu yazichnictvi Inodi nazva Terra ˈtɛre vikoristovuyetsya u naukovij literaturi osoblivo v naukovij fantastici shobi vidrizniti naselenu lyudstvom planetu vid inshih todi yak u poeziyi Tellus ˈtɛles zastosovuyetsya dlya poznachennya uosoblennya Zemli Terra takozh ye nazvoyu planeti v deyakih romanskih movah movah sho rozvinulisya z latini yak ot italijska ta portugalska vodnochas v inshih romanskih movah ce slovo porodilo nazvi z desho zminenim napisannyam napriklad ispanska Tierra ta francuzka Terre Planetarni harakteristikiCej rozdil ne mistit posilan na dzherela Vi mozhete dopomogti polipshiti cej rozdil dodavshi posilannya na nadijni avtoritetni dzherela Material bez dzherel mozhe buti piddano sumnivu ta vilucheno Gravitacijno orbitalna model sistemi zorya planeta suputnik Ale shobi pravilno vidtvoriti ruhi pari Zemlya Misyac navkolo Soncya suputnik u cij animaciyi povinen obertatisya vtrichi shvidshe navkolo planeti Zemlya obertayetsya navkolo Soncya eliptichnoyu orbitoyu duzhe blizkoyu do kolovoyi z serednoyu shvidkistyu 29 785 m s na serednij vidstani 149 6 mln km iz periodom sho priblizno dorivnyuye 365 24 dobi zoryanij rik Nasha planeta maye suputnik Misyac yakij obertayetsya navkolo Zemli na serednij vidstani 384 400 km Nahil zemnoyi osi do ploshini ekliptiki stanovit 66 33 22 Period obertannya Zemli navkolo svoyeyi osi stanovit 23 god 56 hv 4 1 s Obertannya navkolo vlasnoyi osi zumovlyuye zminu dnya i nochi a nahil zemnoyi osi do ploshini ekliptiki razom iz obertannyam navkolo Soncya zminu pir roku Forma Zemli geoyid Serednij radius Zemli stanovit 6371 032 km ekvatorialnij 6378 16 km polyarnij 6356 777 km Plosha poverhni zemnoyi kuli 510 mln km ob yem 1 083 1012 km serednya gustina 5518 kg m Masa Zemli syagaye 5 9722 1024 kg Zemlya maye magnitne i tisno pov yazane z nim elektrichne polya dzherelo Gravitacijne pole Zemli zumovlyuye yiyi blizku do sferichnoyi formu j isnuvannya atmosferi Yak zaznacheno vishe za suchasnimi kosmogonichnimi uyavlennyami Zemlya utvorilasya priblizno 4 7 mlrd rokiv tomu z rozsiyanoyi v protosonyachnij sistemi gazopilovoyi rechovini Vnaslidok diferenciaciyi rechovini Zemli pid diyeyu gravitacijnogo polya v umovah rozigrivu zemnih nadr vinikli i rozvinulisya rizni za himichnim skladom agregatnim stanom i fizichnimi vlastivostyami obolonki geosferi yadro mantiya zemna kora gidrosfera atmosfera magnitosfera U skladi Zemli perevazhaye zalizo 34 6 kisen 29 5 kremnij 15 2 magnij 12 7 dzherelo Zemna kora mantiya i vnutrishnya chastina yadra tverdi zovnishnya chastina yadra vvazhayetsya ridkoyu dzherelo Vid poverhni Zemli do centru zrostayut tisk gustina j temperatura Tisk u centri planeti dorivnyuye 3 6 1011Pa gustina priblizno 12 5 10 kg m temperatura vid 5 000 do 6 000 C Osnovni tipi zemnoyi kori materikova j okeanichna u perehidnij zoni vid materika do okeanu kora promizhnoyi budovi Geofizichni vlastivostiDodatkovi vidomosti Geofizika Termin geofizika klasichno nalezhit do zastosuvan shodo tverdoyi zemli forma Zemli yiyi gravitacijni magnitni ta elektromagnitni polya yiyi vnutrishnya budova ta sklad yiyi dinamika i yih poverhneve virazhennya v tektonici plit utvorenni magm vulkanizmi j viniknenni girskih porid Odnak suchasna geofizika opikuyetsya shirshimi zavdannyami yak ot krugoobig vodi zokrema snig i lid gidrodinamika okeaniv i atmosferi elektrika i magnetizm v ionosferi ta magnitosferi ta sonyachno zemna fizika i podibni pitannya pov yazani z Misyacem ta inshimi planetami Geofizika zastosovuyetsya do suspilnih potreb yak ot mineralni resursi Zemli pom yakshennya prirodnih nebezpek i zahist dovkillya U geologorozviduvalnij geofizici dani geofizichnih doslidzhen vikoristovuyutsya dlya doslidzhennya potencijnih naftovih rezervuariv i rodovish korisnih kopalin na nashij planeti viznachennya roztashuvannya gruntovih vod poshuku arheologichnih pam yatok viznachennya tovshini lodovikiv i gruntu ta ocinki misc dlya vidnovlennya prirodi Rozmir i zovnishnij viglyad Topografichnij viglyad Zemli vidnosno centru planeti zamist rivnya morya yak na zvichajnih topografichnih kartah Dodatkovi dani Radius Zemli Kulyastist Zemli ta Geomorfologiya Divitsya takozh Spisok najvishih vershin svitu Viglyad Zemli majzhe kulyastij iz serednim diametrom 12 742 kilometri sho robit yiyi p yatim za rozmirom tilom planetarnogo rozmiru Sonyachnoyi sistemi ta najbilshoyu sered yiyi zemlyanih planet Cherez obertannya Zemli yiyi forma vipukla navkolo ekvatora i zlegka sploshena na polyusah vnaslidok chogo diametr na ekvatori na 43 kilometri bilshij nizh na polyusah Tozh formu Zemli tochnishe bude predstaviti yak splyushenij sferoyid Vodnochas forma Zemli maye miscevi topografichni vidminnosti Odnak najbilshi vidhilennya taki yak Marianska zapadina 10 925 metriv nizhche miscevogo rivnya morya skorochuyut serednij radius Zemli lishe na 0 17 a gora Everest 8 848 metriv nad miscevim rivnem morya podovzhuye jogo tilki na 0 14 Poverhnya Zemli roztashovana najdalshe vid centru masi Zemli v yiyi ekvatorialnij opuklosti sho robit vershinu vulkana Chimboraso v Ekvadori 6384 4 km najdalshoyu tochkoyu Porivnyano z zhorstkim relyefom sushi okean pokazuye bilsh dinamichnij relyef Tochkoyu na poverhni Zemli najblizhchoyu do centru planeti ye zaglibina Litke v Pivnichnomu Lodovitomu okeani 6351 7 km vid centru Odnak najglibshoyu tochkoyu nizhche rivnya morya ye bezodnya Chellendzhera ale vona na 14 7 km dali vid centru Zemli Shobi vimiryati miscevi vidminnosti relyefu Zemli geodeziya vikoristovuye tak zvanu vzircevu Zemlyu sho yavlyaye formu yaka nazivayetsya geoyidom Taku formu geoyida mozhna otrimati yaksho zrobiti zrazkovim okean kotrij pokrivaye Zemlyu cilkom i bez bud yakih zburen yak ot priplivi ta vitri U pidsumku vihodit gladenka ale nerivnomirna pid diyeyu gravitaciyi poverhnya geoyidu sho zabezpechuye serednij riven morya MSL yak tochki vidliku dlya topografichnih vimiryuvan Forma Zemli Cej rozdil ne mistit posilan na dzherela Vi mozhete dopomogti polipshiti cej rozdil dodavshi posilannya na nadijni avtoritetni dzherela Material bez dzherel mozhe buti piddano sumnivu ta vilucheno Dokladnishe Figura Zemli Figura Zemli ce idealizaciya za dopomogoyu yakoyi namagayutsya vidtvoriti formu planeti Zalezhno vid meti opisu viglyadu Zemli vikoristovuyut rizni modeli formi Pershe nablizhennya Najgrubishoyu formoyu opisu figuri Zemli pri pershomu nablizhenni ye sfera Dlya bilshosti problem zagalnogo zemleznavstva cogo nablizhennya vidayetsya dostatnim shobi vikoristovuvati v opisi chi doslidzhenni deyakih U takomu razi vidkidayut splyushenist planeti pri polyusah yak nesuttyeve zauvazhennya Zemlya maye odnu vis obertannya ta ekvatorialnu ploshinu ploshinu simetriyi ta ploshini simetriyi meridianiv sho svoyeridno vidriznyaye yiyi vid neskinchennosti mnozhin simetriyi zrazkovoyi kuli Gorizontalnij strukturi geografichnoyi obolonki pritamanna viznachena ta pevna simetriya shodo ekvatora Druge nablizhennya Div takozh Zemnij elipsoyid ta Elipsoyid Krasovskogo U bilshomu nablizhenni figuru Zemli pririvnyuyut do elipsoyida obertannya Cya model sho vidznachayetsya virazhenoyu vissyu ekvatorialnoyu ploshinoyu simetriyi ta meridionalnimi ploshinami zastosovuyetsya v geodeziyi dlya obchislennya koordinat buduvannya kartografichnih merezh rozrahunkiv tosho Riznicya pivosej takogo elipsoyida stanovit 21 km velika vis 6378 160 km mala 6356 777 km ekscentrisitet 1 298 25 Polozhennya poverhni legko mozhe buti teoretichno rozrahovano ale jogo nemozhlivo viznachiti eksperimentalno v naturi Tretye nablizhennya Cherez te sho ekvatorialnij pereriz Zemli takozh elips z rizniceyu dovzhin pivosej 200 m j ekscentrisitetom 1 30000 tretoyu modellyu vistupaye trivisnij elipsoyid U geografichnih doslidzhennyah cya model majzhe ne vikoristovuyetsya vona lishe svidchit pro skladnu vnutrishnyu budovu planeti Chetverte nablizhennya Dokladnishe Geoyid Geoyid ce ekvipotencialna poverhnya sho zbigayetsya z serednim rivnem Svitovogo okeanu ye geometrichnim miscem tochok prostoru sho mayut odnakovij potencial sili vagi Taka poverhnya maye nepravilnu skladnu formu tobto ne ye ploshinoyu Rivneva poverhnya v kozhnij tochci perpendikulyarna do viska Prikladne znachennya ta vazhlivist ciyeyi modeli polyagaye v tomu sho lishe za dopomogoyu viska rivnya nivelira ta inshih geodezichnih priladiv mozhna prostezhiti polozhennya rivnevih poverhon tobto v nashomu vipadku geoyida Obrij na Zemli Cej rozdil ne mistit posilan na dzherela Vi mozhete dopomogti polipshiti cej rozdil dodavshi posilannya na nadijni avtoritetni dzherela Material bez dzherel mozhe buti piddano sumnivu ta vilucheno Korabel viddalyayetsya za obrij Zemlya kulyasta Istorichno tak sklalosya sho vidstan do vidimogo gorizontu protyagom trivalogo chasu bula zhittyevo potribnoyu lyudstvu dlya vizhivannya ta uspishnogo sudnoplavstva osoblivo v mori oskilki vona viznachala najbilshu dalnist oglyadu sposterigacha otzhe j zv yazok z usima ochevidnimi naslidkami dlya bezpeki ta peredavannya danih Ce znachennya zmenshilosya z rozvitkom radio ta telegrafu na Zemli ale navit sogodni koli litalnij aparat keruyetsya za pravilami polotu bez priladiv vikoristovuyetsya tehnika yaka nazivayetsya vizualnij polit de lotchik zastosovuye zorove spivvidnoshennya mizh nosom litaka ta vidnokrayem dlya keruvannya litalnim aparatom Lituni takozh mozhut zberigati vlasne prostorove polozhennya pokladayuchis na liniyu obriyu Dlya sposterigachiv poblizu rivnya morya neozbroyenim okom nepomitna riznicya mizh geometrichnim gorizontom yakij peredbachaye vzircevo rivnu neskinchennu ploshinu zemli i spravzhnim vidnokolom sho obumovlyuye kulyastu poverhnyu Zemli Odnak dlya lyudini yaka perebuvaye na pagorbi visotoyu 1000 m 3300 futiv i divitsya na more istinnij obrij bude priblizno na odin gradus nizhche za gorizontalnu liniyu Poverhnya Dodatkovi vidomosti Suhodil geografiya Pedosfera Okean More Kriosfera Priblizno 70 8 poverhni Zemli posidaye okeanska voda reshta 29 2 susha U polyarnih regionah okean i susha Zemli zdebilshogo vkriti lodom yak pokazano na comu skladenomu zobrazhenni lodovogo pokrivu nad Pivdennim okeanom sirim kolorom i Antarktidoyu bilim kolorom Zemna poverhnya ce verhnij shar tverdoyi abo ridkoyi strukturi Zemli na mezhi z yiyi atmosferoyu Zemlya yak prilizanij idealizovanij sferoyid maye ploshu poverhni blizko 510 miljoniv km2 Zemlyu mozhna rozpodiliti na dvi pivkuli Zagalom Zemlya podilyayetsya za shirotoyu na polyarni Pivnichnu ta Pivdennu pivkuli abo za dovgotoyu na kontinentalni Shidnu ta Zahidnu pivkuli Sho stosuyetsya poverhnevogo rozpodilu sushi ta vodi Zemlyu mozhna podiliti na vodnu pivkulyu zoseredzhenu na okeani i sushu spryamovanu na tverd Bilsha chastina poverhni Zemli skladayetsya z vodi v ridkomu viglyadi abo v menshih kilkostyah yak kriga 70 8 abo 361 13 miljoniv km2 poverhni Zemli stanovit vzayemopov yazanij okean sho utvoryuye vseosyazhnij abo svitovij okean Zemli Ce robit Zemlyu razom iz yiyi yaskravoyu gidrosferoyu vodnim svitom chi okeanskim svitom osoblivo v rannij istoriyi Zemli koli vvazhayetsya sho okean mozhlivo todi povnistyu pokrivav Zemlyu Svitovij okean zazvichaj podilyayut na Tihij okean Atlantichnij okean Indijskij okean Pivdennij okean i Pivnichnij Lodovitij okean vid najbilshogo do najmenshogo Okean zapovnyuye okeanichni zapadini Dno okeanu skladayetsya z abisalnih rivnin kontinentalnih shelfiv pidvodnih gir pidvodnih vulkaniv okeanichnih zholobiv pidvodnih kanjoniv okeanichnih plato ta sistemi seredinno okeanichnih hrebtiv sho ohoplyuyut zemnu kulyu U polyarnih regionah Zemli poverhnya okeanu vkrita sezonno zminnoyu kilkistyu morskogo lodu yakij chasto z yednuyetsya z polyarnoyu susheyu ta krizhanimi pokrivami utvoryuyuchi polyarni krizhani shapki Relyef Zemnoyi kori Susha posidaye 29 2 abo 148 94 miljoniv km2 ploshi poverhni Zemli Vona skladayetsya z bagatoh ostroviv po vsij zemnij kuli ale perevazhno z chotiroh velicheznih kontinentalnih utvoren yakimi ye vid najbilshih do najmenshih Afrika Yevraziya Amerika susha Antarktida ta Avstraliya susha Perelicheni masivi dali rozbiti ta zgrupovani v kontinenti Relyef duzhe riznomanitnij i skladayetsya z gir pustel rivnin plato ta inshih vidiv relyefu Visota poverhni sushi zminyuyetsya vid najnizhchoyi tochki 418 m v Mertvomu mori do najbilshoyi visoti 8848 m na vershini gori Everest Serednya visota sushi nad rivnem morya stanovit blizko 797 metriv Susha mozhe buti vkrita poverhnevimi vodami snigom krigoyu shtuchnimi sporudami abo roslinnistyu Bilsha chastina sushi Zemli maye roslinnist ale lodovikovi pokrivi 10 i pusteli 33 posidayut znachnu yiyi chastinu Pedosfera ce zovnishnij shar kontinentalnoyi poverhni Zemli yakij skladayetsya z gruntu ta zaznaye procesiv gruntoutvorennya Grunt maye virishalne znachennya dlya togo shobi zemlya bula ornoyu Zagalna orna zemlya na nashij planeti stanovit 10 7 poverhni sushi z yakih 1 3 ce postijni orni zemli Zemlya maye priblizno 16 7 miljoniv km2 ornih ugid i 33 5 miljoniv km2 pasovish IstoriyaDokladnishe Istoriya Zemli Istoriya utvorennya Cej rozdil ne mistit posilan na dzherela Vi mozhete dopomogti polipshiti cej rozdil dodavshi posilannya na nadijni avtoritetni dzherela Material bez dzherel mozhe buti piddano sumnivu ta vilucheno Uyavlennya hudozhnika pro protoplanetnij disk rannoyi Sonyachnoyi sistemi z yakogo utvorilasya Zemlya ta inshi tila Sonyachnoyi sistemi Utvorennya Zemli zavdyaki akreciyi trivalo 10 20 mln rokiv Spochatku Zemlya bula majzhe cilkom rozplavlenoyu ale postupovo oholola i na yiyi poverhni vinikla tonka tverda obolonka zemna kora Zemlya piddavalasya navalnomu vluchannyu asteroyidiv uprodovzh pershih 100 miljoniv rokiv yak zaraz zagalnoprijnyato viznavati Nezabarom pislya utvorennya Zemli priblizno 4 53 mlrd rokiv tomu vinik Misyac Odna z suchasnih teorij poyavi yedinogo prirodnogo suputnika Zemli stverdzhuye sho ce vidbulosya vnaslidok zitknennya z vazhennim nebesnim tilom yake nazvali Tejya Na vidminu vid Misyacya majzhe vsi udarni kolishni krateri na Zemli znikli cherez geologichni procesi Moloda Zemlya nagrivalasya kinetichnoyu energiyeyu udariv pid chas potuzhnogo bombarduvannya ta virobnictvom tepla radioaktivnogo rozpadu doki vona yak zaznacheno vishe majzhe ne rozplavilasya Pislya cogo zemne tilo gravitacijno rozoseredilosya na yadro ta mantiyu Najvazhchi elementi osoblivo zalizo opuskalisya do centru tyazhinnya Zemli Legki elementi persh za vse kisen kremnij i alyuminij pidnyalisya dogori i utvorili perevazhno silikatni minerali yaki takozh ye porodami zemnoyi kori Oskilki Zemlya skladayetsya zdebilshogo iz zaliza ta silikativ vona yak i vsi planeti zemnoyi grupi maye dosit visoku serednyu shilnist 5 515 g sm Pervinna atmosfera Zemli vinikla zavdyaki degazaciyi girskih porid i vulkanichnoyi aktivnosti Z atmosferi skondensuvalasya voda utvorivshi Svitovij okean Popri te sho mozhlivo Sonce na toj chas svitilo na 70 slabshe dzherelo nizh teper geologichni dani svidchat sho okean ne zamerz i ce napevno pov yazane z parnikovim efektom Priblizno 3 5 mlrd rokiv tomu viniklo magnitne pole Zemli kotre pochalo zahishati yiyi atmosferu vid sonyachnogo vitru Animaciya podilu Pangeyi nadkontinentu Utvorennya Zemli i pochatkovij etap yiyi rozvitku trivalistyu priblizno 1 2 mlrd rokiv nalezhat do pered geologichnoyi istoriyi Povnij vik najdavnishih girskih porid stanovit ponad 3 5 mlrd rokiv i pochinayuchi vid cogo chasu vede vidlik geologichna istoriya Zemli yaka podilyayetsya na dva nerivni etapi dokembrij sho trivav priblizno 5 6 usogo geologichnogo litochislennya u mezhah 3 mlrd rokiv i fanerozoj sho ohoplyuye ostanni 570 mln rokiv Blizko 3 3 5 mlrd rokiv tomu vnaslidok evolyuciyi materiyi na Zemli viniklo zhittya pochavsya rozvitok biosferi sukupnosti vsih zhivih organizmiv tak zvana zhiva rechovina Zemli yaka suttyevo vplinula na rozvitok atmosferi gidrosferi j geosferi prinajmni v chastini osadovoyi obolonki Vnaslidok kisnevoyi katastrofi diyalnist zhivih organizmiv zminila sklad atmosferi Zemli zbagativshi yiyi kisnem i ce obumovilo mozhlivist dlya rozvitku aerobnih zhivih istot Nove yavishe sho dedali bilshe spravlyaye mogutnij vpliv na biosferu ta navit geosferu diyalnist lyudstva yake z yavilosya na Zemli pislya poyavi vnaslidok evolyuciyi rozumnoyi lyudini mensh nizh 3 mln rokiv tomu yednosti shodo viznachennya ciyeyi podiyi ne dosyagnuto j deyaki doslidniki narahovuyut 7 mln rokiv Vidpovidno vprodovzh rozvitku biosferi viriznyayut utvorennya ta podalshij rozvitok noosferi Visoka strimkist prirostu naselennya Zemli chiselnist zemnogo naselennya stanovila 275 mln 1000 go roku 1900 roku 1 6 mlrd dush i bilshe 7 mlrd osib 2012 roku ta posilennya vplivu lyudskogo suspilstva na prirodne seredovishe visunuli pitannya berezhnogo vikoristannya vsih prirodnih resursiv i ohoroni prirodi Evolyuciya zhittya Dokladnishe Viniknennya zhittya na Zemli Istoriya zhittya na Zemli ta Zhittya Himichni reakciyi priveli do poyavi pershih samovidtvoryuvanih molekul priblizno chotiri milyardi rokiv tomu Pivmilyarda rokiv potomu vinik ostannij spilnij predok usogo ninishnogo zhittya Postupovij rozvitok fotosintezu dozvoliv zbirati energiyu Soncya bezposeredno formami zhittya Otrimanij molekulyarnij kisen O2 nakopichuvavsya v atmosferi i zavdyaki vzayemodiyi z ultrafioletovim sonyachnim viprominyuvannyam utvoryuvav zahisnij ozonovij shar O3 u verhnih sharah atmosferi Zaluchennya menshih klitin u bilshi obumovilo rozvitok skladnih klitin yaki nazivayutsya eukariotami Spravzhni bagatoklitinni organizmi utvorilisya koli klitini vseredini kolonij stavali vse bilsh vuzko napravlenimi Zavdyaki poglinannyu shkidlivogo ultrafioletovogo viprominyuvannya ozonovim sharom zhittya zahopilo poverhnyu Zemli Sered najdavnishih skam yanilostej sho svidchat pro isnuvannya zhittya skam yanilosti mikrobnih mativ znajdeni v piskoviku vikom 3 48 milyarda rokiv u Zahidnij Avstraliyi biogennij grafit viyavlenij u meta osadovih porodah vikom 3 7 milyarda rokiv u Zahidnij Grenlandiyi a takozh zalishki biotichnogo materialu kotrij znajdenij u skelyah vikom 4 1 milyarda rokiv u Zahidnij Avstraliyi Najdavnishi pryami dokazi zhittya na Zemli mistyatsya v avstralijskih porodah vikom 3 45 milyarda rokiv yaki zasvidchuyut skam yanilosti mikroorganizmiv Uyavlennya hudozhnika pro arhejskij eon pislya utvorennya Zemli z nayavnimi okruglimi stromatolitami yaki ye pershimi formami zhittya sho viroblyali kisen ta z yavilisya milyardi rokiv tomu Pislya piznogo vazhkogo kosmichnogo bombarduvannya zemna kora oholola yiyi bagata vodoyu bezplidna poverhnya poznachena kontinentami ta vulkanami a Misyac vse she obertayetsya navkolo Zemli nabagato blizhche nizh sogodni 2020 stvoryuyuchi potuzhni priplivi Protyagom neoproterozoyu vid 1000 do 539 mln rokiv tomu velika chastina Zemli mogla buti vkrita lodom Ce pripushennya gipotezu nazvali Zemlya snizhka sho yavlyaye osoblivu cikavist oskilki vona pereduvala kembrijskomu vibuhu koli bagatoklitinni formi zhittya znachno uskladnilisya Pislya kembrijskogo vibuhu 535 mln rokiv vidbulosya prinajmni p yat velikih masovih vimiran i bagato neznachnih Okrim peredbachuvanogo ninishnogo vimirannya v goloceni ostannye stalosya 66 mln rokiv tomu koli zitknennya z asteroyidom sprichinilo vimirannya ptahopodibnih dinozavriv ta inshih velikih reptilij ale perevazhno pozhalilo dribnih tvarin takih yak komahi ssavci yashirki ta ptahi Zhittya ssavciv uriznomanitnilosya protyagom ostannih 66 mln rokiv i kilka miljoniv rokiv tomu afrikanska mavpa nabula zdatnosti stoyati Ce polegshuvalo vikoristannya riznomanitnih znaryad i spriyalo spilkuvannyu yake natomist zabezpechuvalo harchuvannya ta podalshe sponukannya neobhidni dlya zbilshennya mozku sho privelo do poyavi ta rozvoyu lyudini Rozvitok silskogo gospodarstva a zgodom i civilizaciyi prizviv do togo sho lyudi zdijsnili vpliv na Zemlyu a takozh na prirodu ta veliku kilkist inshih form zhittya sho trivaye j donini Majbutnye planeti Dokladnishe Majbutnye Zemli ta Riziki dlya civilizaciyi lyudej i planeti Zemlya Biologichne i geologichne majbutnye Zemli mozhna ekstrapolyuvati na osnovi peredbachuvanih efektiv kilkoh dovgostrokovih vpliviv Do nih nalezhat himichnij sklad poverhni Zemli shvidkist oholodzhennya vnutrishnoyi chastini planeti gravitacijni vzayemodiyi z inshimi ob yektami Sonyachnoyi sistemi i postijne zbilshennya svitnosti Soncya Pokaz vipalenoyi Zemli pripushennya pislya togo yak Sonce uvijshlo u fazu chervonogo giganta priblizno cherez 5 7 milyardiv rokiv Neviznachenim chinnikom v cij ekstrapolyaciyi ye postijnij vpliv tehnologij vprovadzhuvanih lyudmi takih yak klimatichna inzheneriya yaki mozhut viklikati znachni zmini na planeti Ninishnye golocenove vimirannya viklikane tehnologiyami i naslidki mozhut trivati do p yati miljoniv rokiv Vodnochas tehnologiyi mozhut prizvesti do vimirannya lyudstva v pidsumku chogo planeta postupovo povernetsya do bilsh povilnih tempiv evolyuciyi obumovlenih vinyatkovo dovgostrokovimi prirodnimi procesami Cherez promizhki chasu v sotni miljoniv rokiv vipadkovi nebesni yavisha predstavlyayut velicheznij rizik dlya biosferi sho mozhe prizvesti do masovih zniknen Yih stosuyutsya udari komet abo asteroyidiv a takozh mozhlivist masivnogo vibuhu zirki zvanoyi nadnovoyu u mezhah 100 svitlovih rokiv vid Soncya Inshi veletenski geologichni podiyi bilsh peredbachuvani Teoriya Milankovicha prorokuye sho na planeti budut trivati lodovikovi periodi u vsyakomu razi do ti poki ne zakinchitsya chetvertinne zledeninnya Ci periodi viklikani zminami ekscentrisitetu nahilu osi i precesiyi orbiti Zemli U mezhah ciklu superkontinentu yakij trivaye tektonika plit jmovirno prizvede do utvorennya superkontinentu cherez 250 350 miljoniv rokiv Pripuskayetsya sho za deyakij chas v nastupni 1 5 4 5 milyarda rokiv nahil osi Zemli mozhe pochati piddavatisya bezladnim pereminam zi zminoyu nahilu osi do 90 Sklad i strukturaDokladnishe Nauki pro Zemlyu Himichnij sklad Dokladnishe Geohimiya Himichnij sklad zemnoyi kori Rechovina Formula VmistKontinentalna OkeanichnaDioksid kremniyu SiO2 60 2 48 6 Oksid alyuminiyu Al2O3 15 2 16 5 Oksid kalciyu CaO 5 5 12 3 Oksid magniyu MgO 3 1 6 8 Monooksid zaliza FeO 3 8 6 2 Oksid natriyu Na2O 3 0 2 6 Oksid kaliyu K2O 2 8 0 4 Oksid zaliza III Fe2O3 2 5 2 3 Voda H2O 1 4 1 1 Dioksid vuglecyu CO2 1 2 1 4 Oksid titanu IV TiO2 0 7 1 4 Oksid fosforu V P2O5 0 2 0 3 Total 99 6 99 9 Masa Zemli stanovit priblizno 5 9722 1024 kg Vona skladayetsya perevazhno iz zaliza 32 1 kisnyu 30 1 kremniyu 15 1 magniyu 13 9 sirki 2 9 nikelyu 1 8 kalciyu 1 5 i alyuminiyu 1 4 reshtu 1 2 stanovlyat slidovi kilkosti inshih himichnih elementiv Vvazhayetsya sho cherez masovu segregaciyu oblast yadra zdebilshogo skladayetsya iz zaliza 88 8 z menshoyu kilkistyu nikelyu 5 8 sirki 4 5 i nizhche 1 mikroelementiv Najposhirenishimi skladovimi porodi zemnoyi kori ye majzhe vsi oksidi hlor sirka ta ftor ye vazhlivimi vinyatkami z cogo i yih zagalna kilkist u bud yakij porodi zazvichaj nabagato menshe 1 Ponad 99 zemnoyi kori skladayetsya z 11 oksidiv perevazhno kremnezemu oksidu alyuminiyu oksidiv zaliza vapna magneziyi potashu ta sodi Vnutrishnya struktura Div takozh Geologiya Minerageniya Zemli Pulsacijna gipoteza Sejsmichnist Zemli Tektonika plit U XIX st odin za odnim vidkrivalisya novi himichni elementi i buli vinajdeni spektroskopi yaki mogli ocinyuvati elementi za svitlom Spektroskopiya sonyachnogo svitla pripustila sho sonce mozhe mistiti nevidomij element gelij ale 1895 roku Vilyam Remzi viyaviv novij element v uranovij rudi ta rozpiznav jogo takozh yak gelij Cej visnovok poklav kraj teoriyi p yatogo elementa efiru z chasiv Aristotelya ta doviv sho Zemlya j Sonce zrobleni z odniyeyi rechovini Teoriya drejfu kontinentiv zaproponovana Alfredom Vegenerom na pochatku XX st ne mogla poyasniti chomu vidbuvavsya ruh Prote doslidzhennya relyefu morskogo dna za dopomogoyu zvukovih hvil zasobami stvorenimi pid chas Drugoyi svitovoyi vijni viyavili Seredinno Atlantichnij hrebet i viyavilosya sho dno okeanu prostyagayetsya po obidva boki hrebta Pochinayuchi z cogo vidkrittya buli zibrani riznomanitni dokazi a gravitacijni vimiryuvannya pokazali isnuvannya kontinentalnoyi ta okeanichnoyi kori a sejsmichni vimiryuvannya doveli nayavnist u Zemli yadra ta mantiyi tobto narodilasya koncepciya tektoniki plit Do 1980 h rokiv zagalna struktura bula zavershena doslidzhennya prosunulosya do analizu strukturi mantiyi za dopomogoyu sejsmichnoyi tomografiyi mantijna tomografiya ta poyasnennya zv yazku mizh umovami konvekciyi i plitami teoriya plyumu Budova Zemli Vnutrishnye yadro za pripushennyam maye diametr 2600 km i skladayetsya z chistogo zaliza chi nikelyu zovnishnye yadro tovshinoyu 2250 km iz rozplavlenogo zaliza abo nikelyu mantiya blizko 2900 km zavtovshki skladayetsya perevazhno z tverdih girskih porid viddilena vid zemnoyi kori poverhneyu Mohorovichicha Kora i verhnij shar mantiyi utvoryuyut 12 osnovnih ruhomih blokiv deyaki z nih nesut kontinenti Plato postijno povilno ruhayutsya cej ruh nazivayetsya Zemlya skladayetsya z troh osnovnih geosfer zemnoyi kori mantiyi i yadra yake natomist podilyayetsya na nizku shariv Rechovina cih geosfer rizna za fizichnimi vlastivostyami stanom i mineralogichnim skladom Zalezhno vid velichini shvidkostej sejsmichnih hvil i osoblivostej yih zmini z glibinoyu tverdu Zemlyu podilyayut na visim sejsmichnih shariv A V S D D E F i G Krim togo v Zemli viokremlyuyut osoblivo micnij shar litosferu i nastupnij rozm yakshenij shar astenosferu Shar A abo zemna kora maye zminnu tovshinu v kontinentalnij oblasti 33 km v okeanichnij 6 km v serednomu 18 km Pid gorami kora potovshuyetsya v riftovih dolinah seredinno okeanichnih hrebtiv majzhe znikaye Na nizhnij mezhi zemnoyi kori poverhni Mohorovichicha shvidkosti sejsmichnih hvil zrostayut stribkopodibno sho pov yazano perevazhno zi zminoyu rechovinnogo skladu z glibinoyu perehodom vid granitiv i bazaltiv do ultraosnovnih girskih porid verhnoyi mantiyi Shari V S D D vhodyat u mantiyu Shari E F i G utvoryuyut yadro Zemli radiusom 3486 km Na mezhi z yadrom shvidkist pozdovzhnih hvil rizko zmenshuyetsya na 30 a poperechni hvili znikayut sho vkazuye na te sho zovnishnye yadro shar E kotre tyagnetsya do glibini 4980 km ridke Nizhche perehidnogo sharu F 4980 5120 km roztashovano tverde vnutrishnye yadro shar G v yakomu znovu poshiryuyutsya poperechni hvili U tverdij zemnij kori perevazhayut taki himichni elementi kisen 47 0 kremnij 29 0 alyuminij 8 05 zalizo 4 65 kalcij 2 96 natrij 2 5 magnij 1 87 kalij 2 5 titan 0 45 yaki razom stanovlyat 98 98 Najridkisnishi elementi Ro priblizno 2 10 14 Ra 2 10 10 Re 7 10 8 Au 4 3 10 7 Bi 9 10 7 tosho Pereriz Zemli vid yadra do ekzosferi Vnaslidok magmatichnih metamorfichnih tektonichnih procesiv i procesiv osadoutvorennya zemna kora rizko diferencijovana v nij protikayut skladni procesi skupchennya i rozsiyannya himichnih elementiv sho privodyat do utvorennya riznih tipiv porid Vvazhayut sho verhnya mantiya za skladom blizka do ultraosnovnih porid v yakih perevazhaye O 42 5 Mg 25 9 Si 19 0 i Fe 9 85 U mineralnomu vidnoshenni tut panuye olivin menshe pirokseniv Nizhnyu mantiyu vvazhayut podoboyu kam yanih meteoritiv hondritiv Yadro 3emli za skladom maye shozhist iz zaliznimi meteoritami i mistit priblizno 80 Fe 9 Ni 0 6 Co Na osnovi meteoritnoyi modeli rozrahovano serednij sklad Zemli v yakomu perevazhaye Fe 35 O 30 Si 15 i Mg 13 Temperatura ye odniyeyu z najvazhlivishih vlastivostej sho dozvolyayut poyasniti stan rechovini v riznih sharah i pobuduvati zagalnu kartinu vseosyazhnih procesiv Za vimiryuvannyami v sverdlovinah temperatura na pershih kilometrah narostaye z glibinoyu z gradiyentom 20 C km Na glibini 100 km de znahodyatsya pervinni vognisha vulkaniv serednya temperatura trohi nizhcha za temperaturu plavlennya girskih porid i dorivnyuye 1100 C Vodnochas pid okeanami na glibini 100 200 km temperatura visha nizh pid kontinentami na 100 200 C Stribok gustini rechovini v shari S na glibini 420 km vidpovidaye tisku 1 4 1010Pa i ototozhnyuyetsya z fazovim perehodom v olivini yakij vidbuvayetsya za temperaturi priblizno 1600 C Na mezhi z yadrom za tisku 1 4 1011 Pa i temperaturi poryadku 4000 C silikati perebuvayut u tverdomu stani a zalizo v ridkomu U perehidnomu shari F de zalizo tverdne temperatura mozhe syagati 5000 C v centri Zemli 5000 6000 C tobto vidpovidna temperaturi poverhni Soncya Teplovi procesi Rozsiyuvannya sonyachnoyi energiyi pid chas yiyi prohodzhennya kriz atmosferu de vona chastkovo poglinayetsya j ostatochno vidbivayetsya poverhneyu pusteli snigovi prostori morya do kosmosu Znachennya virazheno v Petavatah Mizh Zemleyu ta navkolishnim seredovishem postijno vidbuvayetsya energomasoobmin Planeta povsyakchas otrimuye nejmovirnij obsyag energiyi vid Soncya cherez viprominyuvannya vodnochas chastinu cogo energetichnogo potoku vona viddaye v kosmos u viglyadi yak viddzerkalenogo viprominyuvannya albedo zemnoyi poverhni hmar tak i teplovoyi energiyi U verhni shari atmosferi Zemli postijno nadhodit 174 PW petavat sonyachnogo viprominyuvannya insolyaciyi Blizko 6 insolyaciyi vidbivayetsya atmosferoyu 16 poglinayetsya neyu Seredni shari atmosferi zalezhno vid pogodnih umov hmari pil atmosferni zabrudnennya vidbivayut do 20 sonyachnih promeniv ta poglinayut 3 Atmosfera ne lishe zmenshuye kilkist sonyachnoyi energiyi sho dosyagaye poverhni Zemli ale i difuzuye blizko 20 z togo sho nadhodit ta vidsiyuye chastinu jogo spektru Pislya prohodzhennya atmosferi blizko polovini oprominennya perebuvaye u vidimij chastini spektru Druga polovina perevazhno nalezhit do infrachervonoyi chastini spektru Tilki neznachna chastina ciyeyi insolyaciyi pripadaye na ultrafioletove viprominyuvannya Sonyachne viprominyuvannya poglinayetsya poverhneyu suhodolu okeanami i atmosferoyu Absorbciya sonyachnoyi energiyi cherez atmosfernu konvekciyu viparovuvannya i kondensaciyu vodyanoyi pari ye rushijnoyu siloyu krugoobigu vodi ta keruye vitrami Sonyachne prominnya uvibrane okeanom ta suhodolom pidtrimuye serednyu temperaturu na poverhni Zemli sho nini 2000 i stanovit 14 C Zavdyaki fotosintezu roslin sonyachna energiya mozhe peretvoryuvatis na himichnu kotra zberigayetsya u viglyadi yizhi derevini ta biomasi yaka zreshtoyu peretvoryuyetsya na vikopne palivo Geografichna obolonkaDokladnishe Geografichna obolonka Viznachna osoblivist budovi zemnoyi poverhni polyagaye v rozpodili na materiki i okeani Velika chastina Zemli ohoplena Svitovim okeanom 361 1 mln km 70 8 suhodil stanovit 149 1 mln km 29 2 ta utvoryuye shist materikiv Yevraziyu Afriku Pivnichnu Ameriku Pivdennu Ameriku Antarktidu i Avstraliyu i ostrovi Vin pidijmayetsya nad rivnem svitovogo okeanu v serednomu na 875 m najbilsha visota 8848 m gora Dzhomolungma gori posidayut ponad 1 3 poverhni suhodolu Pusteli vkrivayut priblizno 20 poverhni suhodolu lisi blizko 30 lodoviki ponad 10 Perepad visot na planeti syagaye 20 km Serednya glibina svitovogo okeanu priblizno dorivnyuye 3800 m najbilsha glibina 11 020 m Marianskij zholob zapadina u Tihomu okeani Obsyag vodi na planeti stanovit 1370 mln km serednya solonist 35 g l Litosfera Dokladnishe Litosfera ta Nova globalna tektonika Litosfera Zemli yaka yavlyaye soboyu tverdij i zhorstkij zovnishnij vertikalnij shar Zemli ohoplyuye koru ta verhni shari mantiyi Litosfera pidstilayetsya astenosferoyu yaka ye slabshoyu garyachishoyu ta glibshoyu chastinoyu verhnoyi mantiyi Mezha litosferi ta astenosferi viznachayetsya rizniceyu u vidpovidi na napruzhennya Litosfera zalishayetsya tverdoyu protyagom duzhe trivalih promizhkiv geologichnogo chasu pid chas yakih vona vikrivlyayetsya pruzhno ta cherez krihke rujnuvannya todi yak astenosfera vikrivlyuyetsya v yazko ta sprijmaye storonni vplivi cherez gnuchki vikrivlennya Otzhe tovshina litosferi vvazhayetsya glibinoyu do izotermi pov yazanoyi z perehodom mizh krihkoyu ta v yazkoyu povedinkoyu Temperatura za yakoyi olivin staye plastichnim 1000 C abo 1830 F chasto vikoristovuyetsya dlya viznachennya ciyeyi izotermi oskilki olivin zdebilshogo ye najslabshim mineralom u verhnij mantiyi Litosfera podilyayetsya gorizontalno na tektonichni pliti yaki chasto mistyat terrejni sho zroslisya z inshimi plitami Litosferni pliti Yak zaznacheno vishe cupkij zovnishnij shar zemnoyi kori ta verhnoyi mantiyi Zemli litosfera podilenij na litosferni pliti Ci pliti yavlyayut soboyu zhorstki plaski utvorennya yaki ruhayutsya odna vidnosno odnoyi na odnomu z troh tipiv mezh Litosferni pliti na zbizhnih kordonah dvi plastini zblizhuyutsya na rozbizhnih mezhah dvi pliti rozsovuyutsya a na mezhi transformnogo rozlomu dvi pliti kovzayut odna povz inshu u bokovih napryamkah Uzdovzh mezh cih plit mozhut vidbuvatisya zemletrusi vulkanichna aktivnist goroutvorennya ta viniknennya okeanichnih zapadin Tektonichni pliti roztashovani na verhivci astenosferi tverdoyi ale mensh v yazkoyi chastini verhnoyi mantiyi yaka mozhe tekti ta ruhatisya razom iz plitami Koli tektonichni pliti mimovilno ruhayutsya okeanichna kora pidsovuyetsya pid peredni krayi plit na zbizhnih kordonah Vodnochas pidnyattya rechovini mantiyi na rozbizhnih kordonah stvoryuye seredinno okeanichni hrebti Poyednannya cih procesiv povertaye okeanichnu koru nazad u mantiyu Cherez take pereroblennya bilshist okeanichnogo dna maye vik menshe 100 mln rokiv Najdavnisha okeanichna kora roztashovana v zahidnij chastini Tihogo okeanu yiyi vik ocinyuyetsya v 200 mln rokiv Dlya porivnyannya najdavnisha datovana kontinentalna kora stanovit 4030 mln rokiv hocha cirkoni buli znajdeni yak ulamki v eoarhejskih osadovih porodah kotri dayut vik do 4400 mln rokiv i ce vkazuye na te sho todi isnuvala prinajmni chastina kontinentalnoyi kori Sim osnovnih plit ce Tihookeanska Pivnichnoamerikanska Yevrazijska Afrikanska Antarktichna Indo Avstralijska ta Pivdennoamerikanska Inshi vidomi pliti ohoplyuyut Aravijsku plitu Karibsku plitu plitu Naska bilya zahidnogo uzberezhzhya Pivdennoyi Ameriki ta plitu Skosha v pivdennij chastini Atlantichnogo okeanu Avstralijska plita zlilasya z Indijskoyu mizh 50 i 55 mln rokiv tomu Pliti sho ruhayutsya najshvidshe ye okeanichnimi plita Kokos prosuvayetsya zi shvidkistyu 75 mm rik a Tihookeanska 52 69 mm rik Na inshomu polyusi najpovilnisha ruhoma plita ce Pivdennoamerikanska plita yaka prosuvayetsya z tipovoyu shvidkistyu 10 6 mm rik GPS vikoristovuyetsya dlya sposterezhennya za ruhom litosfernih plit i yihnoyu subdukciyeyu Gidrosfera Dokladnishe Svitovij okean Osn stattya GidrosferaVid na Zemlyu z globalnim okeanom i hmarnim pokrivom yakij perevazhaye nad zemnoyu poverhneyu ta gidrosferoyu U polyarnih regionah Zemli gidrosfera utvoryuye bilshi ploshi lodovogo pokrivu Zvidki beretsya voda na Zemli i zokrema chomu na nashij planeti znachno bilshe vodi nizh na inshih planetah podibnih do Zemli dosi 2010 i ne bulo zadovilno z yasovano Chastina vodi jmovirno vidilyalasya u viglyadi vodyanoyi pari z magmi tobto zreshtoyu nadhodila z nadr zemli Zalishayetsya sumnivnim chi cogo dostatno dlya sogodnishnoyi nayavnoyi kilkosti vodi Inshi znachni chastini mozhut pohoditi vid zitknen komet transneptunovih ob yektiv abo bagatih vodoyu asteroyidiv protoplanet iz zovnishnih oblastej poyasu asteroyidiv Vodnochas vimiryuvannya izotopnogo vidnoshennya dejteriyu do protiyu vidnoshennya D H bilshe vkazuyut na asteroyidi oskilki podibni izotopni spivvidnoshennya buli znajdeni u vodnih slidah vuglecevih hondritiv yak i v okeanichnij vodi todi yak izotopne spivvidnoshennya komet i transneptunovih ob yektiv zgidno z poperednimi vimiryuvannyami ne uzgodzhuyutsya z doslidzhennyami nazemnoyi vodi Gidrosfera Zemli ce zagalna kilkist vodi na nashij planeti ta yiyi rozpodil Bilsha chastina gidrosferi nashoyi planeti skladayetsya zi vseosyazhnogo okeanu Prote gidrosfera Zemli takozh mistit vodu v atmosferi ta na sushi zokrema ce hmari vnutrishni morya ozera richki ta pidzemni vodi na glibini do 2000 metriv Masa okeaniv stanovit priblizno 1 35 1018 metrichnih tonn abo priblizno 1 4400 vid zagalnoyi masi Zemli Okeani posidayut ploshu 361 8 miljoniv km2 iz serednoyu glibinoyu 3 682 metri sho privodit do ocinkovogo obsyagu 1 332 milyardiv km3 Yakbi vsya poverhnya zemnoyi kori bula na tij zhe visoti sho j rivna sfera glibina svitovogo okeanu stanovila b 2 7 2 8 km Blizko 97 5 vodi ye solonoyu reshta 2 5 prisna voda Bilshist prisnoyi vodi priblizno 68 7 prisutnya u viglyadi lodu v krizhanih shapkah i lodovikah U najholodnishih regionah Zemli snig zberigayetsya vlitku ta peretvoryuyetsya na lid Cej nakopichenij snig i kriga zgodom utvoryuye lodoviki tila lodu yaki techut pid diyeyu vlasnoyi sili tyazhinnya Alpijski lodoviki utvoryuyutsya v girskih rajonah todi yak velichezni krizhani pokrivi vinikayut nad susheyu v polyarnih regionah Potik lodovikiv rozmivaye poverhnyu rizko zminyuyuchi yiyi utvoryuyuchi U podibni dolini ta inshi formi relyefu Morskij lid v Arktici pokrivaye tereni priblizno yak Spolucheni Shtati hocha vin shvidko vidstupaye vnaslidok zmini klimatu Serednya solonist okeaniv Zemli stanovit blizko 35 gramiv soli na kilogram morskoyi vodi 3 5 soli Velika chastina ciyeyi soli bula otrimana vnaslidok vulkanichnoyi diyalnosti abo vidobuta z proholodnih viverzhenih porid Okeani takozh ye vmistishem rozchinenih atmosfernih gaziv yaki potribni dlya vizhivannya bagatoh vodnih form zhittya Morska voda maye vazhlivij vpliv na svitovij klimat a okeani diyut yak velike shovishe tepla Zrushennya v rozpodili temperaturi v okeani mozhut sprichiniti znachni pogodni zmini taki yak El Ninjo Pivdenne kolivannya Velika kilkist vodi na poverhni Zemli ye nepovtornoyu osoblivistyu yaka vidriznyaye yiyi vid inshih planet Sonyachnoyi sistemi Planeti Sonyachnoyi sistemi zi znachnoyu atmosferoyu spravdi chastkovo mistyat atmosfernu vodyanu paru ale yim brakuye poverhnevih umov dlya staloyi poverhnevoyi vodi Popri te sho na deyakih suputnikah prisutni oznaki velikih shovish pozazemnoyi ridkoyi vodi mozhlivo navit bilshogo ob yemu nizh zemnij okean usi voni ye velikimi vodojmami pid zamerzlim poverhnevim sharom tovshinoyu z kilometr Atmosfera Dokladnishe Atmosfera Zemli Atmosfera Zemli Atmosfera Zemli zagalna masa yakoyi 5 15 1015t skladayetsya z povitrya sumishi perevazhno azotu 78 08 i kisnyu 20 95 0 93 argonu 0 03 vuglekislogo gazu inshe ce vodyana para a takozh inertni ta inshi gazi Najbilsha temperatura poverhni suhodolu 57 58 C u tropichnih pustelyah Afriki i Pivnichnoyi Ameriki najmensha blizko 90 C u centralnih rajonah Antarktidi Atmosfera Zemli zahishaye vse zhive vid zgubnogo vplivu kosmichnogo viprominyuvannya Atmosfernij tisk na rivni morya Zemli v serednomu stanovit 101 325 kPa 14 696 funtiv na kv dyujm Vmist vodyanoyi pari kolivayetsya vid 0 01 do 4 ale v serednomu stanovit blizko 1 Hmari pokrivayut blizko dvoh tretin poverhni Zemli bilshe nad okeanami nizh nad susheyu Visota troposferi zminyuyetsya zalezhno vid shiroti kolivayuchis vid 8 km 5 mil na polyusah do 17 km 11 mil na ekvatori z deyakimi vidhilennyami vnaslidok pogodnih i sezonnih chinnikiv Biosfera Zemli istotno zminila vlasnu atmosferu Kisnevij fotosintez rozvinuvsya 2 7 mlrd rokiv tomu utvorivshi perevazhno azotno kisneve povitrya suchasnosti Cya zmina sprichinila poshirennya aerobnih organizmiv i oposeredkovano utvorennya ozonovogo sharu zavdyaki podalshomu peretvorennyu atmosfernogo O2 na O3 O O2 O3 Cikavo sho do poyavi bakterij yaki viroblyayut kisen 3750 2500 miljoniv rokiv tomu atmosfera skladalasya z azotu ta vuglekislogo gazu otzhe nebo mozhlivo viglyadalo pomaranchevim Ozonovij shar zatrimuye ultrafioletove sonyachne viprominyuvannya dozvolyayuchi zhittya na sushi Inshimi zavdannyami atmosferi vazhlivimi dlya zhittya ye perenesennya vodyanoyi pari vidilennya korisnih gaziv spalyuvannya nevelikih meteoriv do togo yak voni zitknutsya z poverhneyu i znizhennya temperaturi Ostannye yavishe ye parnikovim efektom slidi molekul v atmosferi sluguyut dlya zahoplennya teplovoyi energiyi sho vidilyayetsya z poverhni tim samim pidvishuyuchi serednyu temperaturu Vodyana para vuglekislij gaz metan oksid azotu j ozon ye osnovnimi parnikovimi gazami v atmosferi Bez cogo yavisha zberezhennya tepla serednya temperatura poverhni stanovila b 18 C 0 F na vidminu vid ninishnih 15 C 59 F i zhittya na Zemli jmovirno ne isnuvalo b u jogo suchasnomu viglyadi Himichnij sklad atmosferi Zemli 78 1 azot 20 kisen 0 9 argon reshta vuglekislij gaz vodyana para voden gelij neon Liniya Karmana yaka viznachayetsya yak 100 kilometriv nad poverhneyu zemli ye zvichajnoyu mezheyu mizh atmosferoyu ta kosmosom Teplova energiya mozhe zbilshuvati shvidkist deyakih chastinok u verhnih sharah atmosferi yaki otzhe mozhut uniknuti gravitaciyi Zemli Ce viklikaye povilnij ale neuhilnij vitik atmosferi v kosmos sho nazivayetsya atmosfernim vikidom Oskilki nezv yazanij voden maye nizku molekulyarnu masu vin zdatnij legshe dosyagti shvidkosti vtikannya i znikaye u kosmosi z bilshoyu shvidkistyu nizh inshi gazi Vihid vodnyu v kosmos perevodit Zemlyu z pochatkovo vidnovlyuvalnogo stanu v okisnyuvalnij Fotosintez zabezpechuye postachannya nezv yazanogo kisnyu ale vtrata vidnovnikiv takih yak voden vvazhayetsya potribnoyu umovoyu masovogo nakopichennya kisnyu v atmosferi Tozh zdatnist vodnyu zalishati atmosferu Zemli mogla vplinuti na perebig zhittya sho rozvinulosya na planeti V danij chas bilsha chastina vodnyu peretvoryuyetsya na vodu persh nizh vin viparovuyetsya cherez bagatu kisnem atmosferu Otzhe voden yakomu vdayetsya vitikati utvoryuyetsya zdebilshogo vnaslidok rujnuvannya molekul metanu u verhnih sharah atmosferi Atmosfera Zemli mistit troposferu do 15 km stratosferu 15 100 km ionosferu 100 500 km Mizh troposferoyu i stratosferoyu roztashovuyetsya perehidnij shar tropopauza U glibinah stratosferi pid vplivom sonyachnogo svitla stvoryuyetsya ozonovij ekran yakij zahishaye zhivi organizmi vid kosmichnogo viprominyuvannya Vishe mezo termo j ekzosferi Pogoda i klimat Viglyad Zemli z vidimimi sharami atmosferi troposfera z tinyami yaki vidkidayut hmari ta smuga stratosfernogo blakitnogo neba na obriyi a nad neyu liniya zelenogo svitinnya nizhnoyi termosferi na visoti 100 km bilya krayu kosmosu Yak zaznacheno vishe nizhnij shar atmosferi nazivayetsya troposferoyu V nij vidbuvayutsya yavisha yaki viznachayut pogodu Vnaslidok nerivnomirnogo nagrivannya poverhni Zemli sonyachnoyu radiaciyeyu v troposferi bezperestanno prohodit cirkulyaciya velikih mas povitrya Osnovnimi povitryanimi techiyami v atmosferi Zemli ye pasati v smuzi do 30 obabich ekvatora ta zahidni vitri pomirnogo poyasu v smuzi vid 30 do 60 Okremoyu prichinoyu perenesennya tepla ye nayavnist sistemi okeanichnih techij Inshimi chinnikami yaki vplivayut na pogodu pevnoyi miscevosti ye yiyi blizkist do okeaniv okeanichna ta atmosferna cirkulyaciya ta topologiya Miscya poblizu okeaniv zazvichaj mayut holodnishe lito ta teplishu zimu cherez te sho okeani mozhut nakopichuvati veliku kilkist tepla Viter perenosit holod abo teplo okeanu na sushu Atmosfernij krugoobig takozh vidigraye vazhlivu rol napriklad u SShA San Francisko ta Vashington ye priberezhnimi mistami priblizno na odnij shiroti Klimat San Francisko znachno pomirnishij oskilki perevazhnij napryamok vitru z morya na sushu Nareshti temperatura znizhuyetsya z visotoyu cherez sho girski miscevosti holodnishi nizh nizovina Voda zdijsnyuye na poverhni zemli postijnij krugoobig Viparovuyuchis iz poverhni vod ta suhodolu za spriyatlivih umov vodyana para zdijmayetsya vgoru v atmosferi sho prizvodit do utvorennya hmar Voda povertayetsya na poverhnyu zemli u viglyadi atmosfernih opadiv i stikaye do moriv i okeaniv sistemoyu richok Zemlya otrimuye 1361 Vt m2 sonyachnogo viprominyuvannya Kilkist sonyachnoyi energiyi yaku otrimuye poverhnya Zemli zmenshuyetsya zi zrostannyam shiroti Chim dali vid ekvatora tim menshij kut padinnya sonyachnih promeniv na poverhnyu i tim bilsha vidstan yaku povinen projti promin v atmosferi Vnaslidok cogo serednorichna temperatura na rivni morya zmenshuyetsya priblizno na 0 4 C na odin gradus shiroti Poverhnyu Zemli podilyayut na shirotni poyasi z priblizno odnakovim klimatom tropichnij subtropichnij pomirnij ta polyarnij Klasifikaciya klimativ zalezhit vid temperaturi ta kilkosti opadiv Najbilshe viznannya zdobula klasifikaciya klimativ Keppena za yakoyu viriznyayut p yat shirokih grup vologi tropiki pustelya vologi seredni shiroti kontinentalnij klimat holodnij polyarnij klimat Kozhna z cih grup podilyayetsya na osoblivi pidgrupi Sistema Keppena ocinyuye regioni na osnovi sposterezhuvanoyi temperaturi j opadiv Temperatura povitrya na poverhni mozhe syagati priblizno 55 C 131 F u garyachih pustelyah takih yak Dolina Smerti ta zdatna opuskatisya do 89 C 128 F v Antarktidi Nacionalnij centr prognozuvannya navkolishnogo seredovisha SShA zafiksuvav sho 3 lipnya 2023 roku u sviti stav najspekotnishij dnem na Zemli za vsyu istoriyu sposterezhen Zgidno povidomlennya agentstva Reuters serednya globalna temperatura pobila poperednij rekord i stanovila 17 01 S Minulij rekord vidbuvsya u serpni 2016 roku z poznachkoyu 16 92 S Bilsh togo vcheni vvazhayut sho ce lishe pochatok i lipen mozhe stati najzharkishim za 120 000 rokiv Na pidtverdzhennya comu vzhe 7 lipnya 2023 roku serednya temperatura v sviti dosyagla novogo maksimumu vtretye za tizhden i sklala 17 23 S Cherven 2023 roku stav najspekotnishim na Zemli za vsyu istoriyu sposterezhen zgidno z analizom globalnoyi temperaturi NASA Vzagali zgidno visnovkiv vchenih yaki buli opublikovani v naukovomu zhurnali Nature Climate Change seredni temperaturi na Zemli zrosli priblizno na 1 7 S z seredini 1860 h rokiv sho pomitno vishe za potochni ocinki ekspertiv OON Magnitne pole Dokladnishe Magnitne pole Zemli Risunok sho pokazuye silovi liniyi magnitnogo polya magnitosferi Zemli Pid diyeyu sonyachnogo vitru liniyi zmishuyutsya nazad v protisonyachnomu napryamku Osnovna chastina magnitnogo polya Zemli viroblyayetsya v yadri misci dinamo procesu yakij peretvoryuye kinetichnu energiyu termichnoyi ta kompozicijnoyi konvekciyi na energiyu elektrichnogo ta magnitnogo poliv Pole prostyagayetsya nazovni vid yadra kriz mantiyu i do poverhni Zemli de vono ye nablizheno dipolem Polyusi dipolya roztashovani blizko do geografichnih polyusiv Zemli Na ekvatori magnitnogo polya napruzhenist magnitnogo polya na poverhni stanovit 3 05 10 5Tl z magnitnim momentom 7 79 1022 Am2 v epohu 2000 h rokiv zmenshuyuchis majzhe na 6 za stolittya hocha vin vse she zalishayetsya duzhchim nizh u serednomu za dovgij chas Konvekcijni ruhi v yadri bezladni magnitni polyusi mimovilno ruhayutsya i chas vid chasu zminyuyut napryamok Ce sprichinyuye vikovi zmini osnovnogo polya ta jogo perevertannya z nepostijnimi promizhkami chasu u serednomu kilka raziv na miljon rokiv Ostannya zmina stalasya priblizno 700 000 rokiv tomu Protyazhnist magnitnogo polya Zemli v kosmosi viznachaye magnitosferu Ioni ta elektroni sonyachnogo vitru vidhilyayutsya magnitosferoyu vpliv sonyachnogo vitru stiskaye dennij bik magnitosferi priblizno do 10 radiusiv Zemli ta rozshiryuye nichnij bik magnitosferi na dovgij hvist Oskilki shvidkist sonyachnogo vitru bilsha za shvidkist z yakoyu hvili poshiryuyutsya kriz sonyachnij viter nadzvukova golovna udarna hvilya pereduye dennij magnitosferi v sonyachnomu vitri Zaryadzheni chastinki mistyatsya v magnitosferi plazmosfera vidznachayetsya chastinkami nizkoyi energiyi yaki po suti sliduyut liniyam magnitnogo polya pid chas obertannya Zemli Kilcevij strum viznachayetsya chastinkami serednoyi energiyi yaki drejfuyut vidnosno geomagnitnogo polya ale z trayektoriyami na yakih vse she perevazhaye magnitne pole a radiacijni poyasi Van Allena utvoryuyutsya chastinkami visokoyi energiyi ruh yakih naspravdi vipadkovij ale nayavnij v magnitosferi Pid chas magnitnih bur i zburen zaryadzheni chastinki mozhut vidhilyatisya vid zovnishnoyi magnitosferi ta osoblivo hvosta magnitosferi spryamovuvatisya vzdovzh linij polya v ionosferu Zemli de atmosferni atomi mozhut zbudzhuvatisya ta ionizuvatisya utvoryuyuchi polyarne syajvo Zemna gravitaciya Dokladnishe Gravitacijne pole Zemli Gravitaciya Zemli vimiryana misiyeyu NASA GRACE pokazuye vidhilennya vid teoretichnoyi gravitaciyi idealizovanoyi gladenkoyi Zemli tak zvanogo zemnogo elipsoyida Chervonim poznacheno oblasti de sila tyazhinnya duzhcha za zgladzhene standartne znachennya a sinya pokazuye miscya de gravitaciya slabsha Animacijnij pokaz Sila tyazhinnya Zemli kotra poznachayetsya g ce zagalne priskorennya yake nadayetsya ob yektam cherez sukupnij vpliv gravitaciyi vid rozpodilu masi vseredini Zemli i vidcentrovoyi sili vid obertannya Zemli Ce vektorna velichina napryamok yakoyi zbigayetsya z pryamovisom a sila abo velichina viznachayetsya normoyu g g displaystyle g mathit mathbf g V odinicyah SI ce priskorennya virazhayetsya v metrah za sekundu v kvadrati poznachayetsya m s2 chi m s 2 abo ekvivalentno v nyutonah na kilogram N kg chi N kg 1 Bilya poverhni Zemli priskorennya sili tyazhinnya stanovit priblizno 9 81 m s2 i ce oznachaye sho bez urahuvannya vplivu oporu povitrya shvidkist vilnogo padinnya ob yekta zbilshuvatimetsya priblizno na 9 81 metra za sekundu shosekundi Cyu velichinu inodi neoficijno nazivayut malim g natomist gravitacijna stala G nazivayetsya velikoyu G Tochna sila zemnogo tyazhinnya zalezhit vid miscya roztashuvannya Nominalne serednye znachennya na poverhni Zemli vidome yak standartna gravitaciya za viznachennyam stanovit 9 80665 m s2 Cya velichina poznachayetsya po riznomu yak ot g n g e hocha ce inkoli oznachaye normalne ekvatorialne znachennya na Zemli 9 78033 m s2 g 0 abo prosto g yake takozh zastosovuyetsya dlya zminnoyi miscevoyi velichini Vaga predmeta na poverhni Zemli ce sila spryamovana vniz na cej ob yekt viznachena drugim zakonom Nyutona abo F m a sila masa priskorennya Priskorennya vilnogo padinnya vplivaye na zagalne priskorennya sili tyazhinnya ale inshi chinniki yak ot obertannya Zemli takozh roblyat svij vnesok otzhe vplivayut na vagu ob yekta Gravitaciya zazvichaj ne mistit gravitacijne tyazhinnya Misyacya ta Soncya yake vrahovuyetsya z tochki zoru prilivnih yavish Sfera Gilla abo inakshe kulya gravitacijnogo vplivu Zemli maye radius priblizno 1 5 miljona km 930 000 mil Ce najbilsha vidstan na yakij gravitacijnij vpliv Zemli ye duzhchim nizh vid bilsh dalekogo Soncya ta susidnih planet Tila povinni obertatisya navkolo Zemli v mezhah ciyeyi vidstani inakshe voni mozhut stati nezv yazanimi z nashoyu planetoyu cherez gravitacijni zburennya Soncya Vnutrishnye teplo Osnovna stattya Vnutrishnij teplovij balans Zemli Zagalna karta teplovogo potoku z nadr Zemli do poverhni zemnoyi kori perevazhno vzdovzh okeanichnih hrebtiv Osnovnimi izotopami Zemli sho vidilyayut teplo ye kalij 40 uran 238 i torij 232 U centri planeti temperatura mozhe dosyagati 6000 C a tisk mozhe syagati 360 GPa Oskilki velika chastina tepla vidilyayetsya radioaktivnim rozpadom naukovci pripuskayut sho na pochatku istoriyi Zemli do vicherpannya izotopiv iz korotkim periodom napivrozpadu virobnictvo tepla na nashij planeti bulo nabagato vishim Priblizno vprodovzh 3 mlrd rokiv bulo bi virobleno vdvichi bilshe tepla nizh zaraz sho zbilshilo bi shvidkist mantijnoyi konvekciyi ta tektoniki plit i dozvolilo b utvoryuvati nezvichajni viverzheni porodi taki yak komatiyiti yaki zridka utvoryuyutsya sogodni Serednya vtrata tepla vid Zemli stanovit 87 mVt m 2 sho vidpovidaye zagalnosvitovim vtratam tepla 4 42 1013 Vt Chastina teplovoyi energiyi yadra perenositsya do kori mantijnimi plyumami formoyu konvekciyi sho skladayetsya z pidjomu visokotemperaturnoyi porodi Ci shlejfi mozhut utvoryuvati garyachi tochki ta vivergati bazalti Bilsha chastina tepla na Zemli vtrachayetsya cherez tektoniku plit pidijmannya mantiyi pov yazane iz seredinno okeanichnimi hrebtami Ostannim osnovnim sposobom vtrati tepla ye teploprovidnist kriz litosferu bilsha chastina yakoyi vidbuvayetsya pid okeanami zavdyaki tomu sho kora tam nabagato tonsha nizh kora kontinentiv Polozhennya u Sonyachnij sistemiObertannya Zemli navkolo osi Zemlya vidkrita sistema v kosmosi vona postijno vzayemodiye z navkolishnim kosmichnim seredovishem otrimuye energiyu vid Soncya viprominyuye teplo Na planetu bezupinno potraplyayut meteori kosmichnij pil zridka meteoriti ta kometi Planeta povsyakchas perebuvaye pid vplivom sonyachnogo vitru potik ionizovanih atomiv vodnyu 90 ta geliyu 10 zi shvidkistyu 350 450 km s vrizayetsya v magnitosferu ta kosmichnogo viprominyuvannya potik visokoenergetichnih yader vodnyu Zemlya nespinno gravitacijno vzayemodiye z Misyacem ta Soncem v znachno menshij miri z inshimi planetami Sonyachnoyi planeti sho obumovlyuye priplivni yavisha Obertannya Dokladnishe Obertannya Zemli Povnij obig navkolo osi planeta zdijsnyuye za dobu 23 godini 56 hvilin 4 sekundi tobto pevna tochka na poverhni Zemli dolaye shosekundi priblizno pivkilometra 40 000 km 24 god 3600 s Z cim ruhom pov yazani dekilka geografichnih naslidkiv pid diyeyu sil tyazhinnya ta vidcentrovoyi sili Zemlya staye opukloyu poblizu ekvatora ta splyushenoyu bilya polyusiv vidbuvayetsya zmina dnya i nochi utvoryuyetsya oborotna sila abo sila Koriolisa zavdyaki chomu vsi potoki vodni chi povitryani v pivnichnij pivkuli sho ruhayutsya z pivnochi na pivden vidhilyayutsya vid svogo napryamku pravoruch Animovanij 3D pokaz ekliptiki z chotirma planetami zemnoyi grupiOrbita Dokladnishe Orbita Zemli Zemlya vikonuye odin obert navkolo Soncya za kozhni 365 256 dniv sonyachnogo chasu sho vidpovidaye odnomu roku 365 dib 6 godin 9 hvilin 9 sekund Dlya zruchnosti vimiryuyut tri roki pospil po 365 dib kozhen a do chetvertogo roku visokosnogo dodayut 1 dobu Serednya vidstan vid Soncya stanovit 150 mln km Z poglyadu zemnogo sposterigacha Sonce ruhayetsya na shid vidnosno zirok zi shvidkistyu 1 den Orbitalna shvidkist planeti stanovit u serednomu 29 78 km s Nahil osi obertannya i sezoni Dokladnishe Nahil osi obertannya Kut nahilu osi Zemli do ploshini orbiti postijno stanovit 66 33 Nahil osi suttyevo vplivaye na nerivnomirnij rozpodil sonyachnoyi radiaciyi zemnoyu poverhneyu Ce obumovlyuye pochergovu zminu pir roku Orbitalna ta osova ploshini ne virivnyani tochno vis Zemli nahilena priblizno na 23 44 gradusa vid perpendikulyara do ploshini Zemlya Sonce ekliptiki a ploshina Zemlya Misyac nahilena do 5 1 gradusa vidnosno ploshini Zemlya Sonce Bez cogo nahilu zatemnennya na Zemli vidbuvalosya b kozhni dva tizhni cherguyuchi misyachni ta sonyachni zatemnennya Sistema Zemlya Misyac Misyac Dodatkovi vidomosti Misyac ta Orbita Misyacya Dvijko Zemlya Misyac vidime z Marsa Misyac angl Moon ce vidnosno velikij prirodnij suputnik zemnogo vidu shozhij na planetu diametr yakogo stanovit priblizno chvert diametra Zemli Ce najbilshij suputnik u Sonyachnij sistemi vidnosno rozmiru jogo planeti hocha napriklad Haron bilshij porivnyano z vlasnoyu karlikovoyu planetoyu Plutonom V anglomovnih dopisah prirodni suputniki inshih planet takozh nazivayutsya moons misyaci ale z malenkoyi bukvi vidpovidno do nazvi suputnika Zemli Najposhirenisha teoriya pohodzhennya Misyacya gipoteza veletenskogo udaru stverdzhuye sho vin utvorivsya vnaslidok zitknennya protoplaneti rozmirom z Mars pid nazvoyu Tejya z rannoyu Zemleyu Ce pripushennya poyasnyuye pobizhno vidnosnu nestachu na Misyaci zaliza ta letyuchih elementiv i take yavishe sho sklad jogo gruntu majzhe podibnij do skladu zemnoyi kori Gravitacijne tyazhinnya mizh Zemleyu ta Misyacem viklikaye priplivi na Zemli Toj samij vpliv na Misyac prizviv do jogo prilivnogo zapirannya jogo period obertannya navkolo osi dorivnyuye chasu potribnomu dlya obertannya navkolo Zemli U pidsumku vin zavzhdi povernenij do planeti tim samim bokom Koli Misyac obertayetsya navkolo Zemli rizni chastini jogo vidimogo boku osvitlyuyutsya Soncem sho obumovlyuye misyachni fazi Zavdyaki yihnij prilivnij vzayemodiyi Misyac viddalyayetsya vid Zemli zi shvidkistyu priblizno 38 mm rik 1 5 dyujma rik Protyagom miljoniv rokiv ci krihitni dodanki i podovzhennya zemnoyi dobi priblizno na 23 mks rik prizvodyat do znachnih zmin Napriklad pid chas Ediakariyu priblizno 620 mln rokiv tomu u roci bulo 400 7 dniv kozhen z yakih trivav 21 9 0 4 godini Misyac mig znachno vplinuti na rozvitok zhittya pom yakshivshi klimat planeti Paleontologichni dani ta komp yuterne modelyuvannya pokazuyut sho nahil osi Zemli ustalyuyetsya prilivnimi vzayemodiyami z Misyacem Deyaki teoretiki vvazhayut sho bez ciyeyi stabilizaciyi proti momentiv sili nadanih Soncem i planetami do ekvatorialnoyi opuklosti Zemli vis obertannya mogla bi buti bezladno neustalenoyu predstavlyayuchi veliki zmini protyagom miljoniv rokiv yak u razi z Marsom hocha dosi shodo cogo trivayut superechki Yaksho divitisya iz Zemli to Misyac perebuvaye dostatno daleko shobi mati majzhe takij zhe vidimij rozmir diska yak Sonce Kutovij rozmir abo tilesnij kut cih dvoh til zbigayetsya zavdyaki tomu sho hocha diametr Soncya priblizno v 400 raziv bilshij nizh diametr Misyacya vono takozh u 400 raziv bilshe viddaleno Ce dozvolyaye povnim i kilcepodibnim sonyachnim zatemnennyam vidbuvatisya na Zemli Asteroyidi ta shtuchni suputniki Komp yuterne zobrazhennya sho predstavlyaye skupchennya shtuchnih suputnikiv i kosmichnogo smittya navkolo Zemli na geosinhronnij i nizkij navkolozemnij orbiti Osnovni statti Navkolozemni ob yekti i Gipotetichni prirodni suputniki Zemli Simejstvo koorbitalnih asteroyidiv Zemli skladayetsya z kvazisuputnikiv ob yektiv z pidkovopodibnoyu orbitoyu ta troyanciv Ye prinajmni p yat kvazisuputnikiv zokrema 469219 Kamooaleva Troyanskij asteroyid suputnik 2010 TK7 libruye navkolo golovnoyi tochki trikutnika Lagranzha L4 na orbiti Zemli navkolo Soncya Krihitnij navkolozemnij asteroyid 2006 RH120 nablizhayetsya do sistemi Zemlya Misyac priblizno kozhni dvadcyat rokiv Pid chas cih zblizhen vin mozhe obertatisya navkolo Zemli protyagom korotkih promizhkiv chasu Stanom na veresen 2021 roku navkolo Zemli obertalosya 4550 robochih shtuchnih suputnikiv Nayavni takozh nerobochi suputniki zokrema Vengard 1 kotrij ye najstarishim suputnikom yakij zaraz perebuvaye na orbiti i ponad 16 000 ulamkiv vidstezhuvanogo kosmichnogo smittya Komp yuterni modeli rozrobleni suchasnimi astrofizikami Mikaelem Granvikom ta inshimi pripuskayut sho timchasovi suputniki mayut buti dosit poshirenimi poblizu nashoyi planeti i sho v usi chasi povinen buti prinajmni odin prirodnij suputnik diametrom 1 metr na orbiti navkolo Zemli Ci kosmichni tila zalishatimutsya na orbiti v serednomu desyat misyaciv pered tim yak povernutisya na sonyachnu orbitu Najbilshim shtuchnim suputnikom Zemli ye Mizhnarodna kosmichna stanciya ZaselenistDokladnishe Zhittyepridatnist planeti Kontinenti Zemli Pivnichna Amerika Pivdenna Amerika Antarktida Afrika Yevropa Aziya Avstraliya Rid lyudina do yakogo nalezhit anatomichno suchasna lyudina yaka meshkaye blizko 300 000 rokiv isnuye na Zemli priblizno vid 3 do 2 miljoniv rokiv Do vinahodu roslinnictva i tvarinnictva na Blizkomu Shodi bl XI st v Kitayi bl VIII st i na Meksikanskij nizovini bl 6 go tis do n e lyudi zhili vinyatkovo yak mislivci i zbirachi Pislya ciyeyi neolitichnoyi revolyuciyi u miru poshirennya civilizacij kulturni roslini ta tvarini vivedeni lyudinoyu dedali bilshe vitisnyali diki roslini ta tvarin Pochinayuchi z promislovoyi revolyuciyi lyudi dedali bilshe vplivayut na zovnishnij viglyad i rozvitok Zemli veliki tereni zemli peretvoryuyutsya na promislovi ta transportni zoni Taki antropogenni zmini mali yavno poganij vpliv u deyakih regionah svitu vzhe na pochatku suchasnoyi eri napriklad u Centralnij Yevropi z XVI stolittya sposterigalasya rizka nestacha derevini do chogo sprichinilosya znachne virubuvannya lisiv Ce stalo poshtovhom do pershih velikih ruhiv u Yevropi ta Pivnichnij Americi za zahist dovkillya ta zberezhennya prirodi u XVIII ta XIX stolittyah Zabrudnennya ta rujnuvannya u veletenskih rozmirah shvidko zrosli u XX stolitti Vzayemozv yazki sho lezhat v osnovi cogo buli vpershe vsebichno pokazani v doslidzhenni Mezhi zrostannya 1972 roku Mizhnarodnij den zahistu navkolishnogo seredovisha vidznachayetsya 22 kvitnya z 1990 roku i nazivayetsya Dnem Zemli 1992 roku z yavilosya pershe Poperedzhennya vsesvitnoyi naukovoyi spilnoti lyudstvu pro terminove zmenshennya shkidlivogo vplivu na zemlyu 2008 rik buv ogoloshenij OON pid egidoyu YuNESKO Mizhnarodnim rokom planeti Zemlya MRZ Cya najbilsha globalna iniciativa v galuzi geonauk na sogodni maye na meti predstaviti vazhlivist i perevagi suchasnih geonauk dlya suspilstva ta stalogo rozvitku Chislenni zahodi ta mizhdisciplinarni proyekti na mizhnarodnomu ta nacionalnomu rivnyah trivali z 2007 po 2009 roki protyagom troh rokiv Biosfera Dokladnishe Biosfera Plyazh more ptah Tri zoni litosfera gidrosfera j atmosfera Biosfera vidpovidaye vsim zhivim organizmam i seredovisham yihnogo prozhivannya tozh cherez ce mozhe buti podilena na tri zoni prisutnosti zhittya na Zemli litosferu gidrosferu ta atmosferu yaki takozh vzayemodiyut odna z odnoyu Poyava zhittya na Zemli ocinyuyetsya shonajmenshe datoyu 3 5 mlrd rokiv tomu yak tochki vidliku evolyuciyi biosferi Ponad te chas poyavi ostannogo universalnogo zagalnogo predka ocinyuyetsya mizh 3 5 i 3 8 mlrd rokiv tomu Vodnochas priblizno 99 vidiv yaki kolis zhili Zemli nini vimerli Biosfera podilyayetsya priblizno na p yatnadcyat biomiv naselenih podibnimi grupami roslin ta tvarin Ce sukupnist ekosistem pritamannih dlya biogeografichnoyi oblasti ta nazvanih za perevazhnimi v nij ta pristosovanimi do neyi vidami roslinnosti ta tvarin Zdebilshogo voni rozpodileni vidminnostyami stosovno shiroti visoti nad rivnem morya chi vologosti Deyaki nazemni biomi roztashovani za arktichnim i antarktichnim kolami napriklad tundra na velikih visotah abo v duzhe posushlivih miscevostyah vidnosno pozbavleni tvarinnogo i roslinnogo svitu todi yak bioriznomanittya najbilsh vlastivo tropichnim lisam Prirodni resursi Dokladnishe Prirodni resursi Zemlya nadaye prirodni resursi yaki mozhut dobuvatisya ta zastosovuvatisya lyudmi dlya riznih cilej Ce mozhe buti napriklad mineralna sirovina prisna voda ruda tosho produkti dikogo pohodzhennya derevina dichina tosho abo navit vikopna organichna rechovina nafta vugillya tosho Vidobutok nafti Tehas Rozriznyayut vidnovlyuvani resursi yaki mozhut buti zapovneni za korotkij promizhok chasu v mezhah isnuvannya okremoyi lyudini ta nevidnovlyuvani prirodni zapasi koli strimkist yihnogo spozhivannya navpaki znachno perevishuye shvidkist yih stvorennya Sered ostannih osoblivo viriznyayutsya vikopni vidi paliva dlya utvorennya yakih potribni miljoni rokiv Znachni kilkosti cih kopalin paliva mozhut buti otrimani z zemnoyi kori yak ot vugillya nafta prirodnij gaz abo gidrati metanu Ci rodovisha vikoristovuyutsya dlya virobnictva energiyi ta yak sirovina dlya himichnoyi promislovosti Taki dzherela energiyi potim protistavlyayutsya vidnovlyuvanim dzherelam energiyi yak ot sonyachna energiya ta energiya vitru kotri ne ye vicherpnimi Rudi takozh utvoryuyutsya v zemnij kori i skladayutsya z riznih himichnih elementiv korisnih lyudyam dlya virobnictva napriklad metalu Zemna biosfera viroblyaye bezlich potribnih lyudini zapasiv napriklad produkti harchuvannya palivo liki kisen i navit zabezpechuye pererobku bagatoh organichnih vidhodiv Nazemni ekosistemi zalezhat vid ornih zemel i prisnoyi vodi todi yak morski ekosistemi zasnovani na pozhivnih rechovinah rozchinenih u morskij vodi U zviti OON za 2019 rik peredbachayetsya sho vikoristannya prirodnih resursiv zbilshitsya na 110 u promizhok z 2015 po 2060 rik Ekologiya ta riziki Dokladnishe Majbutnye Zemli Riziki dlya civilizaciyi lyudej i planeti Zemlya ta Navkolozemni asteroyidi Vvazhayetsya sho znimki Zemli zrobleni z kosmosu osoblivo pid chas programi Apollon zminili te yak lyudi pochali stavitisya do planeti na yakij voni zhili sho nazivayetsya vrazhennyam oglyadu pidkreslivshi yiyi krasu nepovtornist i krihkist Zokrema ce viklikalo usvidomlennya rozmiriv vplivu diyalnosti lyudstva na dovkillya Zemli Zavdyaki nauci osoblivo sposterezhennyam za Zemleyu lyudi pochali vzhivati zahodiv shodo virishennya ekologichnih problem u vsomu sviti viznayuchi vpliv lyudini ta vzayemozv yazok iz seredovishem Zemli Natomist oskilki bagato lyudej postijno pragnut pokrashiti vlasnij riven zhittya voni spozhivayut vse bilshe sho potrebuye dodatkovoyi energiyi Bilshist energiyi nadhodit vid spalyuvannya vikopnogo paliva sho pidvishuye vmist vuglekislogo gazu v atmosferi Oskilki vuglekislij gaz ye odnim iz najvazhlivishih parnikovih gaziv ce prizvelo do antropogennih zmin klimatu yaki na dumku bilshosti naukovciv znachno pidvishat serednyu zagalnu temperaturu Naslidki vid cogo suttyevo vplinut na klimat okeani roslinnist diku prirodu ta lyudej Osnovnimi podiyami todi mozhut stati chastishi ta potuzhnishi pogodni yavisha pidvishennya rivnya morya vnaslidok tanennya vnutrishnogo lodu ta teplovogo rozshirennya vodi a takozh zmishennya klimatichnih poyasiv i roslinnih miscevostej na pivnich Yaksho mizhnarodni zusillya shodo zahistu klimatu ne matimut uspihu mozhe viniknuti stanovishe nezlichenih rizikiv dlya Zemli kotre ZMI takozh nazivayut klimatichnoyu katastrofoyu Zmishennya klimatichnih zon za najgirshim scenariyem Zgidno z dopoviddyu Mizhnarodnogo energetichnogo agentstva za 2016 rik Parizka klimatichna ugoda 2015 roku yaksho budut dotrimani zobov yazannya krayin spovilnit zrostannya vikidiv CO2 pov yazanih z energetikoyu shorichnij pririst skorotitsya z 600 do 150 mln tonn na rik sho viyavitsya zagalom nedostatnim dlya dosyagnennya meti obmezhennya globalnogo poteplinnya na 2 C do 2100 roku trayektoriya sho viplivaye z cih ugod privede do 2 7 C Scenarij sho privodit do 2 C povinen peredbachati rizke znizhennya vikidiv napriklad zbilshennya kilkosti elektromobiliv do 700 miljoniv shtuk 2040 roku Za slovami doktora Fatiha Birolya vikonavchogo direktora Mizhnarodnogo energetichnogo agentstva Vprodovzh ostannih desyatilit ponovlyuvani dzherela energiyi dosyagayut znachnih uspihiv ale zagalom yihni nadbannya zalishayutsya znachnoyu miroyu obmezhenimi u virobnictvi elektroenergiyi Nastupnoyu vihoyu v istoriyi ponovlyuvanih dzherel energiyi ye rozshirennya yihnogo vikoristannya v promislovosti budivnictvi ta transporti z velicheznimi mozhlivostyami zrostannya Mizhnarodne energetichne agentstvo vzhe poradilo 2012 roku zalishiti v zemli bilshe dvoh tretin dovedenih zapasiv vikopnogo paliva oskilki nashe spozhivannya do 2050 roku ne povinno stanoviti bilshe odniyeyi tretini rozvidanih zapasiv vikopnogo paliva shobi ne perevishiti mezhu globalnogo poteplinnya na 2 C do kincya stolittya U doslidzhenni 2009 roku Potsdamskim institutom klimatu dovedeno sho do 2050 roku povinno vikidatisya ne bilshe 565 gigatonn CO2 shobi mati chotiri z p yati nagod ne perevishiti dolenosnu poznachku 2 C Natomist spalyuvannya vsih rozvidanih zapasiv nafti vugillya ta gazu na planeti prizvede do vikidu 2 795 gigatonn CO2 tobto vp yatero bilshe Otzhe zgidno z cimi danimi ne varto vidobuvati 80 potochnih zapasiv goryuchih korisnih kopalin Lyudska geografiya Dokladnishe Ekonomichna ta socialna geografiya Shilnist naselennya znachno riznitsya v usomu sviti blizko 60 meshkayut v Aziyi osoblivo v Kitayi ta Indiyi sho stanovit 35 naselennya svitu porivnyano Skladane zobrazhennya Zemli vnochi zroblene Suomi NPP 2016 roku z mensh nizh 1 v Okeaniyi Vodnochas priblizno 56 naselennya svitu perebuvaye v miskih a ne v silskih miscevostyah 2018 roku za danimi OON troma najbilshimi mistami svitu rivnya megapolisu buli Tokio 37 mln meshkanciv Deli 29 mln ta Shanhaj 26 mln Priblizno odna p yata chastini Zemli ye pridatnoyu dlya vikoristannya lyudinoyu 68 viniklih zemel roztashovani v pivnichnij pivkuli i tam meshkaye 90 lyudej Najpivnichnishe postijne lyudske poselennya ce Alert na ostrovi Elsmir v Kanadi 82 28 pn sh a najpivdennishe na antarktichnij bazi Amundsen Skott v Antarktidi 89 59 pd sh Na vsi zemli za vinyatkom Zemli Meri Berd v Antarktidi ta Bir Tavil v Africi yaki nalezhat do terra nullius zazihayut nezalezhni derzhavi Stanom na 2020 rik Organizaciya Ob yednanih Nacij viznavala 197 derzhav zokrema vlasne 193 derzhavi chleni Vsesvitnya kniga faktiv zi svogo boku nalichuye 195 krayin ta 72 teritoriyi z obmezhenim suverenitetom abo avtonomnimi utvorennyami Istorichno u Zemli nikoli ne bulo zagalnoplanetarnogo suverenitetu hocha bagato krayin namagalisya dosyagti globalnogo panuvannya ale zaznali nevdachi Organizaciya Ob yednanih Nacij OON mizhnarodna organizaciya stvorena zaradi mirnogo rozv yazannya superechok mizh derzhavami Organizaciya Ob yednanih Nacij nasampered ye majdanchikom dlya diplomatiyi ta glasnogo mizhnarodnogo prava U razi dosyagnennya zgodi mizh riznimi uchasnikami organizaciyi nasampered chlenami Radi Bezpeki tam mozhna uhvaliti zbrojnu operaciyu zadlya dosyagnennya miru u pevnij miscevosti Najpershim konstruktorom kosmichnogo korablya za dopomogoyu yakogo vpershe v istoriyi lyudstva vivedeno na orbitu Zemli astronavta lyudinu 12 kvitnya 1961 roku buv zhitomiryanin Sergij Korolov Z togo chasu priblizno 550 osib pobuvali v kosmosi i dvanadcyat z nih vidvidali Misyac mizh polotami Apollonom 11 1969 roku ta Apolonom 17 1972 roku Vzagali zh na pochatku XXI stolittya v kosmosi lyudi perebuvayut lishe na Mizhnarodnij kosmichnij stanciyi Administrativnij stan Zemli Dokladnishe Krayini svitu Vzayemodiya mizh zhivimi istotami ta klimatom nini dosyagla novogo rivnya cherez zbilshuvanij vpliv lyudini Todi yak 1920 roku na Zemli meshkalo blizko 1 8 milyarda lyudej naselennya svitu zroslo majzhe do 6 7 milyarda do 2008 roku ta priblizno do 8 0 milyardiv do 2022 roku Za promizhok z 2015 po 2020 rik Organizaciya Ob yednanih Nacij narahovuvala pririst naselennya priblizno na 78 miljoniv osib shoroku 2022 roku perevisheno poznachku u visim milyardiv lyudej OON ochikuye blizko 9 7 milyardiv lyudej na 2050 rik ta 10 9 milyardiv lyudej stanom na 2100 rik Ochikuyetsya sho v osyazhnomu majbutnomu v krayinah sho rozvivayutsya trivatime znachne zbilshennya naselennya todi yak u bagatoh visokorozvinenih krayinah chiselnist naselennya zmenshuvatimetsya abo zrostatime duzhe povilno ta vse zh yihnij promislovij vpliv na prirodu zrostatime 206 perelichenih u spisku krayin svitu derzhav mozhna rozpodiliti na tri kategoriyi na osnovi chlenstva v sistemi OON 193 derzhavi chleni OON 2 derzhavi sposterigachi Generalnoyi Asambleyi OON yaki ne ye chlenami ta 11 inshih derzhav U grafi superechki shodo suverenitetu vkazuyutsya derzhavi yaki mayut bezzaperechnij suverenitet 188 derzhav z yakih 187 derzhav chleniv OON i 1 derzhava sposterigach Generalnoyi Asambleyi OON derzhavi yaki obgovoryuyut suverenitet 16 derzhav z yakih 6 derzhav chleniv OON 1 derzhava sposterigach Generalnoyi Asambleyi OON yaka ne ye chlenom i 9 derzhav de fakto a takozh derzhavi sho mayut osoblivij politichnij status 2 derzhavi obidvi u vilnij asociaciyi z Novoyu Zelandiyeyu Oznaki derzhavnosti Shvejcariya Aleya nacionalnih praporiv pered Palacom Nacij u Zhenevi U sviti nemaye obov yazkovogo dlya vsih chleniv spilnoti nacij viznachennya kriteriyiv derzhavnosti ale zagalnoprijnyati oznaki ta vimogi zastosovuyutsya Golovnim mizhnarodno pravovim standartom derzhavnosti ye deklarativna teoriya derzhavnosti yaka bula kodifikovana 1933 roku Konvenciya viznachaye derzhavu yak sub yekt mizhnarodnogo prava yaksho vona volodiye takimi vimogami a postijne naselennya b viznachena teritoriya c uryad i d zdatnist vstupati u vzayemini z inshimi derzhavami yaksho vona ne bula otrimana siloyu nezalezhno vid togo chi polyagaye ce u zastosuvanni zbroyi u pogrozah diplomatichnim predstavnictvam abo bud yakomu inshomu efektivnomu primusovomu zahodi Isnuyut superechki shodo togo do yakoyi miri viznannya maye buti zalucheno yak kriterij derzhavnosti Deklarativna teoriya derzhavnosti stverdzhuye sho derzhavnist ye suto ob yektivnoyu oznakoyu i viznannya pevnoyi derzhavi inshimi derzhavami ne maye znachennya Z inshogo boku konstitutivna teoriya derzhavnosti viznachaye derzhavu yak uchasnika pravovidnosin zgidno z mizhnarodnim pravom lishe v tomu razi yaksho vona viznayetsya yak suverenna inshimi derzhavami Do spisku krayin svitu vneseno vsi derzhavni utvorennya yaki vvazhayut sebe suverennimi derzhavami cherez deklaraciyu pro nezalezhnist chi inshim sposobom a takozh ti yaki chasto rozglyadayutsya yak taki sho zadovolnyayut deklarativnu teoriyu derzhavnosti abo viznani yak suverenna derzhava prinajmni odniyeyu derzhavoyu chlenom OON Mozhna zauvazhiti sho v deyakih vipadkah isnuye rozbizhnist u dumkah shodo tlumachennya pershogo punktu i pitannya pro te chi zadovolnyaye jogo sub yekt ye superechlivim Osoblivi politichni utvorennya yaki ne vidpovidayut klasifikaciyi suverennoyi derzhavi vvazhayutsya protoderzhavami Na osnovi vishezaznachenih oznak derzhavnosti cej spisok ohoplyuye nastupni 206 utvoren 203 derzhavi viznani prinajmni odniyeyu derzhavoyu chlenom OON 2 derzhavi yaki zadovolnyayut deklarativnu teoriyu derzhavnosti ta viznayutsya lishe derzhavami sho ne ye chlenami OON 1 derzhava sho vidpovidaye deklarativnij teoriyi derzhavnosti i ne viznayetsya zhodnoyu inshoyu derzhavoyu Torgovelni ob yednannya Rozpad svitovoyi ekonomiki na protekcionizm ta torgovelni soyuzi u 1930 h rokah dosi zalishayetsya zagadkoyu Vidkrita bagatostoronnya torgova sistema pobudovana na Zemli navkolo merezhi torgovelnih ugod pro yaknajbilshe spriyannya procvitala z 1860 po 1913 rik ale cej komercijnij poryadok tak i ne bulo vidnovleno pislya Pershoyi svitovoyi vijni Usi krayini krim kilkoh zaprovadili vishi tarifi 1928 roku nizh voni buli 1913 roku Protyagom 1930 h rokiv derzhavi povsyudno skasovuvali torgovelni dogovori ta vidmovlyalisya vid zobov yazan shodo rezhimu najbilshogo spriyannya Tarifi kvoti importni licenziyi valyutnij kontrol ta barterni ugodi podilyali torgivlyu vseredini formalnih ta neformalnih imperij abo povnistyu yiyi blokuvali Stanom na 2020 rik na Zemli isnuvalo bagato regionalnih torgovelnih blokiv najbilshi 5 iz nih Yevropejskij Soyuz YeS ye najbilshim u sviti torgovelnim blokom i drugoyu za velichinoyu ekonomikoyu svitu Vin takozh ye najbilshim torgovim partnerom Yevropejskoyi asociaciyi vilnoyi torgivli YeAVT oskilki 70 importovanih tovariv u krayini YeAVT nadhodit z YeS Zaradi podalshogo zmicnennya torgivli ta ekonomichnih vzayemin iz susidnimi krayinami sho ne vhodyat do YeS YeEZ nabula chinnosti 1 sichnya 1994 roku cherez Ugodu pro Yevropejsku ekonomichnu zonu Cya ugoda stvoryuye vnutrishnij rinok yakij ob yednuye 27 krayin chleniv YeS i tri krayini YeAVT a same Islandiyu Lihtenshtejn i Norvegiyu v yedinij rinok NAFTA ye najznachnishoyu u sviti zonoyu vilnoyi torgivli ta maye sukupne naselennya j VNP bilshe nizh u 15 krayinah chlenah YeS Spochatku ce bula dvostoronnya torgova ugoda mizh Kanadoyu ta Spoluchenimi Shtatami ale 1 sichnya 1994 roku do nih priyednalasya Meksika u takij sposib stvoryuyuchi tristoronnij torgovij soyuz u Pivnichnij Americi Cya ugoda spryamovana na usunennya torgovelnih ta investicijnih pereshkod mizh krayinami chlenami spriyannya stvorennyu seredovisha vilnoyi torgivli zbilshennya investicijnih mozhlivostej ta zahist prav intelektualnoyi vlasnosti Cya ugoda takozh peredbachaye pokrittya poslug za vinyatkom aviacijnogo transportu morskogo transportu ta bazovoyi telekomunikaciyi MERKOSUR ye odnim iz najbilsh shvidkozrostalnih torgovelnih blokiv u sviti chotiri chleni zasnovniki yakogo stvoryuyut 70 VNP Pivdennoyi Ameriki Ce takozh odin iz providnih ekonomichnih blokiv svitu ta p yata za rozmirom ekonomika Soyuz zasnovano 26 bereznya 1991 roku pislya ukladennya dogovoru mizh Braziliyeyu Argentinoyu Paragvayem ta Urugvayem Cej blok spryamovanij na prishvidshennya stalogo ekonomichnogo rozvitku na osnovi socialnoyi spravedlivosti zahistu dovkillya ta skorochennya bidnosti Okrim chotiroh krayin zasnovnic Venesuela ta Boliviya takozh priyednalisya do cogo tarifnogo soyuzu 2006 go ta 2015 roku vidpovidno Odnak chlenstvo Venesueli prizupineno z 2016 roku cherez yiyi nevidpovidnist demokratichnim principam MERKOSUR ASEAN vidigraye centralnu rol v azijskij ekonomichnij integraciyi oskilki vzhe 2019 roku vin buv tretoyu za velichinoyu ekonomikoyu v Aziyi ta shostoyu ekonomikoyu svitu Vin buv oficijno stvorenij 31 grudnya 2015 roku zaradi podalshogo ob yednannya ekonomik ASEAN v yedinij rinok i virobnichu bazu Z ciyeyu metoyu cya ekonomichna spilnota pragne dosyagti svogo Planu 2025 yakij peredbachaye zrobiti region visokokonkurentospromozhnim i cilkom vprovadzhenim u svitovu ekonomiku zi spravedlivim ekonomichnim rozvitkom Krayini chleni AEC ohoplyuyut Brunej Darussalam Kambodzhu Indoneziyu Laos Malajziyu M yanmu Filippini Singapur Tayiland i V yetnam COMESA ye najbilshoyu regionalnoyu ekonomichnoyu organizaciyeyu Afriki Spilka bula stvorena 8 grudnya 1994 roku yak zamina kolishnoyi zoni preferencijnoyi torgivli angl PTA kotra bula zasnovana 1981 roku U comu torgovomu bloci krayini chleni spivpracyuyut u rozvitku regionalnoyi abo globalnoyi torgivli a takozh vlasnih prirodnih i lyudskih resursiv Cya ekonomichna spivpracya mizh derzhavami chlenami COMESA spryamovana na spriyannya miru ta bezpeci dlya lyudej u regioni Cej ekonomichnij soyuz skladayetsya z 21 krayini Pivdennoyi ta Shidnoyi Afriki a same Burundi Komorskih Ostroviv Demokratichnoyi Respubliki Kongo Dzhibuti Yegiptu Eritreyi Efiopiyi Keniyi Liviyi Madagaskaru Malavi Mavrikiyu Ruandi Sejshelskih Ostroviv Somali Sudanu Svazilendu Tunisu Ugandi Zambiyi ta Zimbabve Zavdyaki takij kilkosti derzhav chleniv i naselennyu ponad 540 miljoniv osib COMESA utvoryuye golovnij rinok vnutrishnoyi ta zovnishnoyi torgivli iz zagalnoyu torgivleyu tovarami na sumu 235 milyardiv dolariv SShA Spozhivannya energiyi lyudstvom Cej rozdil ne mistit posilan na dzherela Vi mozhete dopomogti polipshiti cej rozdil dodavshi posilannya na nadijni avtoritetni dzherela Material bez dzherel mozhe buti piddano sumnivu ta vilucheno Tisno pov yazanoyu zi spozhivannyam energiyi ye zagalna pervinna energiya TPES yaka na vseosyazhnomu rivni oznachaye povne virobnictvo energiyi za virahuvannyam zmin u shovishah Oskilki zmini shodo zberigannya energiyi protyagom roku neznachni znachennya TPES mozhut vikoristovuvatisya yak ocinka spozhivannya energiyi Prote TPES ne vrahovuye efektivnist peretvorennya zavishuye vidi energiyi z nizkoyu produktivnistyu peretvorennya napriklad vugilnoyi gazovoyi ta yadernoyi i zanizhuye vidi energiyi vzhe vrahovani u peretvorenih formah napriklad fotoelektrichni abo gidroelektrichni Za ocinkami MEA 2013 roku zagalnij obsyag pervinnoyi energiyi TPES sklav 1 575 1017 Vt god 157 5 PVt god 157 500 TVt god 5 67 1020dzhouliv abo 13 541 106tne Z 2000 po 2012 rik vugillya stalo dzherelom energiyi z najbilshim pokaznikom zrostannya Vikoristannya nafti i prirodnogo gazu takozh suprovodzhuvalosya znachnim zbilshennyam za yakim ishla gidroenergetika ta ponovlyuvani dzherela energiyi Vidnovlyuvana energiya za cej chas zrostala shvidshe nizh bud koli v istoriyi Popit na yadernu energiyu zmenshivsya chastkovo cherez yaderni katastrofi Tri Majl Ajlend SShA 1979 Chornobil Ukrayina 1986 i Fukusima Yaponiya 2011 rik 2011 roku vitrati lyudstva na energiyu sklali ponad 6 triljoniv dolariv SShA abo blizko 10 svitovogo valovogo vnutrishnogo produktu VVP Yevropa spozhivala blizko chverti svitovih energetichnih vidatkiv Pivnichna Amerika blizko 20 a Yaponiya 6 Rozvitok uyavlen pro Zemlyu Mifologiya bagatoh narodiv svitu uosoblyuvala Zemlyu yak bozhestvo napriklad Geya u starodavnih grekiv Svyashenni teksti bagatoh religij mistyat rozpovidi pro tvorinnya Zemli Lyudski uyavlennya pro formu Zemli zminyuvalisya z chasom Vira v plasku Zemlyu postupilasya uyavlennyam pro kulyastu formu Zemli z rozvitkom moreplavannya Do 16 st zdebilshogo vvazhalosya sho Zemlya ye centrom Vsesvitu ale vira postupilasya geliocentrizmu pochinayuchi z chasiv Mikoli Kopernika Astronomichnim znakom Zemli ye vpisanij u kolo rivnobedrenij hrest vidomij yak sonyachnij hrest hrest Odina abo keltskij hrest Pochatkovim Vavilonska karta svitu najdavnisha vidoma karta svitu z 6 stolittya do nashoyi eri astronomichnim simvolom planeti bulo korolivske yabluko Iz Zemleyu buli pov yazani poshireni kulti telurichnih i htonichnih bozhestv sered yakih perevazhali zhinochi bozhestva U bagatoh kulturah boginya mati abo Mati Zemlya vidtvoryuyetsya yak boginya rodyuchosti procvitannya ta zamozhnosti Acteki nazivali planetu Tonan abo Tonancin nasha mati inki Pachamama Mati Zemlya Kitajska boginya zemli Houtu shozha na Geyu Mati Zemlyu u greckij mifologiyi Indusi nazivali yiyi Bhuma Devi Boginya Zemli a slov yani Mokosh U skandinavskij mifologiyi boginya zemli Jorda bula matir yu Tora U davnoyegipetskij mifologiyi zemlya ototozhnyuyetsya z cholovichim bozhestvom Gebom Bagato mifologij i religijni viruvannya mistyat rozpovidi pro stvorennya zemli vtruchannyam Boga chi bozhestv Rizni religijni grupi zokrema osnovopolozhni sekti protestantizmu ta islamu pripuskayut sho opis stvorennya svitu yakij mistitsya v yihnih svyashennih knigah ye nesprostovnoyu istinoyu i maye rozglyadatisya bezzaperechno tobto zaminiti zagalnoprijnyatij naukovij poglyad na utvorennya zemli ta rozvitok zhittya na planeti Naukova spilnota a takozh inshi ne zgadani vishe religijni grupi vistupayut proti cih tverdzhen Odnim iz pitan superechki ye nezgoda z teoriyeyu evolyuciyi prihilnikiv kreacionizmu ta rozumnogo zadumu U davninu bulo poshirene uyavlennya pro te sho Zemlya ploska Narodi Mesopotamiyi uyavlyali svit ploskim diskom otochenim okeanom a yegiptyani kvadratom Za uyavlennyami kitajciv zemlya mala viglyad kvadrata u yakomu za dopomogoyu stovpiv visochilo krugle nebo Najdavnishi vidomi karti svitu pohodyat z Vaviloniyi ta Greciyi Anaksimandr Uyavlennya pro kulyastu Zemlyu yake viniklo shonajmenshe u VI st do nashoyi eri bulo vidomo Shid Zemli z Apollona 8 z misyachnoyi orbiti pifagorijcyam deyaki z nih takozh vvazhali sho Zemlya ne ye centrom vsesvitu Pislya III stolittya do n e te sho planeta krugla viznavali vsi osvicheni gromadyani Greciyi ta Rimu Blizko 240 roku do n e Eratosfen viznachiv kolo planeti z pohibkoyu vimiryuvannya 5 10 ta nahil osi shodo ploshini ekliptiki U Serednovichchya za nebagatma vinyatkami v Yevropi ne bulo osvichenih lyudej yaki b virili v te sho Zemlya ploska i kniga Sakrobosko Pro sferi vidana v XIII stolitti stala osnovnim navchalnim pidruchnikom na chotiri stolittya pospil Popri ce dumka pro shiroko rozpovsyudzhenu v bilsh ranni epohi viru v plasku Zemlyu poshirena j do sogodni 2020 i Tehnichnij rozvitok moreplavstva i korablebuduvannya priviv do chasiv velikih geografichnih vidkrittiv na mezhi 15 16 st 1488 roku Bartolomeu Diash obignuv mis Dobroyi Nadiyi 1492 roku Kolumb dosyag beregiv Ameriki sho zapochatkuvalo yevropejsku kolonizaciyu kontinentu a 1498 roku Vasko da Gama vidkriv morskij shlyah v Indiyu U 1519 1521 rokah Fernan Magellan stav pershim yevropejcem kotrij zdijsniv navkolosvitnyu podorozh Oprilyudnena 1543 roku kniga Mikolaya Kopernika Pro obertannya nebesnih sfer mistit teoriyu geliocentrichnoyi budovi svitu i stverdzhuye sho Zemlya obertayetsya navkolo Soncya Ce zaminilo ptolemeyivskij geocentrizm zgidno z yakim Zemlya bula centrom Vsesvitu 1570 roku Abragam Ortelius pershim vidav uporyadkovanu zbirku kart svitu Theatrum Orbis Terrarum U 1585 1595 rokah Gerard Merkator takozh vidav zbirku kart yaku vin nazvav atlasom mayuchi na uvazi mifologichnij Atlas Blida blakitna cyatka fotografiya Zemli zroblena zondom Voyadzher 1 z vidstani ponad 6 mlrd km Pershe zobrazhennya Zemli z kosmosu z visoti 105 km otrimano 24 zhovtnya 1946 kameroyu rozmishenoyu na raketi Fau 2 zapushenoyi v SShA z raketnogo poligonu Uajt Sends Najpershi znimki Zemli z navkolozemnoyi orbiti zrobiv suputnik Explorer 6 1959 roku Yurij Gagarin 1961 roku stav pershoyu lyudinoyu yaka sposterigala planetu z kosmosu 1968 roku ekipazh Apollona 8 pershim sposterigav shodzhennya Zemli z misyachnoyi orbiti i zrobiv slavetnij znimok Shodzhennya Zemli 1972 roku ekipazh Apollona 17 zrobiv vidomij znimok Blakitnij marmur iz navkolozemnoyi orbiti Na nomu vidno zemnu kulyu iz zatyagnutim hmarami blakitnim okeanom yakij rozdilenij zeleno korichnevimi kontinentami Ce odne iz najvidomishih zobrazhen v istoriyi ta odin z nebagatoh znimkiv cilkom osvitlenoyi planeti Vodnochas znimok 1990 roku na yakomu Voyadzher 1 zalishaye Sonyachnu sistemu nadihnuv Karla Sagana nazvati jogo Blida blakitna cyatka Za ostanni dva stolittya z yavilisya suspilni napryamki yaki privertayut uvagu stosovno nedobrogo vplivu lyudini na planetu Proponovana protidiya polyagaye u zahisti dovkillya zokrema zavdyaki stezhennyu nad prirodnimi resursami napriklad vodnimi ta lisovimi borotbi iz zabrudnennyam ta berezhlivomu vikoristannyu zemli Ekologi tobto mizhnarodni organizaciyi Grinpis ta Vsesvitnij fond dikoyi prirodi zaklikayut do zmini socialnoyi politiki ta oshadlivogo vikoristannya sirovinnih zapasiv zokrema nevidnovlyuvanih dzherel yak ot nafta Cim zaklikam protistoyat deyaki pidpriyemstva mista i organizaciyi sho vkazuyut na potribni dodatkovi groshovi vitrati shodo zahistu dovkillya Z 1960 h rokiv dehto tlumachiv planetu yak Kosmichnij korabel Zemlya iz sistemoyu zhittyezabezpechennya kotra potrebuye postijnogo doglyadu Isnuye takozh gipoteza Geyi yaka peredbachaye sho biosfera Zemli ta fizichni chinniki stanovlyat yedinij cilisnij organizm Vsesvitnij den Zemli vidznachayetsya 22 kvitnya z 1970 h rokiv Modelyuvannya zobrazhennya ZemliCej rozdil ne mistit posilan na dzherela Vi mozhete dopomogti polipshiti cej rozdil dodavshi posilannya na nadijni avtoritetni dzherela Material bez dzherel mozhe buti piddano sumnivu ta vilucheno Fotografiya vitrovoyi elektrostanciyi Tornton Bank poruch iz uzberezhzhyam Belgiyi pokazuye yak nizhni chastini bilsh viddalenih vitryakiv postupovo znikayut za gorizontom demonstruyuchi okruglist Zemli Dlya zruchnosti otrimannya uyavlennya pro Zemlyu stvoryuyut riznomanitni modeli Zalezhno vid priznachennya modeli podilyayut na zagalnogeografichni najposhirenishi i tematichni politichni klimatichni geologichni tektonichni roslinnogo tvarinnogo svitu ta inshe Viriznyayut trivimirni ta dvovimirni modeli Do trivimirnih stosuyetsya globus ob yemna model Zemli sho v zagalnih risah zberigaye yiyi formu zmenshenu v desyatki miljoniv raziv Dvovimirnimi sposobami zobrazhennya Zemli ye plani ta karti Plan zobrazhennya na gorizontalnij ploshini u velikomu postijnomu masshtabi nevelikoyi chastini zemnoyi poverhni Na vidminu vid planu geografichna karta zmenshene zobrazhennya vsiyeyi zemnoyi poverhni abo yiyi chastini na ploshini pobudovane za pevnimi matematichnimi pravilami z urahuvannyam kulyastosti Zemli Formi relyefu zemnoyi poverhni na modeli pokazuyutsya gorizontalyami Div takozhPulsacijna gipoteza Prapor Zemli Polozhennya Zemli u kosmosi Gravitaciya Priroda Svitove spozhivannya energiyiPrimitkiVcheni zʼyasuvali vagu Zemli Avtor Olga Derkach 08 04 2024 19 40 David R Williams 1 lipnya 2013 angl NASA Arhiv originalu za 30 zhovtnya 2010 Procitovano 28 kvitnya 2014 Tertishnik V Konstituciya Ukrayini Naukovo praktichnij komentar Vid 2 ge dopovn i pererob Kiyiv Alerta 2023 S 169 ISBN 978 617 566 780 4 Beyond the Milky Way The Biological Universe 24 veresnya 2020 s 283 334 doi 10 1017 9781108873154 023 Procitovano 28 sichnya 2023 Wicander E Reed 1982 Chrysophyta Beaches and Coastal Geology New York NY Springer US s 209 210 Nations United What Is Climate Change United Nations angl Procitovano 28 zhovtnya 2022 ZEMLYa ETIMOLOGIYa Goroh ukrayinski slovniki goroh pp ua ua Procitovano 7 listopada 2022 ZEMLYa Akademichnij tlumachnij slovnik ukrayinskoyi movi sum in ua Procitovano 7 listopada 2022 Palmer Douglas 15 bereznya 2010 M Allaby 2008 Oxford Dictionary of Earth Sciences 3rd ed Oxford Oxford University Press 654 pp Price 11 99 US 18 99 ISBN 978 0 19921 194 4 Geological Magazine T 147 5 s 798 798 doi 10 1017 s0016756810000221 ISSN 0016 7568 Procitovano 7 listopada 2022 Cirencester Gloucestershire England Northern Europe Routledge 28 zhovtnya 2013 s 176 179 Jones Peter Ward 2001 Oxford University Press Oxford Music Online Oxford University Press Tara Hardee 2013 Exploring student experiences in developmental education at a four year higher education institution California State University Long Beach ISBN 978 1 303 76554 4 OCLC 1020708687 Front Matter IUGG Union Lectures Washington D C International Union of Geodesy and Geophysics 19 bereznya 2013 s i iii Vic International Union of Geodesy and Geophysics General Assembly 25th 2011 Melbourne 2011 IUGG Melbourne Australia 2011 2011 International Union of Geodesy and Geophysics General Assembly XXV IUGG General Assembly Earth on the Edge Science for a Sustainable Planet 28 June 7 July 2011 Melbourne Convention and Exhibition Centre program handbook International Union of Geodesy and Geophysics OCLC 740609869 Anonymous 19 kvitnya 2011 AGU Fellows Elected for 2011 Eos Transactions American Geophysical Union T 92 16 s 137 138 doi 10 1029 2011eo160006 ISSN 0096 3941 Procitovano 30 sichnya 2023 Helga Tonson H 1970 Agu Luudik Eesti Raamat OCLC 696503312 Converting GPS Height into NAVD88 Elevation with the GEOID96 Geoid Height Model www ngs noaa gov Procitovano 22 sichnya 2023 archive ph Arhiv originalu za 11 serpnya 2011 Procitovano 22 sichnya 2023 Stewart Heather A Jamieson Alan J 1 zhovtnya 2019 The five deeps The location and depth of the deepest place in each of the world s oceans Earth Science Reviews angl T 197 s 102896 doi 10 1016 j earscirev 2019 102896 ISSN 0012 8252 Procitovano 22 sichnya 2023 Is a Pool Ball Smoother Than the Earth ILLUSTRATED PRINCIPLES David Alciatore PhD Dr Dave PDF Did Edmund Hillary Climb the Wrong Mountain archives profsurv com Procitovano 22 sichnya 2023 The Highest Spot on Earth Ocean Surface Topography Ocean Observation Ocean Surface Topography from Space angl Procitovano 22 sichnya 2023 US Department of Commerce National Oceanic and Atmospheric Administration What is the geoid oceanservice noaa gov EN US Procitovano 22 sichnya 2023 Table S1 Underlying geology of sampling sites in the Okanagan Similkameen region British Columbia Canada dx doi org Procitovano 22 sichnya 2023 8 o Introduction to the Oceans www physicalgeography net Procitovano 22 sichnya 2023 Rising sea levels an introduction to cause and impact Choice Reviews Online T 50 10 22 travnya 2013 s 50 5606 50 5606 doi 10 5860 choice 50 5606 ISSN 0009 4978 Procitovano 22 sichnya 2023 Smith Yvette 7 chervnya 2021 Earth Is a Water World NASA Procitovano 22 sichnya 2023 Lunine Jonathan I 2017 02 Ocean worlds exploration Acta Astronautica T 131 s 123 130 doi 10 1016 j actaastro 2016 11 017 ISSN 0094 5765 Procitovano 22 sichnya 2023 MACHADO PEDRO 27 sichnya 2020 INTRODUCTION Pearls People and Power Ohio University Press s 5 28 Voosen Paul 12 bereznya 2021 Ancient Earth was a water world Science T 371 6534 s 1088 1089 doi 10 1126 science 371 6534 1088 ISSN 0036 8075 Procitovano 22 sichnya 2023 Smith Rev Walter R 5 July 1845 24 April 1921 Who Was Who Oxford University Press 1 grudnya 2007 Procitovano 22 sichnya 2023 Dunn Ross E red 1 kvitnya 2019 The New World History doi 10 1525 9780520964297 Procitovano 22 sichnya 2023 L vovich M I 1973 01 The Water Balance of the World s Continents and a Balance Estimate of the World s Freshwater Resources Soviet Geography T 14 3 s 135 152 doi 10 1080 00385417 1973 10770573 ISSN 0038 5417 Procitovano 22 sichnya 2023 Ghail Richard 2015 08 Rheological and petrological implications for a stagnant lid regime on Venus Planetary and Space Science T 113 114 s 2 9 doi 10 1016 j pss 2015 02 005 ISSN 0032 0633 Procitovano 22 sichnya 2023 World Bank East Asia and Pacific Economic Update October 2015 Staying the Course The World Bank 5 zhovtnya 2015 ISBN 978 1 4648 0733 6 Hooke Roger LeB Martin Duque Jose F 1 grudnya 2012 Land transformation by humans A review GSA Today T 12 12 s 4 10 doi 10 1130 gsat151a 1 ISSN 1052 5173 Procitovano 22 sichnya 2023 Stanley Steven M 2005 Earth system history vid 2nd New York Freeman ISBN 978 0 7167 3907 4 Doolittle W Ford 2000 02 Uprooting the Tree of Life Scientific American T 282 2 s 90 95 doi 10 1038 scientificamerican0200 90 ISSN 0036 8733 Procitovano 28 zhovtnya 2022 Zimmer Carl 11 travnya 2001 Can Genes Solve the Syphilis Mystery Science T 292 5519 s 1091 1091 doi 10 1126 science 292 5519 1091 ISSN 0036 8075 Procitovano 28 zhovtnya 2022 Berkner L V Marshall L C 1965 05 lt 0225 otoaro gt 2 0 co 2 On the Origin and Rise of Oxygen Concentration in the Earth s Atmosphere Journal of the Atmospheric Sciences T 22 3 s 225 261 doi 10 1175 1520 0469 1965 022 lt 0225 otoaro gt 2 0 co 2 ISSN 0022 4928 Procitovano 28 zhovtnya 2022 Irion Robert 26 kvitnya 2002 Astrobiologists Try to Follow the Water to Life Science T 296 5568 s 647 648 doi 10 1126 science 296 5568 647 ISSN 0036 8075 Procitovano 28 zhovtnya 2022 Ohtomo Yoko Kakegawa Takeshi Ishida Akizumi Nagase Toshiro Rosing Minik T 8 grudnya 2013 Evidence for biogenic graphite in early Archaean Isua metasedimentary rocks Nature Geoscience T 7 1 s 25 28 doi 10 1038 ngeo2025 ISSN 1752 0894 Procitovano 28 zhovtnya 2022 Bell Elizabeth A Boehnke Patrick Harrison T Mark Mao Wendy L 19 zhovtnya 2015 Potentially biogenic carbon preserved in a 4 1 billion year old zircon Proceedings of the National Academy of Sciences T 112 47 s 14518 14521 doi 10 1073 pnas 1517557112 ISSN 0027 8424 Procitovano 28 zhovtnya 2022 New evidence suggests life on Earth began at least 3 7 billion years ago Physics Today 2016 doi 10 1063 pt 5 0210077 ISSN 1945 0699 Procitovano 28 zhovtnya 2022 Schopf J William Kitajima Kouki Spicuzza Michael J Kudryavtsev Anatoliy B Valley John W 18 grudnya 2017 SIMS analyses of the oldest known assemblage of microfossils document their taxon correlated carbon isotope compositions Proceedings of the National Academy of Sciences T 115 1 s 53 58 doi 10 1073 pnas 1718063115 ISSN 0027 8424 Procitovano 28 zhovtnya 2022 Needham Debra H Kring David A 2017 11 Lunar volcanism produced a transient atmosphere around the ancient Moon Earth and Planetary Science Letters T 478 s 175 178 doi 10 1016 j epsl 2017 09 002 ISSN 0012 821X Procitovano 25 sichnya 2023 Woodhouse Keith 25 lyutogo 2016 Climate Change and the Course of Global History A Rough Journey By John L Brooke Cambridge Cambridge University Press 2014 Pp 648 32 46 paper The Journal of Economic History T 76 1 s 292 294 doi 10 1017 s0022050716000036 ISSN 0022 0507 Procitovano 28 zhovtnya 2022 Cabej Nelson R 2020 Cambrian explosion Epigenetic Mechanisms of the Cambrian Explosion Elsevier s 137 211 Raup David M Sepkoski J John 19 bereznya 1982 Mass Extinctions in the Marine Fossil Record Science T 215 4539 s 1501 1503 doi 10 1126 science 215 4539 1501 ISSN 0036 8075 Procitovano 28 zhovtnya 2022 Stanley Steven M 3 zhovtnya 2016 Estimates of the magnitudes of major marine mass extinctions in earth history Proceedings of the National Academy of Sciences T 113 42 doi 10 1073 pnas 1613094113 ISSN 0027 8424 Procitovano 28 zhovtnya 2022 Gould Stephen Jay 1994 10 The Evolution of Life on the Earth Scientific American T 271 4 s 84 91 doi 10 1038 scientificamerican1094 84 ISSN 0036 8733 Procitovano 28 zhovtnya 2022 Wilkinson B H McElroy B J 1 sichnya 2007 The impact of humans on continental erosion and sedimentation Geological Society of America Bulletin T 119 1 2 s 140 156 doi 10 1130 b25899 1 ISSN 0016 7606 Procitovano 28 zhovtnya 2022 Vitousek Peter M Mooney Harold A Lubchenco Jane Melillo Jerry M 25 lipnya 1997 Science angl T 277 5325 s 494 499 doi 10 1126 science 277 5325 494 ISSN 0036 8075 Arhiv originalu za 18 listopada 2008 Procitovano 14 sichnya 2021 Myers Norman Knoll Andrew H 2001 05 Proceedings of the National Academy of Science angl T 98 10 s 5389 5392 doi 10 1073 pnas 091092498 ISSN 0027 8424 Arhiv originalu za 28 lipnya 2021 Procitovano 14 sichnya 2021 www nickbostrom com Arhiv originalu za 24 grudnya 2019 Procitovano 14 sichnya 2021 Cochelin Anne Sophie B Mysak Lawrence A Wang Zhaomin 1 listopada 2006 Simulation of long term future climate changes with the green McGill paleoclimate model the next glacial inception Climatic Change T 79 s 381 401 doi 10 1007 s10584 006 9099 1 Procitovano 14 sichnya 2021 Neron de Surgy O Laskar J 1 lyutogo 1997 Astronomy and Astrophysics T 318 s 975 989 ISSN 0004 6361 Arhiv originalu za 8 grudnya 2013 Procitovano 14 sichnya 2021 Mussett A E 1981 The inaccessible earth London Allen amp Unwin ISBN 0 04 550027 4 OCLC 7523842 Chemical composition of Earth Venus and Mercury 1980 Dec Ishii Nobuyuki 2016 中矢俊博 天才経済学者たちの闘いの歴史 経済学史入門 同文舘出版 2014年 142頁 武田信照 近代経済思想再考 経済学史点描 ロゴス 2013年 214頁 小畑二郎 経済学の歴史 慶應義塾大学出版会 2014年 316頁 The History of Economic Thought T 57 2 s 134 135 doi 10 5362 jshet 57 2 134 ISSN 1880 3164 Procitovano 31 sichnya 2023 オミクロン株の構造から急速な感染拡大を説明する Nature Digest 1 kvitnya 2022 doi 10 1038 ndigest 2022 220415 ISSN 2424 0702 Procitovano 31 sichnya 2023 Journal of the Society of Mechanical Engineers T 111 1074 2008 s 394 doi 10 1299 jsmemag 111 1074 394 2 ISSN 2424 2675 http dx doi org 10 1299 jsmemag 111 1074 394 2 Procitovano 31 sichnya 2023 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite news title Shablon Cite news cite news a Propushenij abo porozhnij title dovidka 1 kvitnya 1999 doi 10 52926 jpmjcr99q4 http dx doi org 10 52926 jpmjcr99q4 Procitovano 31 sichnya 2023 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite news title Shablon Cite news cite news a Propushenij abo porozhnij title dovidka TRENDS IN THE SCIENCES T 22 9 2017 s 9 116 9 117 doi 10 5363 tits 22 9 116 ISSN 1342 3363 http dx doi org 10 5363 tits 22 9 116 Procitovano 31 sichnya 2023 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite news title Shablon Cite news cite news a Propushenij abo porozhnij title dovidka ros Podobyedov N S Obshaya fizicheskaya geografiya i geomorfologiya M Nedra 1974 S 312 Smil 1991 p 240 Arhiv originalu za 12 zhovtnya 2013 Procitovano 9 bereznya 2016 Intergovernmental Panel on Climate Change Arhiv originalu za 29 veresnya 2007 Procitovano 29 veresnya 2007 Somerville Richard PDF Intergovernmental Panel on Climate Change Arhiv originalu PDF za 26 listopada 2018 Procitovano 29 veresnya 2007 Vermass Wim Arizona State University Arhiv originalu za 3 grudnya 1998 Procitovano 29 veresnya 2007 Parsons Barry McKenzie Dan 1978 Mantle convection and the thermal structure of the plates Journal of Geophysical Research angl T 83 B9 s 4485 doi 10 1029 JB083iB09p04485 ISSN 0148 0227 Procitovano 27 sichnya 2023 Pasyanos Michael E 2010 01 Lithospheric thickness modeled from long period surface wave dispersion Tectonophysics T 481 1 4 s 38 50 doi 10 1016 j tecto 2009 02 023 ISSN 0040 1951 Procitovano 27 sichnya 2023 Kious W Jacquelyne Tilling Robert I 1996 This dynamic earth the story of plate tectonics General Interest Publication doi 10 3133 7000097 Procitovano 27 sichnya 2023 TABLE OF CONTENTS The Gospel in the Stars Piscataway NJ USA Gorgias Press 31 grudnya 2008 s 9 14 Hey R N Sinton J M Duennebier F K Propagating rifts and spreading centers The Eastern Pacific Ocean and Hawaii North America Geological Society of America s 161 176 March Henry Arthur 14 March 1905 27 Sept 1988 Who Was Who Oxford University Press 1 grudnya 2007 Procitovano 27 sichnya 2023 Bowring Samuel A Williams Ian S 21 sichnya 1999 Priscoan 4 00 4 03 Ga orthogneisses from northwestern Canada Contributions to Mineralogy and Petrology T 134 1 s 3 16 doi 10 1007 s004100050465 ISSN 0010 7999 Procitovano 27 sichnya 2023 Harrison T M Blichert Toft J Muller W Albarede F Holden P Mojzsis S J 23 grudnya 2005 Heterogeneous Hadean Hafnium Evidence of Continental Crust at 4 4 to 4 5 Ga Science angl T 310 5756 s 1947 1950 doi 10 1126 science 1117926 ISSN 0036 8075 Procitovano 27 sichnya 2023 Meschede M Barckhausen U 20 listopada 2000 Plate tectonic evolution of the Cocos Nazca spreading center Proceedings of the Ocean Drilling Program Ocean Drilling Program Argus Donald F Gordon Richard G DeMets Charles 2011 11 Geologically current motion of 56 plates relative to the no net rotation reference frame Geochemistry Geophysics Geosystems T 12 11 s n a n a doi 10 1029 2011gc003751 ISSN 1525 2027 Procitovano 27 sichnya 2023 KAMATA Hiroki 2003 Journal of the Society of Materials Science Japan T 52 5 s 444 451 doi 10 2472 jsms 52 444 ISSN 1880 7488 http dx doi org 10 2472 jsms 52 444 Procitovano 31 sichnya 2023 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite news title Shablon Cite news cite news a Propushenij abo porozhnij title dovidka Charette Matthew Smith Walter 1 chervnya 2010 The Volume of Earth s Ocean Oceanography T 23 2 s 112 114 doi 10 5670 oceanog 2010 51 Procitovano 24 sichnya 2023 Arthus Bertrand Yann 6 veresnya 2019 On Water EN European Investment Bank ISBN 978 92 861 4319 9 Where is Earth s Water U S Geological Survey www usgs gov Procitovano 24 sichnya 2023 Ahn Jiryung 2019 Home School and Community Relations 9th Edition By Carol Gestwicki 2017 Cengage Learning Boston MA Book Review International Journal of Humanities and Social Science T 9 5 doi 10 30845 ijhss v9n5p11 ISSN 2220 8488 Procitovano 24 sichnya 2023 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite news title Shablon Cite news cite news a Obslugovuvannya CS1 Storinki iz nepoznachenim DOI z bezkoshtovnim dostupom posilannya web archive org 30 chervnya 2007 Arhiv originalu za 30 chervnya 2007 Procitovano 24 sichnya 2023 web archive org 15 kvitnya 2009 Arhiv originalu za 15 kvitnya 2009 Procitovano 24 sichnya 2023 Arhiv originalu za 6 kvitnya 2013 Procitovano 24 sichnya 2023 Tour of Water in the Solar System U S Geological Survey www usgs gov Procitovano 24 sichnya 2023 US Department of Commerce National Oceanic and Atmospheric Administration Are there oceans on other planets oceanservice noaa gov EN US Procitovano 24 sichnya 2023 Mertens Christopher J 2016 11 Overview of the Radiation Dosimetry Experiment RaD X flight mission Space Weather T 14 11 s 921 934 doi 10 1002 2016sw001399 ISSN 1542 7390 Procitovano 29 sichnya 2023 Razenkova Elena Radeloff Volker C Dubinin Maxim Bragina Eugenia V Allen Andrew M Clayton Murray K Pidgeon Anna M Baskin Leonid M Coops Nicholas C 21 sichnya 2020 Vegetation productivity summarized by the Dynamic Habitat Indices explains broad scale patterns of moose abundance across Russia Scientific Reports T 10 1 doi 10 1038 s41598 019 57308 8 ISSN 2045 2322 Procitovano 29 sichnya 2023 King Michael D Platnick Steven Menzel W Paul Ackerman Steven A Hubanks Paul A 2013 07 Spatial and Temporal Distribution of Clouds Observed by MODIS Onboard the Terra and Aqua Satellites IEEE Transactions on Geoscience and Remote Sensing T 51 7 s 3826 3852 doi 10 1109 tgrs 2012 2227333 ISSN 0196 2892 Procitovano 29 sichnya 2023 Williams G P 1 lipnya 2006 Circulation Sensitivity to Tropopause Height Journal of the Atmospheric Sciences T 63 7 s 1954 1961 doi 10 1175 jas3762 1 ISSN 1520 0469 Procitovano 29 sichnya 2023 CBS News New York Times National Poll October 1 2011 ICPSR Data Holdings 1 lyutogo 2013 Procitovano 29 sichnya 2023 Mackey David A 2022 04 What colour are your eyes Teaching the genetics of eye colour amp colour vision Edridge Green Lecture RCOphth Annual Congress Glasgow May 2019 Eye angl T 36 4 s 704 715 doi 10 1038 s41433 021 01749 x ISSN 1476 5454 Procitovano 4 travnya 2023 Hester R E Harrison R M red 28 veresnya 2000 Back cover Causes and Environmental Implications of Increased UV B Radiation The Royal Society of Chemistry s X003 X004 ISBN 978 0 85404 265 4 M Hester Ronald E Harrison Roy 2002 Causes and environmental implications of increased UV B radiation Royal Society of Chemistry ISBN 1 59124 426 9 OCLC 315880588 Lawrence Major Freeling Ross 21 Sept 1872 9 March 1914 General Staff Officer India Who Was Who Oxford University Press 1 grudnya 2007 Procitovano 29 sichnya 2023 7 h The Greenhouse Effect www physicalgeography net Procitovano 29 sichnya 2023 Gaan Narottam 2001 10 Politics of Governance of Global Climate Change Not on Equity but on North s Interests India Quarterly A Journal of International Affairs T 57 4 s 89 112 doi 10 1177 097492840105700405 ISSN 0974 9284 Procitovano 29 sichnya 2023 Wolf Hugo Franz Liszt le 1er aout 1886 Chroniques musicales 1884 1887 Editions Contrechamps s 99 100 World Air Sports Federation Federation Aeronautique Internationale World Air Sports Federation www fai org angl Procitovano 29 sichnya 2023 1 Comment explorer les planetes Les planetes EDP Sciences 4 listopada 2020 s 15 32 Liu S C Donahue T M 1974 05 lt 1118 taohit gt 2 0 co 2 The Aeronomy of Hydrogen in the Atmosphere of the Earth Journal of the Atmospheric Sciences T 31 4 s 1118 1136 doi 10 1175 1520 0469 1974 031 lt 1118 taohit gt 2 0 co 2 ISSN 0022 4928 Procitovano 29 sichnya 2023 Catling David C Zahnle Kevin J McKay Christopher P 3 serpnya 2001 Biogenic Methane Hydrogen Escape and the Irreversible Oxidation of Early Earth Science T 293 5531 s 839 843 doi 10 1126 science 1061976 ISSN 0036 8075 Procitovano 29 sichnya 2023 Andropov Y V 1983 Allocution prononcee au meeting de deuil sur la Place Rouge le 15 novembre 1982 Sur le Chemin du Socialisme Elsevier s 29 30 Hunten D M Donahue T M 1976 05 Hydrogen Loss from the Terrestrial Planets Annual Review of Earth and Planetary Sciences T 4 1 s 265 292 doi 10 1146 annurev ea 04 050176 001405 ISSN 0084 6597 Procitovano 29 sichnya 2023 Vega Anthony J Miller Paul W Rohli Robert V Heavilin Jason 24 zhovtnya 2020 Synoptic climatology of nuisance flooding along the Atlantic and Gulf of Mexico coasts USA Natural Hazards T 105 2 s 1281 1297 doi 10 1007 s11069 020 04354 5 ISSN 0921 030X Procitovano 29 sichnya 2023 Xiaofeng Guo 22 sichnya 2010 Research resource review Rohli R V and Vega A J 2008 Climatology Sudbury MA Jones and Bartlett Publishers 467 pp 64 cloth ISBN 978 0 7637 3828 0 Progress in Physical Geography Earth and Environment T 34 1 s 118 120 doi 10 1177 0309133309356998 ISSN 0309 1333 Procitovano 29 sichnya 2023 Ryan Roslyn 2006 Flooding in Clark and Lincoln Counties Nevada December 2004 and January 2005 Fact Sheet doi 10 3133 fs20063124 ISSN 2327 6932 Procitovano 29 sichnya 2023 Coddington O Lean J L Pilewskie P Snow M Lindholm D 1 lipnya 2016 A Solar Irradiance Climate Data Record Bulletin of the American Meteorological Society T 97 7 s 1265 1282 doi 10 1175 bams d 14 00265 1 ISSN 0003 0007 Procitovano 29 sichnya 2023 El Fadli Khalid I Cerveny Randall S Burt Christopher C Eden Philip Parker David Brunet Manola Peterson Thomas C Mordacchini Gianpaolo Pelino Vinicio 1 lyutogo 2013 World Meteorological Organization Assessment of the Purported World Record 58 C Temperature Extreme at El Azizia Libya 13 September 1922 Bulletin of the American Meteorological Society T 94 2 s 199 204 doi 10 1175 bams d 12 00093 1 ISSN 1520 0477 Procitovano 29 sichnya 2023 Turner John Anderson Phil Lachlan Cope Tom Colwell Steve Phillips Tony Kirchgaessner Amelie Marshall Gareth J King John C Bracegirdle Tom 16 grudnya 2009 Record low surface air temperature at Vostok station Antarctica Journal of Geophysical Research T 114 D24 doi 10 1029 2009jd012104 ISSN 0148 0227 Procitovano 29 sichnya 2023 World registers hottest day ever recorded on July 3 By Gloria Dickie July 4 20236 57 PM GMT 3 Najspekotnishim dnem za vsyu istoriyu sposterezhen stalo 3 lipnya 04 07 2023 22 20 Zemlya perezhila najspekotnishij den ale lipen mozhe stati najgaryachishim za 120 000 rokiv vcheni Avtor Dmitro Ivancheskul 05 07 2023 19 41 Vtretye za tizhden reyestruyut najspekotnishij den u sviti Avtor Yuliya Shramko 07 07 2023 17 40 NASA viznalo cherven 2023 roku najspekotnishim za vsyu istoriyu sposterezhen 13 07 2023 Serednorichna temperatura Zemli pidnyalasya na 1 7 gradusa Celsiya z seredini XIX stolittya Avtor Anatolij Shevchenko 12 02 2024 Peter Olson amp Hagay Amit Changes in earth s dipole PDF Realistic modeling and performance prediction of MHD generator channels Progress reports for the period 16 October 1971 15 February 1973 Coal fired MHD generators 16 lyutogo 1972 Procitovano 25 sichnya 2023 Campbell Wallace H 2003 Introduction to geomagnetic fields vid 2nd ed Cambridge Cambridge University Press ISBN 0 521 82206 8 OCLC 50479284 Ganushkina N Yu Liemohn M W Dubyagin S 22 kvitnya 2018 Current Systems in the Earth s Magnetosphere Reviews of Geophysics T 56 2 s 309 332 doi 10 1002 2017rg000590 ISSN 8755 1209 Procitovano 25 sichnya 2023 Wilkinson William P 2003 09 The Earth s quasi parallel bow shock Review of observations and perspectives for Cluster Planetary and Space Science T 51 11 s 629 647 doi 10 1016 s0032 0633 03 00099 0 ISSN 0032 0633 Procitovano 25 sichnya 2023 Mertens Christopher J 2016 11 Overview of the Radiation Dosimetry Experiment RaD X flight mission Space Weather T 14 11 s 921 934 doi 10 1002 2016sw001399 ISSN 1542 7390 Procitovano 25 sichnya 2023 Gallagher D L Comfort R H Katus R M Sandel B R Fung S F Adrian M L 30 bereznya 2021 The Breathing Plasmasphere Erosion and Refilling Journal of Geophysical Research Space Physics T 126 4 doi 10 1029 2020ja028727 ISSN 2169 9380 Procitovano 25 sichnya 2023 Treumann Rudolf A 1997 Basic space plasma physics London Imperial College Press ISBN 1 86094 079 X OCLC 41428112 Dodge John Vilas 25 Sept 1909 23 April 1991 Senior Editorial Consultant Encyclopaedia Britannica since 1972 Chairman Board of Editors Encyclopaedia Britannica Publishers since 1977 Who Was Who Oxford University Press 1 grudnya 2007 Procitovano 25 sichnya 2023 Van Allen James A 2004 Origins of magnetospheric physics vid An expanded ed pbk ed Iowa City University of Iowa Press ISBN 978 1 58729 771 7 OCLC 297118150 Stern David P 1977 Large scale electric fields in the Earth s magnetosphere Reviews of Geophysics T 15 2 s 156 doi 10 1029 rg015i002p00156 ISSN 8755 1209 Procitovano 25 sichnya 2023 NASA JPL University of Texas Center for Space Research PIA12146 GRACE Global Gravity Animation Photojournal NASA Jet Propulsion Laboratory Procitovano 30 grudnya 2013 Pomilka cituvannya Nepravilnij viklik tegu lt ref gt dlya vinosok pid nazvoyu Boynton ne vkazano tekst Hofmann Wellenhof B Moritz H 2006 Physical Geodesy vid 2nd Springer ISBN 978 3 211 33544 4 2 1 The total force acting on a body at rest on the earth s surface is the resultant of gravitational force and the centrifugal force of the earth s rotation and is called gravity Thompson E Ambler Thompson E Ambler Taylor Barry N 2008 Guide for the use of the International System of Units SI Procitovano 23 sichnya 2023 Vazquez M Palle E Rodriguez P Montanes 2010 Detecting Extrasolar Earth like Planets Astronomy and Astrophysics Library New York NY Springer New York s 251 287 ISBN 978 1 4419 1683 9 Wray James 28 April 1938 25 May 2013 Who Was Who Oxford University Press 1 grudnya 2007 Procitovano 27 sichnya 2023 Alfe D Gillan M J Vocadlo L Brodholt J Price G D 25 kvitnya 2002 The ab initio simulation of the Earth s core Philosophical Transactions of the Royal Society of London Series A Mathematical Physical and Engineering Sciences T 360 1795 s 1227 1244 doi 10 1098 rsta 2002 0992 ISSN 1364 503X Procitovano 27 sichnya 2023 Vlaar N J van Keken P E van den Berg A P 1994 01 Cooling of the earth in the Archaean Consequences of pressure release melting in a hotter mantle Earth and Planetary Science Letters T 121 1 2 s 1 18 doi 10 1016 0012 821x 94 90028 0 ISSN 0012 821X Procitovano 27 sichnya 2023 Geodynamics By D L TURCOTTE amp G SCHUBERT Cambridge University Press 2002 456 pp ISBN 0 521 66624 4 29 95 Journal of Fluid Mechanics T 477 2003 02 doi 10 1017 s0022112002223708 ISSN 0022 1120 Procitovano 27 sichnya 2023 Pollack Henry N Hurter Suzanne J Johnson Jeffrey R 1993 Heat flow from the Earth s interior Analysis of the global data set Reviews of Geophysics T 31 3 s 267 doi 10 1029 93rg01249 ISSN 8755 1209 Procitovano 27 sichnya 2023 Richards Mark A Duncan Robert A Courtillot Vincent E 6 zhovtnya 1989 Flood Basalts and Hot Spot Tracks Plume Heads and Tails Science T 246 4926 s 103 107 doi 10 1126 science 246 4926 103 ISSN 0036 8075 Procitovano 27 sichnya 2023 Sclater John G Parsons Barry Jaupart Claude 1981 Oceans and continents Similarities and differences in the mechanisms of heat loss Journal of Geophysical Research T 86 B12 s 11535 doi 10 1029 jb086ib12p11535 ISSN 0148 0227 Procitovano 27 sichnya 2023 Haeberli W Linsbauer A 13 grudnya 2012 Global glacier volumes and sea level effects of ice below the surface of the ocean and of new local lakes on land dx doi org Procitovano 28 sichnya 2023 Moon Fact Sheet nssdc gsfc nasa gov Procitovano 28 sichnya 2023 McLain Matt 3 listopada 2022 What s so special about design and technology anyway Debates in Design and Technology Education London Routledge s 77 97 ISBN 978 1 003 16668 9 In Depth Charon NASA Solar System Exploration Procitovano 29 sichnya 2023 Blue Moon Playful Song Called Beautiful University of Iowa Press s 10 13 Canup Robin M Asphaug Erik 2001 08 Origin of the Moon in a giant impact near the end of the Earth s formation Nature T 412 6848 s 708 712 doi 10 1038 35089010 ISSN 0028 0836 Procitovano 29 sichnya 2023 Coughenour Christopher L Archer Allen W Lacovara Kenneth J 2009 12 Tides tidalites and secular changes in the Earth Moon system Earth Science Reviews T 97 1 4 s 59 79 doi 10 1016 j earscirev 2009 09 002 ISSN 0012 8252 Procitovano 29 sichnya 2023 Ross Erin 17 travnya 2017 Absence of a gut microbiome may be more common than previously thought ER Does it make more sense to say Gut microbiomes may be less common than previously thought Nature doi 10 1038 nature 2017 22017 ISSN 1476 4687 Procitovano 29 sichnya 2023 Solar and lunar eclipses recorded in medieval Arab chronicles Historical Eclipses and Earth s Rotation Cambridge University Press 5 chervnya 1997 s 431 455 april 2007 march 2008 20 pp Human Rights Documents online Procitovano 29 sichnya 2023 Williams George E 2000 02 Geological constraints on the Precambrian history of Earth s rotation and the Moon s orbit Reviews of Geophysics T 38 1 s 37 59 doi 10 1029 1999rg900016 ISSN 8755 1209 Procitovano 29 sichnya 2023 Laskar J Robutel P Joutel F Gastineau M Correia A C M Levrard B 23 listopada 2004 A long term numerical solution for the insolation quantities of the Earth Astronomy amp Astrophysics T 428 1 s 261 285 doi 10 1051 0004 6361 20041335 ISSN 0004 6361 Procitovano 29 sichnya 2023 Evolution of life may have shaped Earth s continents Physics Today 2013 doi 10 1063 pt 5 027533 ISSN 1945 0699 Procitovano 29 sichnya 2023 Whisenhunt William Benton 2015 04 Williams Albert Rhys 28 September 1883 27 February 1962 American National Biography Online Oxford University Press Gannett Caleb 1783 Observations of a Solar Eclipse October 27 1780 Made at the University in Cambridge Memoirs of the American Academy of Arts and Sciences T 1 s 146 doi 10 2307 25053748 ISSN 0096 6134 Procitovano 29 sichnya 2023 Christou A A Asher D J 12 kvitnya 2011 A long lived horseshoe companion to the Earth Monthly Notices of the Royal Astronomical Society T 414 4 s 2965 2969 doi 10 1111 j 1365 2966 2011 18595 x ISSN 0035 8711 Procitovano 25 sichnya 2023 de la Fuente Marcos C de la Fuente Marcos R 8 serpnya 2016 Asteroid 469219 2016 HO3 the smallest and closest Earth quasi satellite Monthly Notices of the Royal Astronomical Society T 462 4 s 3441 3456 doi 10 1093 mnras stw1972 ISSN 0035 8711 Procitovano 25 sichnya 2023 Connors Martin Wiegert Paul Veillet Christian 2011 07 Earth s Trojan asteroid Nature T 475 7357 s 481 483 doi 10 1038 nature10233 ISSN 0028 0836 Procitovano 25 sichnya 2023 Rutt Rev Mgr Canon Cecil Richard 27 Aug 1925 27 July 2011 Who Was Who Oxford University Press 1 grudnya 2007 Procitovano 25 sichnya 2023 Emelyanenko N Yu Naroenkov S A 29 zhovtnya 2021 The low velocity encounter of asteroid 2006 RH120 with the Earth Nauchnye trudy Instituta astronomii RAN 1 s 26 31 doi 10 51194 inasan 2021 6 1 006 ISSN 2658 5669 Procitovano 25 sichnya 2023 Union of Concerned Scientists UCS Encyclopedia of Environment and Society SAGE Publications Inc 2007 Procitovano 25 sichnya 2023 Anonymous 10 travnya 2018 Evaluation of predictive models for post fire debris flows occurrence in the western United States dx doi org Procitovano 25 sichnya 2023 Clarence Augustus Chant Monthly Notices of the Royal Astronomical Society T 117 3 1 chervnya 1957 s 250 251 doi 10 1093 mnras 117 3 250 ISSN 0035 8711 Procitovano 28 sichnya 2023 Basch Norma Lamphier Peg A 1 bereznya 2005 Journal of American History T 91 4 s 1468 doi 10 2307 3660236 ISSN 0021 8723 http dx doi org 10 2307 3660236 Procitovano 25 sichnya 2023 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite news title Shablon Cite news cite news a Propushenij abo porozhnij title dovidka Ripple William J Wolf Christopher Newsome Thomas M Galetti Mauro Alamgir Mohammed Crist Eileen Mahmoud Mahmoud I Laurance William F 13 listopada 2017 World Scientists Warning to Humanity A Second Notice BioScience T 67 12 s 1026 1028 doi 10 1093 biosci bix125 ISSN 0006 3568 Procitovano 30 sichnya 2023 Deutsche UNESCO Kommission e V DUK Lexikon des gesamten Buchwesens Online Procitovano 30 sichnya 2023 Rucinska Laura 2 sichnya 2019 La mere de toutes les formes d intelligence Les intelligences multiples en entreprise Dunod s 178 181 MINY Martine 2015 07 Le planificateur un acteur majeur de l equipe de management du projet Metier responsable bureau d etude conception doi 10 51257 f 1507 Procitovano 28 sichnya 2023 Hardwick Louise 2014 Lire et enseigner leCahier d un retour au pays natal en Grande Bretagne un outil d apprentissage en ligne Presence Africaine T 189 1 s 243 doi 10 3917 presa 189 0243 ISSN 0032 7638 Procitovano 28 sichnya 2023 Doolittle W Ford 2000 02 Uprooting the Tree of Life Scientific American T 282 2 s 90 95 doi 10 1038 scientificamerican0200 90 ISSN 0036 8733 Procitovano 28 sichnya 2023 May Robert M 16 veresnya 1988 How Many Species Are There on Earth Science angl T 241 4872 s 1441 1449 doi 10 1126 science 241 4872 1441 ISSN 0036 8075 Procitovano 28 sichnya 2023 Febvre Lucien 2012 Quatre lecons sur le Syndicalisme Francais aout septembre 1919 et ete 1920 Le Mouvement Social T 238 1 s 17 doi 10 3917 lms 238 0017 ISSN 0027 2671 Procitovano 28 sichnya 2023 Hillebrand Helmut 2004 02 On the Generality of the Latitudinal Diversity Gradient The American Naturalist angl T 163 2 s 192 211 doi 10 1086 381004 ISSN 0003 0147 Procitovano 28 sichnya 2023 Les ressources naturelles Definitions structure des echanges et mondialisation Rapport sur le Commerce Mondial WTO 17 chervnya 2010 s 44 71 ISBN 978 92 870 4340 5 13 Exploitation of Natural Resources European Environment Agency www eea europa eu angl Procitovano 29 sichnya 2023 How Are Fossil Fuels Extracted From the Ground Sciencing angl Procitovano 29 sichnya 2023 Organization World Trade 2010 Le commerce des ressources naturelles OMC ISBN 978 92 870 3709 1 OCLC 847362496 Lelong F Millot Georges 1966 Sur l origine des mineraux micaces des alterations lateritiques Diagenese regressive Mineraux en transit Bulletin du Service de la carte geologique d Alsace et de Lorraine T 19 3 s 271 286 doi 10 3406 sgeol 1966 1311 ISSN 0037 2560 Procitovano 29 sichnya 2023 Coulangeon Philippe 7 zhovtnya 2020 16 Comment se forment les gouts culturels aujourd hui 50 questions de sociologie Presses Universitaires de France s 169 176 MINY Martine 2015 07 Le planificateur un acteur majeur de l equipe de management du projet Metier responsable bureau d etude conception doi 10 51257 f 1507 Procitovano 29 sichnya 2023 Rona Peter A 31 sichnya 2003 Resources of the Sea Floor Science angl T 299 5607 s 673 674 doi 10 1126 science 1080679 ISSN 0036 8075 Procitovano 29 sichnya 2023 Eyres Harry 2017 Seeing Our Planet Whole A Cultural and Ethical View of Earth Observation doi 10 1007 978 3 319 40603 9 Procitovano 29 sichnya 2023 Twomey John E 21 chervnya 2021 Foundations Alan Plaunt and the early days of CBC radio dx doi org Procitovano 29 sichnya 2023 Farmelo Graham 2018 Januar 1942 August 1946 Der seltsamste Mensch Berlin Heidelberg Springer Berlin Heidelberg s 339 352 ISBN 978 3 662 56578 0 Nous devons laisser deux tiers des energies fossiles dans le sol Le Monde fr fr 15 listopada 2012 Procitovano 24 lipnya 2021 Central Intelligence Agency World Factbook Country Comparisons The SAGE Encyclopedia of World Poverty SAGE Publications Inc 2015 Procitovano 28 sichnya 2023 Urban and rural population growth and world urbanization prospects World Urbanization Prospects The 2018 Revision UN 30 serpnya 2019 s 9 31 ISBN 978 92 1 004314 4 Central Intelligence Agency CIA www cia gov Procitovano 28 sichnya 2023 Economics and Innovation Management 2 30 veresnya 2020 doi 10 26730 2587 5574 2020 2 ISSN 2587 5574 http dx doi org 10 26730 2587 5574 2020 2 Procitovano 28 sichnya 2023 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite news title Shablon Cite news cite news a Propushenij abo porozhnij title dovidka Ouvrages sur le developpement diffuses en France en aout novembre 1998 Tiers Monde T 39 156 1998 s 923 925 doi 10 3406 tiers 1998 5291 ISSN 1293 8882 Procitovano 28 sichnya 2023 radicalcartography www radicalcartography net Procitovano 28 sichnya 2023 Notice sur le Museum ethnographique des missions scientifiques redigee par chacun des missionnaires scientifiques sur les objets qu il a rapportes s n 1878 Bazin Laurent 2014 Ni tout a fait le meme ni tout a fait une autre Etre une fille un garcon dans la litterature pour la jeunesse Presses Universitaires de Bordeaux s 83 94 Reconnaissance geologic map of the Gutenko Nunataks Quadrangle Marie Byrd Land Antarctica 1978 Procitovano 28 sichnya 2023 https neonatologytoday org Archive PDF paper NeonatologyToday 2022 3 17 3 70 71 pdf Neonatology Today T 17 3 20 bereznya 2022 s 70 71 doi 10 51362 neonatology today 20221737071 ISSN 1932 7137 Procitovano 28 sichnya 2023 Welcome to the United Nations www un org EN Procitovano 28 sichnya 2023 Dans certains pays les menages avec un emigre comptent davantage sur le travail de leurs membres dx doi org 6 chervnya 2017 Procitovano 28 sichnya 2023 Maintien de la paix et de la securite internationales dx doi org 30 veresnya 2020 Procitovano 28 sichnya 2023 Delahaye Jean Paul 29 lipnya 2022 Le paradoxe de Fermi reflexions sur la vie ailleurs et sur Terre Pour la Science T N 538 aout 8 s 74 79 doi 10 3917 pls 538 0074 ISSN 0153 4092 Procitovano 28 sichnya 2023 Bailly Sean 4 travnya 2020 Une goutte en levitation sur un fluide Pour la Science T N 514 aout 8 s 10 11 doi 10 3917 pls 514 0010 ISSN 0153 4092 Procitovano 28 sichnya 2023 Sur le visage qui apparait dans le disque de la Lune Le visage qui apparait dans le disque de la lune Presses universitaires du Septentrion 2013 s 23 88 Aktuelle Studienergebnisse auf www onkodin de auch zu Bendamustin Info Onkologie T 14 2 2011 03 s 57 57 doi 10 1007 bf03362968 ISSN 1613 3633 Procitovano 28 sichnya 2023 World Population Prospects 14 kvitnya 2016 doi 10 18356 a3bacd57 en Procitovano 28 sichnya 2023 Zeller Andrea 2019 Menschenrechte in der Weltwirtschaft Idealbild und Realitat Bist du ein Mensch so fuhle meine Not Tectum ein Verlag in der Nomos Verlagsgesellschaft s 251 280 Population Division www un org Procitovano 28 sichnya 2023 United Nations member states Basic Facts of the United Nations UN 10 travnya 2013 s 271 276 ISBN 978 92 1 054807 6 Hersch Lauterpacht 1970 The Subjects of International Law in E Lauterpacht ed International Law Being the Collected Papers of Hersch Lauterpacht Volume I The General Works Cambridge Cambridge University Press pp 136 50 Non State Actors and International Law Routledge 2 bereznya 2017 s 33 48 Barry Donald 2003 Russia s Revolution from Above 1985 2000 Reform Transition and Revolution in the Fall of the Soviet Communist Regime By Gordon M Hahn New Brunswick N J Transaction Publishers 2002 xvii 618 pp Notes Bibliography Index 59 95 hard bound Slavic Review T 62 1 s 199 200 doi 10 2307 3090522 ISSN 0037 6779 Procitovano 30 sichnya 2023 ABBRI FERDINANDO 1 sichnya 1997 ANTICHITA GEOFFREY ERNEST RICHARD LLOYD Aristotelian explorations Cambridge Cambridge University Press 1996 x 242 pp Adversaries and Authorities Investigations into ancient Greek and Chinese science Cambridge Cambridge University Press 1996 xvm 250 pp Ideas in context Nuncius T 12 1 s 242 243 doi 10 1163 221058797x00586 ISSN 0394 7394 Procitovano 30 sichnya 2023 Chase Kerry A 2005 Trading Blocs States Firms and Regions in the World Economy University of Michigan Press