Землезна́вство, або зага́льна фізи́чна геогра́фія — наука з циклу наук про Землю, що вивчає закономірності формування і розвитку географічної оболонки. База у вирішенні сучасних глобальних проблем людства. Сучасний підхід землезнавства у пізнанні планетарних механізмів виходить з позицій феномена самоорганізації, тобто здатності самодовільно підтримувати, зберігати й удосконалювати власну організацію за умов постійного впливу зовнішніх чинників та внутрішніх перебудов. Саме в пізнанні цих аспектів планетарних механізмів полягає передумова науково обґрунтованого природокористування та стійкого розвитку людства.
Термін
Термін «землезнавство» (нім. Erdkunde) вперше був запропонований німецьким географом, завідувачем кафедри географії Берлінського університету Карлом Ріттером на початку XIX століття у багатотомній праці . Він вживав його у розумінні близькому до сучасного країнознавства. До російськомовного середовища термін залучив російський вчений Петро Семенов-Тянь-Шанський, який слухав лекції Ріттера і переклав його працю «Землезнавство Азії».
Термін інколи використовується як узагальнене поняття для дисциплін з вивчення планети Земля (геологія, географія, геофізика тощо).
Історія
Російський природознавець, засновник сучасного наукового генетичного ґрунтознавства Василь Докучаєв, заклав основи вчення про широтну й вертикальну поясність, яке склало головний зміст російської наукової школи в фізичній географії. Він розглядав поверхню Землі в її безперервному розвитку, встановлював внутрішні зв'язки між її окремими елементами, явищами живої і мертвої природи. Вчення про природну зональність підняв на вищий рівень інший російський вчений-природознавець Лев Берг, що розробив вчення про ландшафти і першим здійснив зональне фізико-географічне районування країни.
Величезний вклад в становлення концепцій нової науки про навколишнє середовище як цілісне явище внесли українці Володимир Вернадський і Павло Тутковський. Вернадський організував Хімічну лабораторію в Києві буремного 1919 року (пізніше перетворену на Інститут загальної і неорганічної хімії), а через 3 роки в Москві Радієвий інститут (пізніше Інститут геохімії та аналітичної хімії). Вчення Вернадського про біосферу являє собою узагальнення природничонаукових знань того часу — воно увібрало в себе еволюційні погляди Чарльза Дарвіна, періодичний закон Дмитра Менделєєва, теорію єдності простору і часу Альберта Енштейна, ідеї про нерозривний зв'язок живої і неживої природи багатьох інших. Він вперше показав, що жива і нежива природа Землі тісно взаємодіють і складають єдину систему.
Радянський фізико-географ Андрій Григор'єв 1932 року виклав оригінальну концепцію географічної форми руху матерії. Спираючись на власні ідеї, розробив вчення про географічну оболонку Землі, показав, що вона володіє специфічними законами будови і розвитку, тому повинна виступати основним об'єктом вивчення фізичної географії. Спільно з Михайлом Будико 1956 року сформулював періодичний закон географічної зональності. Спираючись на ідеї своїх попередників, радянський фізико-географ створив сучасне вчення про географічну, ландшафтну оболонку Землі, яке покладене в основу загального землезнавства.
В Україні концепції загального землезнавства розвивають фізико-географи, ландшафтознавці й геоекологи Київського університету Петро Шищенко і Михайло Гродзинський, Харківського — Ігор Черваньов, Таврійського — .
Об'єкт і предмет науки
Батьком-засновником сучасного землезнавства вважається німецький географ Карл Ріттер, який на початку XIX століття увів термін у науковий обіг. Він першим визначив об'єктом науки увесь земний шар як цілісне явище. Його підхід відповідав засадам сучасного країнознавства, а науковою парадигмою географії він визначив хорологічну. Інший німецький географ Альфред Геттнер розвинув ідеї попередника. Він вважав об'єктом вивчення географії земний простір із усіма предметами і явищами що його заповнюють і взаємодіють між собою через причинно-наслідкові зв'язки, різноманіття яких творить відмінні ландшафти Землі. Такі унікальні поєднання тих чи інших об'єктів і явищ на певній території призводять до появи географічних країн — хоросів, які вже є об'єктами вивчення країнознавства. Інший німецький географ Оскар Пешель об'єктом фізичної географії визначав всю природу Землі. Німецький вчений кінця XIX століття, засновник геоморфології об'єктом землезнавства розглядав земну поверхню. Засновник французької фізико-географічної школи — розподіл на ній різноманітних фізичних, біологічних та антропогенних явищ, разом із причинно-наслідковими зв'язками між ними.
Так само за 2 сторіччя різноманітними були й пропозиції термінологічного означення об'єкта землезнавства: геосфера, епігеосфера, ландшафтна оболонка, ландшафтна сфера, біогеосфера, географічна оболонка. З часом найбільшого застосування зазнав останній термін.
Предмет землезнавства — вивчення закономірностей структури, внутрішніх і зовнішніх взаємозв'язків, механізмів функціонування, динаміки і еволюції географічної оболонки, проблеми просторових співвідношень територіальних об'єктів у їхньому розвитку.
Методологія
Усі географічні дослідження відрізняє специфічний географічний підхід — фундаментальне уявлення про взаємозв'язок і взаємозумовленості явищ, комплексний погляд на природу як цілісний об'єкт. Такий підхід характеризується територіальністю, глобальністю, історизмом і системністю. Усі наукові методи, що ними користуються в , поділяються на 3 групи:
- Загальнонаукові:
- Матеріалістичний. Матерія (речовина, енергія, процеси) розглядається як об'єктивна реальність, онтологічно первинним початком (причиною, умовою або обмеженням) будучності. Ідеальне (свідомість, поняття, закони, взаємозв'язки) — вторинним (результатом, наслідком).
- Історичний. Заснований на вивченні виникнення, формування і розвитку об'єктів у хронологічній послідовності. Ґрунтується на виявленні та аналізі протиріч або закономірностей в розвитку об'єктів та явищ. Особливо застосовується в палеогеографічних дослідженнях.
- Системний. Кожний об'єкт розглядається як складне утворення з різних частин, що взаємодіють одна з одною та взаємовпливають одна на одну.
- Специфічні:
- Картографічний. Географічна карта одночасно є не тільки результатом наукового дослідження території, але й безпосередньо джерелом нової інформації про зображений об'єкт (внаслідок систематизації, генералізації, компонування, об'єктивації, уніфікації та ін. застосовуваних засобів).
- Аерофотозйомка і дистанційне зондування Землі. Відносно новий географічний метод, що з'явився завдяки технічному прогресу. Він дозволяє збирати інформацію в географічній оболонці комплексно, швидко, на великих площах і за відносно незначний кошт у перерахунку на одиницю отримуваних даних.
- Порівняльно-описовий. Порівнюючи окремі елементи кількох об'єктів, процесів, явищ, знаходять закономірності які викликають як схожість, так і розбіжність досліджуваного. Результатом застосування методу є побудова ареалів подібних явищ і розмежування різних.
- Експедиційний (польовий). Інформація здобута в науково-дослідних експедиціях — «хліб географії». Одним з перших її застосував Геродот, що виклав здобуті в подорожах знання в дев'ятитомній праці «Історія».
- Стаціонарний (лабораторний). Відбувається систематизація й обробка даних отриманих в експедиціях, аналіз і теоритизування знань добутих попередніми дослідженнями.
- Станціонний (географічних стаціонарів, станцій). Комплексний метод, що дозволяє не тільки поєднувати два попередніх, але й інтенсифікувати дослідження об'єктів безпосередньо в природі, але за максимального використання всього доступного наукового інструментарію та приладів. Одночасно досліджуваний об'єкт стає модельним для вивчення процесів в аналогічних об'єктах в інших місцях області, регіону, планети. Перший було створено на Тянь-Шані за ініціативи Андрія Григор'єва.
- Міждисциплінарні:
- Математичний — наукове підґрунтя будь-якого землезнавчого дослідження, що дозволяє в абстрактній універсальній формі використовувати здобуті знання не тільки в циклі наук про Землю, але й в інших природничих, технічних та гуманітарних науках.
- Моделювання — дозволяє спостерігати, оцінювати, прогнозувати ідеалізовані природні процеси в «лабораторних» умовах.
- Геохімічний — дозволяє якісно й кількісно оцінювати циркуляцію потоків речовини, вміст окремих елементів в географічній оболонці.
- Геофізичний — дозволяє оцінювати фізичні процеси, потоки речовини та енергії в географічній оболонці.
Значення
На відміну від галузевих географічних дисциплін, кожна з яких розглядає переважно певний компонент або геосферу, землезнавство охоплює загальні властивості, ознаки та наскрізні процеси, те, що об'єднує в якісно відмінне від кожної з складових нове утворення — географічну оболонку.
За античних часів землеопис виконував своє безпосереднє завдання — опис території. Але вже давньогрецькі вчені виконували аналітичну обробку отримуваних знань (геродотові ремарки до оповідань про країни в яких він безпосередньо не бував), проводили достатньо наукові досліди й вимірювання (окружність Землі Ератосфеном). Після Доби великих географічних відкриттів перед європейськими вченими XVIII—XIX століть постав величезний пласт відомостей про планету, який вони повинні були проаналізувати і пояснити гіпотезами та теоріями. Впродовж XIX—XX століть відбувалось підтвердження або спростування таких гіпотез, висунення нових. На основі здобутих знань і внаслідок технологічних успіхів все більше уваги приділяється їхньому застосування в практичному житті людства, географічному прогнозу і моніторингу.
Головне завдання сучасної стадії землезнавства — розробка наукових основ раціонального природокористування, збереження й примноження природних ресурсів та навколишнього середовища, як невід'ємного елемента самого існування людської цивілізації.
Задачі землезнавства:
- Пізнання закономірностей будови і розвитку географічної оболонки.
- Дослідження динаміки процесів переносу речовини й енергії в ній.
- Розробка оптимальної системи управління геграфічними процесами.
Загальне землезнавство виконує також науково-суспільні задачі:
- закладає в свідомості людини наукові уявлення про будову Всесвіту, що цікавлять людство протягом всієї історії цивілізації;
- вивчає закони організації, функціонування, історію розвитку географічної оболонки та біосфери (за В. І. Вернадським);
- характеризує теоретичні засади низки дисциплін, поєднуючи їх предметно й методологічно.
Див. також
Джерела
- Третяк А. М. Землезнавство // Енциклопедія сучасної України / ред. кол.: І. М. Дзюба [та ін.] ; НАН України, НТШ. — К. : Інститут енциклопедичних досліджень НАН України, 2010. — Т. 10 : З — Зор. — 712 с. — .
- Шальнев В. А., 2000.
- Жекулин В. С., 1989.
- Мильков Ф. Н., 1990.
Література
- Українською
- Адаменко О., Рудько Г. І. Землелогія. Еколого-ресурсна безпека Землі. — К. : Академпрес, 2009. — 512 с.
- Багров М. В., , Черваньов І. Г. Землезнавство / за ред. П. Г. Шищенка. — К. : Либідь, 2000. — 464 с. — .
- Волошин І. І. Загальне землезнавство : навчальний посібник для вузів. — Ніжин : Вид-во Ніжинського педагогічного університету імені М. Гоголя, 2002. — 294 с.
- Волошин І. І., Уварова А. Є. Загальне землезнавство : Практикум. — К. : Вид-во НПУ імені М. П. Драгоманова, 2000. — 238 с.
- Коротун І. М. Основи загального землезнавства : Навчальний посібник. — Рівне : РДТУ, 1999. — 310 с.
- Загальне землезнавство. Практикум / за ред. М. Ю. Кулаковської і П. О. Шкрябія. — К. : Вища школа, 1981. — 248 с.
- Мащенко О. М. Загальне землезнавство : Навчальний посібник. — Полтава : Вид-во ПДПУ, 2010. — 73 с.
- Олійник Я. Б., Федорищак Р. П., Шищенко П. Г. Загальне землезнавство : Навчальний посібник. — К. : Знання-Прес, 2003. — 247 с.
- Савчук Р. І. Загальне землезнавство. — Рівне : Ліста, 1998.
- Тутковський П. А. Загальне землезнавство : Підручник для вищих шкіл і для самоосвіти. — Х. : Держвидав України, 1927. — 494 с.
- Федорищак Р. П. Загальне землезнавство. — К. : Вища школа, 1995.
- Шелудченко Б. А. та ін. Загальне землезнавство / за ред. Б. А. Шелудченка. — Кам'янець-Подільський ; Бережани : Сисин О. В, 2011. — 164 с. — 300 прим. — .
- Російською
- (рос.) Бобков А. А., Селиверстов Ю. П. Общее землеведение. — М. : Академический проект, 2006. — 537 с. — .
- (рос.) Богомолов Л. Н., Судакова С. С. Общее землеведение: Учебное пособие для вузов. — М. : Недра, 1971. — 227 с.
- (рос.) Боков В. А., Селиверстов Ю. П., Черванев И. Г. Общее землеведение. — СПб., 1999.
- (рос.) Геренчук К. И., , Черванев И. Г. Общее землеведение. — М. : Высшая школа, 1984. — 255 с.
- (рос.) Жекулин В. С. Введение в географию. — Л., 1989. — 272 с.
- (рос.) Ермолаев М. М. Введение в физическую географию. — Л. : Издательство ЛГУ, 1975.
- (рос.) Общие географические закономерности Земли. — М. : Мысль, 1970. — 320 с.
- (рос.) Любушкина С. Г., Пашканг К. В. Естествознание : Землеведение и краеведение. — М. : ВЛАДОС, 2002. — 456 с.
- (рос.) Любушкина С. Г., Пашканг К. В., Чернов А. В. Общее землеведение. — М. : Просвещение, 2004. — 288 с.
- (рос.) Неклюкова Н. П. Общее землеведение. — М. : Просвещение, 1967. — 390 с.
- (рос.) Неклюкова Н. П. Общее землеведение : в 2-х ч. — М. : Просвещение, 1974-1976. — 366; 224 с.
- (рос.) Матвеев Н. П., Сараев Н. А. Физические основы курса общего землеведения. — М., 1978.
- (рос.) Мельчаков Л. Ф. Общее землеведение с основами краеведения. — М. : Просвещение, 1981.
- (рос.) Мильков Ф. Н. Общее землеведение. — М. : Высшая школа, 1990. — 335 с.
- (рос.) Общее землеведение с почвоведением: Учебник. — 3-е изд., перераб. и испр. — М. : Колос, 1972. — 488 с.
- (рос.) Пашканг К. В. Практикум по общему землеведению. — М. : Высшая школа, 1982.
- (рос.) Половинкин А. А. Основы общего землеведения. — М. : Учпедгиз, 1958. — 365 с.
- (рос.) Ратобыльский Н. С., Лярский П. А. Общее землеведение и краеведение. — Минск : Изд-во «Университетское», 1987.
- (рос.) Савцова Т. М. Общее землеведение. — М. : Академия, 2003. — 426 с.
- (рос.) Селиверстов Ю. П., Бобков А. А. Землеведение. — М. : Изд. центр «Академия», 2004. — 304 с.
- (рос.) Сочава В. Б. Введение в учение о геосистемах. — Новосибирск : Наука, 1978.
- (рос.) Судакова С. С. Общее землеведение. — М. : Недра, 1987. — 325 с.
- (рос.) Шальнев В. А. История и методология общей географии. — Ставрополь : Изд-во Ставропольского государственного университета, 2000.
- (рос.) Шубаев Л. П. Общее землеведение. — М. : Высшая школа, 1977. — 455 с.
Посилання
- (рос.) Музей землезнавства МДУ. [ 12 червня 2015 у Wayback Machine.]
![]() | Це незавершена стаття з географічної термінології. Ви можете проєкту, виправивши або дописавши її. |
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Zemlezna vstvo abo zaga lna fizi chna geogra fiya nauka z ciklu nauk pro Zemlyu sho vivchaye zakonomirnosti formuvannya i rozvitku geografichnoyi obolonki Baza u virishenni suchasnih globalnih problem lyudstva Suchasnij pidhid zemleznavstva u piznanni planetarnih mehanizmiv vihodit z pozicij fenomena samoorganizaciyi tobto zdatnosti samodovilno pidtrimuvati zberigati j udoskonalyuvati vlasnu organizaciyu za umov postijnogo vplivu zovnishnih chinnikiv ta vnutrishnih perebudov Same v piznanni cih aspektiv planetarnih mehanizmiv polyagaye peredumova naukovo obgruntovanogo prirodokoristuvannya ta stijkogo rozvitku lyudstva TerminTermin zemleznavstvo nim Erdkunde vpershe buv zaproponovanij nimeckim geografom zaviduvachem kafedri geografiyi Berlinskogo universitetu Karlom Ritterom na pochatku XIX stolittya u bagatotomnij praci Vin vzhivav jogo u rozuminni blizkomu do suchasnogo krayinoznavstva Do rosijskomovnogo seredovisha termin zaluchiv rosijskij vchenij Petro Semenov Tyan Shanskij yakij sluhav lekciyi Rittera i pereklav jogo pracyu Zemleznavstvo Aziyi Termin inkoli vikoristovuyetsya yak uzagalnene ponyattya dlya disciplin z vivchennya planeti Zemlya geologiya geografiya geofizika tosho IstoriyaRosijskij prirodoznavec zasnovnik suchasnogo naukovogo genetichnogo gruntoznavstva Vasil Dokuchayev zaklav osnovi vchennya pro shirotnu j vertikalnu poyasnist yake sklalo golovnij zmist rosijskoyi naukovoyi shkoli v fizichnij geografiyi Vin rozglyadav poverhnyu Zemli v yiyi bezperervnomu rozvitku vstanovlyuvav vnutrishni zv yazki mizh yiyi okremimi elementami yavishami zhivoyi i mertvoyi prirodi Vchennya pro prirodnu zonalnist pidnyav na vishij riven inshij rosijskij vchenij prirodoznavec Lev Berg sho rozrobiv vchennya pro landshafti i pershim zdijsniv zonalne fiziko geografichne rajonuvannya krayini Velicheznij vklad v stanovlennya koncepcij novoyi nauki pro navkolishnye seredovishe yak cilisne yavishe vnesli ukrayinci Volodimir Vernadskij i Pavlo Tutkovskij Vernadskij organizuvav Himichnu laboratoriyu v Kiyevi buremnogo 1919 roku piznishe peretvorenu na Institut zagalnoyi i neorganichnoyi himiyi a cherez 3 roki v Moskvi Radiyevij institut piznishe Institut geohimiyi ta analitichnoyi himiyi Vchennya Vernadskogo pro biosferu yavlyaye soboyu uzagalnennya prirodnichonaukovih znan togo chasu vono uvibralo v sebe evolyucijni poglyadi Charlza Darvina periodichnij zakon Dmitra Mendelyeyeva teoriyu yednosti prostoru i chasu Alberta Enshtejna ideyi pro nerozrivnij zv yazok zhivoyi i nezhivoyi prirodi bagatoh inshih Vin vpershe pokazav sho zhiva i nezhiva priroda Zemli tisno vzayemodiyut i skladayut yedinu sistemu Radyanskij fiziko geograf Andrij Grigor yev 1932 roku viklav originalnu koncepciyu geografichnoyi formi ruhu materiyi Spirayuchis na vlasni ideyi rozrobiv vchennya pro geografichnu obolonku Zemli pokazav sho vona volodiye specifichnimi zakonami budovi i rozvitku tomu povinna vistupati osnovnim ob yektom vivchennya fizichnoyi geografiyi Spilno z Mihajlom Budiko 1956 roku sformulyuvav periodichnij zakon geografichnoyi zonalnosti Spirayuchis na ideyi svoyih poperednikiv radyanskij fiziko geograf stvoriv suchasne vchennya pro geografichnu landshaftnu obolonku Zemli yake pokladene v osnovu zagalnogo zemleznavstva V Ukrayini koncepciyi zagalnogo zemleznavstva rozvivayut fiziko geografi landshaftoznavci j geoekologi Kiyivskogo universitetu Petro Shishenko i Mihajlo Grodzinskij Harkivskogo Igor Chervanov Tavrijskogo Ob yekt i predmet naukiBatkom zasnovnikom suchasnogo zemleznavstva vvazhayetsya nimeckij geograf Karl Ritter yakij na pochatku XIX stolittya uviv termin u naukovij obig Vin pershim viznachiv ob yektom nauki uves zemnij shar yak cilisne yavishe Jogo pidhid vidpovidav zasadam suchasnogo krayinoznavstva a naukovoyu paradigmoyu geografiyi vin viznachiv horologichnu Inshij nimeckij geograf Alfred Gettner rozvinuv ideyi poperednika Vin vvazhav ob yektom vivchennya geografiyi zemnij prostir iz usima predmetami i yavishami sho jogo zapovnyuyut i vzayemodiyut mizh soboyu cherez prichinno naslidkovi zv yazki riznomanittya yakih tvorit vidminni landshafti Zemli Taki unikalni poyednannya tih chi inshih ob yektiv i yavish na pevnij teritoriyi prizvodyat do poyavi geografichnih krayin horosiv yaki vzhe ye ob yektami vivchennya krayinoznavstva Inshij nimeckij geograf Oskar Peshel ob yektom fizichnoyi geografiyi viznachav vsyu prirodu Zemli Nimeckij vchenij kincya XIX stolittya zasnovnik geomorfologiyi ob yektom zemleznavstva rozglyadav zemnu poverhnyu Zasnovnik francuzkoyi fiziko geografichnoyi shkoli rozpodil na nij riznomanitnih fizichnih biologichnih ta antropogennih yavish razom iz prichinno naslidkovimi zv yazkami mizh nimi Tak samo za 2 storichchya riznomanitnimi buli j propoziciyi terminologichnogo oznachennya ob yekta zemleznavstva geosfera epigeosfera landshaftna obolonka landshaftna sfera biogeosfera geografichna obolonka Z chasom najbilshogo zastosuvannya zaznav ostannij termin Predmet zemleznavstva vivchennya zakonomirnostej strukturi vnutrishnih i zovnishnih vzayemozv yazkiv mehanizmiv funkcionuvannya dinamiki i evolyuciyi geografichnoyi obolonki problemi prostorovih spivvidnoshen teritorialnih ob yektiv u yihnomu rozvitku MetodologiyaUsi geografichni doslidzhennya vidriznyaye specifichnij geografichnij pidhid fundamentalne uyavlennya pro vzayemozv yazok i vzayemozumovlenosti yavish kompleksnij poglyad na prirodu yak cilisnij ob yekt Takij pidhid harakterizuyetsya teritorialnistyu globalnistyu istorizmom i sistemnistyu Usi naukovi metodi sho nimi koristuyutsya v podilyayutsya na 3 grupi Zagalnonaukovi Materialistichnij Materiya rechovina energiya procesi rozglyadayetsya yak ob yektivna realnist ontologichno pervinnim pochatkom prichinoyu umovoyu abo obmezhennyam buduchnosti Idealne svidomist ponyattya zakoni vzayemozv yazki vtorinnim rezultatom naslidkom Istorichnij Zasnovanij na vivchenni viniknennya formuvannya i rozvitku ob yektiv u hronologichnij poslidovnosti Gruntuyetsya na viyavlenni ta analizi protirich abo zakonomirnostej v rozvitku ob yektiv ta yavish Osoblivo zastosovuyetsya v paleogeografichnih doslidzhennyah Sistemnij Kozhnij ob yekt rozglyadayetsya yak skladne utvorennya z riznih chastin sho vzayemodiyut odna z odnoyu ta vzayemovplivayut odna na odnu Specifichni Kartografichnij Geografichna karta odnochasno ye ne tilki rezultatom naukovogo doslidzhennya teritoriyi ale j bezposeredno dzherelom novoyi informaciyi pro zobrazhenij ob yekt vnaslidok sistematizaciyi generalizaciyi komponuvannya ob yektivaciyi unifikaciyi ta in zastosovuvanih zasobiv Aerofotozjomka i distancijne zonduvannya Zemli Vidnosno novij geografichnij metod sho z yavivsya zavdyaki tehnichnomu progresu Vin dozvolyaye zbirati informaciyu v geografichnij obolonci kompleksno shvidko na velikih ploshah i za vidnosno neznachnij kosht u pererahunku na odinicyu otrimuvanih danih Porivnyalno opisovij Porivnyuyuchi okremi elementi kilkoh ob yektiv procesiv yavish znahodyat zakonomirnosti yaki viklikayut yak shozhist tak i rozbizhnist doslidzhuvanogo Rezultatom zastosuvannya metodu ye pobudova arealiv podibnih yavish i rozmezhuvannya riznih Ekspedicijnij polovij Informaciya zdobuta v naukovo doslidnih ekspediciyah hlib geografiyi Odnim z pershih yiyi zastosuvav Gerodot sho viklav zdobuti v podorozhah znannya v dev yatitomnij praci Istoriya Stacionarnij laboratornij Vidbuvayetsya sistematizaciya j obrobka danih otrimanih v ekspediciyah analiz i teoritizuvannya znan dobutih poperednimi doslidzhennyami Stancionnij geografichnih stacionariv stancij Kompleksnij metod sho dozvolyaye ne tilki poyednuvati dva poperednih ale j intensifikuvati doslidzhennya ob yektiv bezposeredno v prirodi ale za maksimalnogo vikoristannya vsogo dostupnogo naukovogo instrumentariyu ta priladiv Odnochasno doslidzhuvanij ob yekt staye modelnim dlya vivchennya procesiv v analogichnih ob yektah v inshih miscyah oblasti regionu planeti Pershij bulo stvoreno na Tyan Shani za iniciativi Andriya Grigor yeva Mizhdisciplinarni Matematichnij naukove pidgruntya bud yakogo zemleznavchogo doslidzhennya sho dozvolyaye v abstraktnij universalnij formi vikoristovuvati zdobuti znannya ne tilki v cikli nauk pro Zemlyu ale j v inshih prirodnichih tehnichnih ta gumanitarnih naukah Modelyuvannya dozvolyaye sposterigati ocinyuvati prognozuvati idealizovani prirodni procesi v laboratornih umovah Geohimichnij dozvolyaye yakisno j kilkisno ocinyuvati cirkulyaciyu potokiv rechovini vmist okremih elementiv v geografichnij obolonci Geofizichnij dozvolyaye ocinyuvati fizichni procesi potoki rechovini ta energiyi v geografichnij obolonci ZnachennyaNa vidminu vid galuzevih geografichnih disciplin kozhna z yakih rozglyadaye perevazhno pevnij komponent abo geosferu zemleznavstvo ohoplyuye zagalni vlastivosti oznaki ta naskrizni procesi te sho ob yednuye v yakisno vidminne vid kozhnoyi z skladovih nove utvorennya geografichnu obolonku Za antichnih chasiv zemleopis vikonuvav svoye bezposerednye zavdannya opis teritoriyi Ale vzhe davnogrecki vcheni vikonuvali analitichnu obrobku otrimuvanih znan gerodotovi remarki do opovidan pro krayini v yakih vin bezposeredno ne buvav provodili dostatno naukovi doslidi j vimiryuvannya okruzhnist Zemli Eratosfenom Pislya Dobi velikih geografichnih vidkrittiv pered yevropejskimi vchenimi XVIII XIX stolit postav velicheznij plast vidomostej pro planetu yakij voni povinni buli proanalizuvati i poyasniti gipotezami ta teoriyami Vprodovzh XIX XX stolit vidbuvalos pidtverdzhennya abo sprostuvannya takih gipotez visunennya novih Na osnovi zdobutih znan i vnaslidok tehnologichnih uspihiv vse bilshe uvagi pridilyayetsya yihnomu zastosuvannya v praktichnomu zhitti lyudstva geografichnomu prognozu i monitoringu Golovne zavdannya suchasnoyi stadiyi zemleznavstva rozrobka naukovih osnov racionalnogo prirodokoristuvannya zberezhennya j primnozhennya prirodnih resursiv ta navkolishnogo seredovisha yak nevid yemnogo elementa samogo isnuvannya lyudskoyi civilizaciyi Zadachi zemleznavstva Piznannya zakonomirnostej budovi i rozvitku geografichnoyi obolonki Doslidzhennya dinamiki procesiv perenosu rechovini j energiyi v nij Rozrobka optimalnoyi sistemi upravlinnya gegrafichnimi procesami Zagalne zemleznavstvo vikonuye takozh naukovo suspilni zadachi zakladaye v svidomosti lyudini naukovi uyavlennya pro budovu Vsesvitu sho cikavlyat lyudstvo protyagom vsiyeyi istoriyi civilizaciyi vivchaye zakoni organizaciyi funkcionuvannya istoriyu rozvitku geografichnoyi obolonki ta biosferi za V I Vernadskim harakterizuye teoretichni zasadi nizki disciplin poyednuyuchi yih predmetno j metodologichno Div takozhFizichna geografiya Nauki pro ZemlyuDzherelaTretyak A M Zemleznavstvo Enciklopediya suchasnoyi Ukrayini red kol I M Dzyuba ta in NAN Ukrayini NTSh K Institut enciklopedichnih doslidzhen NAN Ukrayini 2010 T 10 Z Zor 712 s ISBN 978 966 02 5721 4 Shalnev V A 2000 Zhekulin V S 1989 Milkov F N 1990 LiteraturaUkrayinskoyu Adamenko O Rudko G I Zemlelogiya Ekologo resursna bezpeka Zemli K Akadempres 2009 512 s Bagrov M V Chervanov I G Zemleznavstvo za red P G Shishenka K Libid 2000 464 s ISBN 966 06 0057 7 Voloshin I I Zagalne zemleznavstvo navchalnij posibnik dlya vuziv Nizhin Vid vo Nizhinskogo pedagogichnogo universitetu imeni M Gogolya 2002 294 s Voloshin I I Uvarova A Ye Zagalne zemleznavstvo Praktikum K Vid vo NPU imeni M P Dragomanova 2000 238 s Korotun I M Osnovi zagalnogo zemleznavstva Navchalnij posibnik Rivne RDTU 1999 310 s Zagalne zemleznavstvo Praktikum za red M Yu Kulakovskoyi i P O Shkryabiya K Visha shkola 1981 248 s Mashenko O M Zagalne zemleznavstvo Navchalnij posibnik Poltava Vid vo PDPU 2010 73 s Olijnik Ya B Fedorishak R P Shishenko P G Zagalne zemleznavstvo Navchalnij posibnik K Znannya Pres 2003 247 s Savchuk R I Zagalne zemleznavstvo Rivne Lista 1998 Tutkovskij P A Zagalne zemleznavstvo Pidruchnik dlya vishih shkil i dlya samoosviti H Derzhvidav Ukrayini 1927 494 s Fedorishak R P Zagalne zemleznavstvo K Visha shkola 1995 Sheludchenko B A ta in Zagalne zemleznavstvo za red B A Sheludchenka Kam yanec Podilskij Berezhani Sisin O V 2011 164 s 300 prim ISBN 978 617 539 052 8 Rosijskoyu ros Bobkov A A Seliverstov Yu P Obshee zemlevedenie M Akademicheskij proekt 2006 537 s ISBN 5 8291 0753 8 ros Bogomolov L N Sudakova S S Obshee zemlevedenie Uchebnoe posobie dlya vuzov M Nedra 1971 227 s ros Bokov V A Seliverstov Yu P Chervanev I G Obshee zemlevedenie SPb 1999 ros Gerenchuk K I Chervanev I G Obshee zemlevedenie M Vysshaya shkola 1984 255 s ros Zhekulin V S Vvedenie v geografiyu L 1989 272 s ros Ermolaev M M Vvedenie v fizicheskuyu geografiyu L Izdatelstvo LGU 1975 ros Obshie geograficheskie zakonomernosti Zemli M Mysl 1970 320 s ros Lyubushkina S G Pashkang K V Estestvoznanie Zemlevedenie i kraevedenie M VLADOS 2002 456 s ros Lyubushkina S G Pashkang K V Chernov A V Obshee zemlevedenie M Prosveshenie 2004 288 s ros Neklyukova N P Obshee zemlevedenie M Prosveshenie 1967 390 s ros Neklyukova N P Obshee zemlevedenie v 2 h ch M Prosveshenie 1974 1976 366 224 s ros Matveev N P Saraev N A Fizicheskie osnovy kursa obshego zemlevedeniya M 1978 ros Melchakov L F Obshee zemlevedenie s osnovami kraevedeniya M Prosveshenie 1981 ros Milkov F N Obshee zemlevedenie M Vysshaya shkola 1990 335 s ros Obshee zemlevedenie s pochvovedeniem Uchebnik 3 e izd pererab i ispr M Kolos 1972 488 s ros Pashkang K V Praktikum po obshemu zemlevedeniyu M Vysshaya shkola 1982 ros Polovinkin A A Osnovy obshego zemlevedeniya M Uchpedgiz 1958 365 s ros Ratobylskij N S Lyarskij P A Obshee zemlevedenie i kraevedenie Minsk Izd vo Universitetskoe 1987 ros Savcova T M Obshee zemlevedenie M Akademiya 2003 426 s ros Seliverstov Yu P Bobkov A A Zemlevedenie M Izd centr Akademiya 2004 304 s ros Sochava V B Vvedenie v uchenie o geosistemah Novosibirsk Nauka 1978 ros Sudakova S S Obshee zemlevedenie M Nedra 1987 325 s ros Shalnev V A Istoriya i metodologiya obshej geografii Stavropol Izd vo Stavropolskogo gosudarstvennogo universiteta 2000 ros Shubaev L P Obshee zemlevedenie M Vysshaya shkola 1977 455 s Posilannya ros Muzej zemleznavstva MDU 12 chervnya 2015 u Wayback Machine Ce nezavershena stattya z geografichnoyi terminologiyi Vi mozhete dopomogti proyektu vipravivshi abo dopisavshi yiyi