Голоценове вимирання (в деяких джерелах Шосте масове вимирання) — одне з найбільш значних масових вимирань видів в історії Землі, що протікає в даний час. Це триваюче вимирання видів збігається з сучасною епохою голоцену і є результатом людської діяльності. Воно охоплює численні сімейства рослин і тварин, включаючи ссавців, птахів, земноводних, рептилій і членистоногих.
У зв'язку з повсюдною деградацією місць проживання видів з найвищим ступенем біорізноманіття, таких як коралові рифи і тропічні ліси, а також, в меншій мірі, і в інших районах, переважна більшість зникнень видів вважається недокументованим, оскільки ніхто не знає про їхнє існування до того, як вони зникнуть, або ніхто ще не виявив їх зникнення. Нинішні темпи вимирання видів оцінюються в 100—1000 разів вище природних фонових показників.
У Глобальному звіті про оцінку біорізноманіття та екосистем, опублікованому в 2019 році, говориться, що близько одного мільйона видів рослин і тварин зникають наразі в результаті антропогенного впливу. Голоценове вимирання включає в себе зникнення великих наземних тварин, відомих як мегафауна, починаючи з кінця останнього льодовикового періоду. Мегафауна поза африканським континентом, яка розвивалася окремо від людей, виявилася дуже чутливою до появи нового хижака, і багато хто з тварин помер незабаром після того, як ранні люди почали поширюватися і полювати по Землі. Ці вимирання, що мали місце на кордоні плейстоцену і голоцену, іноді згадуються як четвертинне вимирання.
Найбільш популярною в наукових колах теорією є те, що винищення видів людиною додалося до існуючих стресових умов. Ведуться дебати щодо того, наскільки людське хижацтво вплинуло на зникнення видів. Певне скорочення популяцій видів було безпосередньо пов'язане з людською діяльністю, це чітко простежується на зникненні видів у Новій Зеландії і на Гаваях. Крім втручання людей, зміна клімату, можливо, була рушійним фактором у вимиранні мегафауни, особливо в кінці плейстоцену.
Екологічно людина була відзначена як безпрецедентний «глобальний суперхижак», який послідовно полював на інших дорослих хижаків найвищого рівня і мав сильний вплив на харчові мережі. Всюди на суші і в світовому океані було відзначено вимирання видів: вченими відзначено багато відомих прикладів в межах Африки, Азії, Європи, Австралії, Північної та Південної Америки, а також на невеликих островах.
В цілому вимирання голоцену може бути пов'язано з впливом людини на навколишнє середовище. Воно триває і в XXI столітті, коли споживання м'яса, надмірний вилов риби, закислення океану і скорочення популяцій земноводних є декількома найбільшими прикладами майже універсального космополітичного скорочення біорізноманіття. Людське перенаселення (і тривале зростання населення) поряд з марнотратним споживанням, як вважають вчені, є головними причинами триваючого вимирання видів.
Прихильники екологічного скептицизму висловлюються проти цієї гіпотези.
Визначення
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkZrTDBWNGRHbHVZM1JwYjI1elgwRm1jbWxqWVY5QmRYTjBjbUZwYkdsaFgwNUJiV1Z5YVdOaFgwMWhaR0ZuWVhOallYSXVaMmxtTHpJMU1IQjRMVVY0ZEdsdVkzUnBiMjV6WDBGbWNtbGpZVjlCZFhOMGNtRnBiR2xoWDA1QmJXVnlhV05oWDAxaFpHRm5ZWE5qWVhJdVoybG0uZ2lm.gif)
Голоценове вимирання також відоме як «шосте вимирання» в зв'язку з тим, що це, можливо, шосте масове зникнення видів після ордовицько-силурійського, девонського, масового пермського, тріасового і крейдового вимирань. Масові вимирання характеризуються втратою не менше 75 % видів протягом геологічно короткого періоду часу.
Не існує єдиної думки про те, де починається голоценове, або антропогенне, вимирання, і вимирання в четвертинному періоді, яке включає зміну клімату, що призвело до кінця останнього льодовикового періоду, і чи треба їх узагалі розглядати як окремі події. Деякі дослідники припускають, що антропогенне вимирання могло початися ще тоді, коли перші сучасні люди поширилися з Африки по планеті, між 200 000 і 100 000 років тому; це підтверджується швидким зникненням мегафауни після швидкої колонізації людиною Австралії, Новій Зеландії і Мадагаскару. Чого і слід було очікувати, при ситуації, коли будь-який великий хижак, що вміє адаптуватись, переходить в нову екосистему. У багатьох випадках передбачається, що навіть мінімального мисливського впливу людини було достатньо, щоб знищити велику фауну, особливо на географічно ізольованих островах.
У дослідженні «Майбутнє життя» (2002) Едвард Осборн Вілсон з Гарварда підрахував, що якщо нинішні темпи руйнування біосфери людиною продовжаться, то до 2100 року половина вищих форм життя Землі зникне. Опитування 1998 року, проведене Американським музеєм природничої історії, показав, що 70 % біологів визнають триваючі події як антропогенне вимирання. В даний час швидкість зникнення видів оцінюється в 100—1000 разів вище, ніж фонова швидкість зникнення, історично типова з точки зору природного розвитку планети. Крім того, поточна швидкість вимирання в 10-100 разів вище, ніж в будь-якому з попередніх масових вимирань в історії Землі. Еколог Стюарт Пімм заявив, що швидкість вимирання рослин в 100 разів перевищує норму.
Серед вчених широко поширена думка про те, що людська діяльність прискорює вимирання багатьох видів тварин за рахунок руйнування місць проживання, споживання тварин в якості ресурсів і знищення видів, які люди розглядають як загрозу або конкурентів. У листопаді 2017 року у заяві під назвою «Друге Попередження людству», яку було підписано 15 364 вченими з 184 країн, було заявлено, що, крім іншого, «ми почали масове вимирання — шосте за приблизно 540 мільйонів років, і багато нинішніх форм життя можуть бути знищені або зникнути до кінця цього століття».
Антропоцен
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODNMemN4TDBWamIyeHZaMmxqWVd4ZlVISnZZMlZ6YzJWelgwTnZjbUZzWDFKbFpXWnpMbXB3Wnk4ek5UQndlQzFGWTI5c2IyZHBZMkZzWDFCeWIyTmxjM05sYzE5RGIzSmhiRjlTWldWbWN5NXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
Велику кількість вимирань, що вважаються антропогенними, або зумовленими людською діяльністю, іноді (особливо якщо йдеться про гіпотезовані майбутні події) в сукупності називають «вимиранням антропоцену». «Антропоцен» — термін, введений у 2000 році. Деякі тепер постулюють, що почалася нова геологічна епоха, яка відбулася з найгострішим та найпоширенішим вимиранням видів з часу вимирання крейдо-палеогену 66 мільйонів років тому. Термін «антропоцен» деякі коментатори можуть називати поточні та прогнозовані майбутні вимирання як частину більш тривалого вимирання голоцену. Голоцено-антропоценові межі оскаржуються, коли деякі коментатори стверджують про істотний вплив людини на клімат у значній частині того, що зазвичай вважається голоценовою епохою. Інші коментатори розміщують межу голоцен-антропоцен на промисловій революції, а також говорять, що «формальне прийняття цього терміну в найближчому майбутньому буде значною мірою залежати від його корисності, особливо для вчених які працюють над пізнім голоценовим спадкоємством».
Висловлюється думка, що діяльність людини зробила період, починаючи з середини 20 століття, досить відмінним від решти голоцену, настільки щоб вважати його новою геологічною епохою, відомою як антропоцен, терміном, який розглядається для включення до часової шкали історії Землі Міжнародною комісією зі стратиграфії в 2016 році. Щоб визнати голоценове вимирання як подію вимирання, вчені повинні точно визначити, коли антропогенні викиди парникових газів почали помірно змінювати природні рівні атмосфери в глобальному масштабі та коли ці зміни спричинили зміни глобального клімату. Використовуючи хімічні проксі з антарктичних ядер льоду, дослідники оцінили коливання газів діоксиду вуглецю (СО2) та метану (СН4) в атмосфері Землі в епохи пізнього плейстоцену та голоцену. Оцінки коливань цих двох газів в атмосфері, з використанням хімічної проксі з кернів льоду Антарктики, як правило, показують, що пік антропоцен стався протягом двох попередніх століть: як правило, починаючи з промислової революції, коли були зафіксовані високі рівні парникових газів. Вчені, які використовують різні археологічні та палеоекологічні дані, стверджують, що процеси, що сприяють істотній модифікації навколишнього середовища людини, тривали багато тисяч років тому в глобальному масштабі, і, таким чином, не зародились ще на початку промислової революції. Завоювавши популярність у своїй гіпотезі, палеокліматолог Вільям Руддіман у 2003 році стверджував, що кореляція між зниженням CO2 в плейстоцені та його збільшення під час голоцену означає, що причиною підвищення кількості викидів парникових газів в атмосферу було зростання людського землеробства під час голоцену, наприклад, антропогенна експансія землі для використання та іригації.
Фактори впливу
Людська діяльність
Діяльність, що сприяє вимиранню
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkZrTDBWNGRHbHVZM1JwYjI1elgwRm1jbWxqWVY5QmRYTjBjbUZwYkdsaFgwNUJiV1Z5YVdOaFgwMWhaR0ZuWVhOallYSXVaMmxtTHpJeU1IQjRMVVY0ZEdsdVkzUnBiMjV6WDBGbWNtbGpZVjlCZFhOMGNtRnBiR2xoWDA1QmJXVnlhV05oWDAxaFpHRm5ZWE5qWVhJdVoybG0uZ2lm.gif)
Голоценове вимирання в основному спричинене людською діяльністю. Існує кореляція між мегафаунальним вимиранням та появою людей, а зростання людського населення та зростання споживання на душу населення, відоме в останні два століття, розглядаються як одна з основних причин вимирання Людська цивілізація була заснована на та виросла на сільському господарстві. Чим більше земля використовувалась для ведення господарства, тим більшу кількість населення могла підтримувати цивілізація і подальше популяризація землеробства призвела до змін у середовищі проживання.
Знищення середовища проживання людиною, включаючи океанічне спустошення, наприклад, через перелов та забруднення; а також модифікація та знищення величезних урочищ наземних та річкових систем у всьому світі для задоволення виключно орієнтованих на людину цілей (13 % земної поверхні Землі, що не вкрита льодом, зараз використовуються як сільськогосподарські ділянки, 26 % — як пасовища, і 4 % — як міські-промислові райони), таким чином замінюючи початкові місцеві екосистеми. Постійне перетворення лісів і заболочених земель, багатих на біорізноманіття, у бідніші поля та пасовища (з меншою можливістю для життя для диких видів) за останні 10 000 років значно зменшило здатність Землі підтримувати життя диких птахів, серед інших організмів, як за чисельністю популяції, так і кількістю видів.
Інші, причини вимирання, пов'язані з появою людей, включають вирубування лісів, полювання, забруднення, впровадження в різні регіони немісцевих видів флори та фауни та широке поширення інфекційних захворювань, що поширюються через худобу та сільськогосподарські культури. Люди одночасно створюють і знищують сорти сільськогосподарських культур та одомашнених видів тварин. Передовий транспорт і промислове землеробство призвело до монокультури та вимирання багатьох різноманітних культур. Вживання деяких рослин та тварин у їжу також призвело до їх вимирання, зокрема силіфії та мандрівного голуба.
Деякі вчені стверджують, що поява капіталізму, як домінуючої економічної системи, прискорила екологічну експлуатацію та знищення, а також посилила масове вимирання видів. Наприклад, професор Міського університету Нью-Йорка Девід Гарві вважає, що неоліберальна епоха «є епохою найшвидшого масового вимирання видів у недавній історії Землі».
Верхівковий хижак
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWlMMkpsTDBWa2QyRnlaSE1sTWpkZlJHOWtieTVxY0djdk1qSXdjSGd0UldSM1lYSmtjeVV5TjE5RWIyUnZMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
Мегафауна колись була поширена на кожному континенті світу та на великих островах, таких як Нова Зеландія та Мадагаскар, але зараз майже виключно зустрічається на континенті Африки, причому порівняння Австралії та раніше згаданих островів зазнали краху кількості популяції та трофічних каскадів незабаром після створення перших поселень людини. Висловлюється припущення, що африканська мегафауна вижила, оскільки розвивалася поряд з людьми. Часи південноамериканського мегафаунального вимирання, як видається, передують приходу людини, хоча розглядається можливість того, що людська діяльність у той час вплинула на глобальний клімат, і викликала таке вимирання.
Було відмічено, на тлі таких доказів, що людина є унікальною в екології, як безпрецедентний «глобальний суперхижак», регулярно полюючи на велику кількість наземних та морських верхівкових хижаків, і має великий вплив на харчові сітки та кліматичні системи у всьому світі. Хоча існує суттєва дискусія щодо того, наскільки людське хижацтво та його непрямі наслідки сприяли доісторичним вимиранням, оскільки певні катастрофи популяції були безпосередньо пов'язані з приходом людини. У дослідженні 2018 року, опублікованому в PNAS, було встановлено, що з зорі людської цивілізації — 83 % диких ссавців, 80 % морських ссавців, 50 % рослин та 15 % риб зникли. В даний час худоба становить 60 % біомаси всіх ссавців на землі, далі люди (36 %) і дикі ссавці (4 %). Що стосується птахів, то 70 % є одомашненими, наприклад, домашньою птицею, тоді як лише 30 % — дикими.
Сільське господарство та зміни клімату
Останні дослідження щодо спалювання ландшафту мисливців-збирачів мають важливе значення для нинішніх дискусій щодо термінів антропоцену та ролі, яку люди могли зіграти у виробництві парникових газів до промислової революції. Дослідження щодо ранніх мисливців-збирачів викликають питання про сучасний вплив чисельності чи щільності популяції як причини для кількості «очищення» земель та антропогенного спалювання, яке відбулося в доіндустріальний час. Вчені поставили під сумнів співвідношення чисельності населення та ранніх територіальних змін.
Дослідницький документ Руддімана та Елліса у 2009 р. Свідчить про те, що ранні фермери, що займалися системами сільського господарства, використовували більше землі на душу населення, ніж виробники пізніше, в голоценовий період, які активізували свою працю для виробництва більшої кількості їжі на одиницю площі (таким чином, на кожного працюючого); стверджуючи, що участь сільського господарства у виробництві рису, здійсненого тисячами років тому відносно невеликим населенням, спричинила значні наслідки для навколишнього середовища за рахунок масштабних засобів вирубки лісів.
Хоча ряд факторів, створених людиною, визнаються такими, що сприяють підвищенню атмосферних концентрацій CH4 (метану) та СО2 (вуглекислого газу), вирубка лісів та територіальне очищення, пов'язані з розвитком сільського господарства, можуть найбільше сприяти цим концентраціям у всьому світі
Острови
Прихід людини на Кариби близько 6000 років тому збігається з вимиранням багатьох видів. Приклади включають безліч різних видів наземних та деревних лінивців на всіх островах. Ці лінивці, як правило, менше, ніж ті, що живуть на південноамериканському континенті. Мегалокнус був найбільшим, вагою до 90 кілограмів (200 фунтів), Acratocnus були середніми родичами сучасних двоногих лінивців, ендемічних для Куби.
Недавні дослідження, засновані на археологічних та палеонтологічних розкопках на 70 різних островах Тихого Океану, показали, що численні види вимерли, коли люди пересувалися через Тихий Океан, починаючи 30 000 років тому в архіпелазі Бісмарка та Соломонових островах. В даний час підраховано, що серед видів птахів Тихого Океану близько 2000 видів зникли з моменту приходу людей, що становить 20 % зменшення біорізноманіття птахів у всьому світі.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWtMMlF3TDBkbGJubHZjbTVwYzE5Q1Z5NXFjR2N2TVRjd2NIZ3RSMlZ1ZVc5eWJtbHpYMEpYTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Вважається, що перші поселенці прибули на острови між 300 і 800 роками н. е., і пізніше, з європейським приходом у 16 столітті. Гаваї відомі своїм ендемізмом рослин, птахів, комах, молюсків та риб; 30 % цих організмів ендемічні. Багато з цих видів перебувають під загрозою зникнення або зникли, насамперед через випадково внесені нові види та випас худоби. Вимирання збільшилося на Гаваях за останні 200 років і є відносно добре зафіксованим, вимирання серед місцевих равликів використовуються для оцінки глобальних показників вимирання.
Австралія
Колись в Австралії проживало велике зібрання мегафауни, з багатьма паралелями до тих, що знайдені сьогодні на африканському континенті. Фауну Австралії характеризують насамперед сумчасті ссавці та велика кількість рептилій та птахів. Люди прибули на континент дуже рано, близько 50 000 років тому. Те, наскільки сприяв прихід людини вимиранню, є суперечливим; кліматичне висихання Австралії 40 000–60 000 років тому також було малоймовірною причиною, оскільки воно було менш серйозним за швидкістю чи масштабом, ніж попередні регіональні зміни клімату, які не змогли вбити мегафауну. Вимирання в Австралії триває від початкового поселення і до сьогодні, як у рослин, так і у тварин, також, багато тварин і рослин критично зменшили популяцію або перебувають під загрозою зникнення.
Через старіші часові рамки та хімію ґрунтів на континенті існує дуже мало доказів збереження підрослин у порівнянні з іншими місцями. Однак вимирання на території всього континенту усіх видів вагою понад 100 кілограмів, та шести з семи видів вагою від 45 до 100 кілограмів відбулися близько 46 400 років тому (4 тисячі років після приходу людини) і той факт, що мегафауна збереглася до більш пізньої дати на острові Тасманія після встановлення сухопутного мосту, свідчить про те, що полювання чи порушення антропогенної екосистеми, таке як випалювання землі для подальшого землеробства, могли бути вірогідними причинами вимирання. Перші докази прямого хижацтва людини, що призвели до вимирання в Австралії, були опубліковані в 2016 році.
Мадагаскар
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWpMMk16TDFOMVltWnZjM05wYkY5c1pXMTFjbDlETVRSZmNtRnVaMlZ6TG5OMlp5OHlOekJ3ZUMxVGRXSm1iM056YVd4ZmJHVnRkWEpmUXpFMFgzSmhibWRsY3k1emRtY3VjRzVuLnBuZw==.png)
За 500 років після приходу людей між 2500—2000 років тому майже вся виразна, ендемічна та географічно відокремлена мегафауна Мадагаскару вимерла. Найбільші тварини, понад 150 кілограмів, вимерли незабаром після першого приходу людини, причому великі та середні види вимерли після тривалого полювання людей, популяція яких розросталася у більш віддалені райони острова близько 1000 років тому. Менша фауна зазнала початкового зростання через зменшення конкуренції, а потім настав спад протягом наступних 500 років. Вся фауна вагою понад 10 кілограмів вимерла. Основними причинами цього є полювання людини та втрата середовища проживання внаслідок посухи, які зберігаються та загрожують Мадагаскарській фауні до сьогодні.
Вісім або більше видів слонів, птахів, гігантські нелітаючі безкілеві, Aepyornis, Vorombe titan і , вимерли через полювання, а також 17 видів лемурів, відомі як гігантські субфоссільні лемури. Деякі з цих лемурів, як правило, важили понад 150 кілограмів, а розкопки свідчать про розділування їх м'яса, як і багатьох інших видів людьми.
Америки
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHdMekF3TDBWamRHOXdhWE4wWlhOZmJXbG5jbUYwYjNKcGRYTmZKVEk0Y0dGemMyVnVaMlZ5WDNCcFoyVnZiaVV5T1M1cWNHY3ZNVGN3Y0hndFJXTjBiM0JwYzNSbGMxOXRhV2R5WVhSdmNtbDFjMThsTWpod1lYTnpaVzVuWlhKZmNHbG5aVzl1SlRJNUxtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
Мала місце дискусія щодо того, якою мірою зникнення мегафауни наприкінці останнього льодовикового періоду можна віднести до людської діяльності — полювання чи навіть забою популяції здобичі. Відкриття в Монте-Верде в Південній Америці та в Медоукрофтовому скельному укритті в Пенсильванії викликали суперечки щодо культури Кловіс. Перед культурою Кловіс, ймовірно, існували інші людські поселення, і історія людей в Америках могла тривати багато тисяч років до культури Кловіс. Про величину кореляції між приходом людини і вимиранням мегафауни все ще ведуться дискусії: наприклад, на острові Врангель в Сибіру вимирання карликових махових мамонтів (приблизно 2000 р. до н. е.) не збігалося з приходом людей, а також мегафаунальним вимиранням на південноамериканському континенті. Хоча, було зроблено припущення, що зміни клімату, спричинені антропогенними наслідками в інших місцях світу, могли цьому сприяти.
Іноді проводяться порівняння між останніми вимираннями (приблизно з часу промислової революції) та вимиранням плейстоцену наприкінці останнього льодовикового періоду. Останнє свідчить про вимирання великих травоїдних тварин, таких як шерстистий мамонт і хижаків, які полювали на них. Люди цієї епохи активно полювали на мамонта та мастодонта, але невідомо, чи було це полювання причиною наступних масштабних екологічних змін, повсюдного вимирання та зміни клімату.
Екосистеми, з якими стикалися перші американці, не зазнавали раніше взаємодії з людьми, і, можливо, були набагато менш стійкими до змін, внесених людиною, ніж екосистеми, з якими стикаються люди промислової епохи. Таким чином, дії людей культури Кловіс, незважаючи на те, що вони виглядають нікчемними за сучасними мірками, справді могли б мати глибокий вплив на екосистеми та дике життя, яке було повністю не пристосоване для впливу людини.
Афроевразія
Африка пережила найменший спад мегафауни порівняно з іншими континентами. Імовірно, це пов'язано з ідеєю того, що афро-євразійська мегафауна розвивалася поряд з людьми і, таким чином, виробила здоровий страх перед ними, на відміну від тварин інших континентів. На відміну від інших континентів, мегафауна Євразії вимирала протягом відносно тривалого періоду часу, можливо, через кліматичні коливання, що фрагментували та зменшували популяцію, залишаючи її вразливою до надмірної експлуатації, як, наприклад, у степового зубра (Bison priscus). Потепління арктичного регіону спричинило швидкий занепад луків, що негативно вплинуло на випасання мегафауни Євразії. Більшість того, що колись було степом, було перетворене на болота, що зробило навколишнє середовище нездатним підтримувати існування фауни, зокрема вовняного мамонта.
Зміни клімату
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHdMekE0TDBGeWFXUnBkSGxmYVdObFgyRm5aVjkyYzE5bFlYSnNlVjlvYjJ4dlkyVnVaVjkyYzE5dGIyUmxjbTR1YW5Cbkx6SXlNSEI0TFVGeWFXUnBkSGxmYVdObFgyRm5aVjkyYzE5bFlYSnNlVjlvYjJ4dlkyVnVaVjkyYzE5dGIyUmxjbTR1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHdMekEyTDBKeVlXMWliR1V0WTJGNUxXMWxiRzl0ZVhNdWFuQm5Mekl5TUhCNExVSnlZVzFpYkdVdFkyRjVMVzFsYkc5dGVYTXVhbkJuLmpwZw==.jpg)
Однією з головних теорій вимирання є зміни клімату. Теорія зміни клімату припустила, що зміна клімату наприкінці пізнього плейстоцену підштовхнула мегафауну до точки зникнення. Деякі вчені виступають за теорію, що різкі зміни клімату були каталізатором вимирання мега-фауни в кінці плейстоцену, але є багато людей, які вважають, що посилене полювання ранньосучасних людей також зіграло свою роль, інші навіть припускають, що ці два фактори взаємодіють. Однак середня річна температура поточного міжльодовикового періоду за останні 10 000 років не вища, ніж у попередніх міжледовикових періодах, проте одна і та ж мегафауна пережила аналогічні підвищення температури. У Америках суперечливе пояснення зміни клімату представлено в гіпотезі про вплив Янгера Дріаса, в якій говориться, що вплив комет охолоджував глобальні температури.
Мегафаунальне вимирання
Мегафауна відіграє важливу роль у перенесенні мінеральних поживних речовин в екосистемі, прагнучи перенести їх з районів високого рівня до тих, що мають меншу кількість. Це стається шляхом переміщення фауни між часом, коли вони споживають поживну речовину, і часом, коли вони вивільняють її шляхом виведення (або, значно меншою мірою, шляхом розкладання після смерті). У басейні Амазонки Південної Америки, за оцінками, такий перенос зменшився на 98 % після мегафаунальних вимирань, що відбулися приблизно 12 500 років тому. Зважаючи на те, що, як вважається, наявність фосфору обмежує продуктивність у більшій частині регіону, вважається, що зменшення його транспортування із західної частини басейну та з заплав (обидва вони надходять із підняття Анд) до інших районів суттєво вплинуло на екологію регіону, і наслідки, можливо, ще не досягли своїх меж. Вимирання мамонтів дозволило пасовищам, які вони підтримували завдяки звичаям випасу, стати березовими лісами. Новий ліс і внаслідок цього лісові пожежі могли спричинити зміни клімату. Такі зникнення можуть бути наслідком розповсюдження сучасної людини; деякі останні дослідження сприяють цій теорії.
Великі популяції мега-травоїдних можуть значно впливати на атмосферну концентрацію метану, який є важливим парниковим газом. Сучасні травоїдні жуйні тварини виробляють метан як побічний продукт бродіння в процесі травлення і вивільняють його через відрижку або метеоризм. Сьогодні близько 20 % щорічних викидів метану надходять від викиду метану в тваринництві. Було підраховано, що сауроподи у Мезозої могли викидати в атмосферу 520 мільйонів тонн метану щорічно, сприяючи більш теплому клімату (до 10 °C тепліше, ніж зараз).
Останні дослідження показали, що вимирання мегафауністих травоїдних тварин може спричинити зниження концентрації атмосферного метану. Ця гіпотеза є відносно новою. Одне дослідження вивчало викиди метану від зубрів, які окупували Великі рівнини Північної Америки до контакту з європейськими поселенцями. Дослідження підрахувало, що видалення з території зубрів спричинило зменшення на цілих 2,2 мільйона тонн на рік. Ще одне дослідження вивчало зміну концентрації метану в атмосфері в кінці епохи плейстоцену після вимирання мегафауни в Америці. Після того, як ранні люди мігрували в Америку близько 13 000 років тому, Їх полювання та інші пов'язані з цим екологічні наслідки призвели до вимирання багатьох мегафаунальних видів. Розрахунки свідчать, що це вимирання зменшило концентрацію метану приблизно на 9,6 мільйонів тонн на рік. Це говорить про те, що відсутність мегафаунальних викидів метану, можливо, сприяло різкому кліматичному охолодженню на початку Раннього Дріасу. Зниження концентрації атмосферного метану, що відбулося в той час, як зафіксовано в крижаних ядрах, було в 2–4 рази швидше, ніж будь-яке інше зниження за останні півмільйона років, що дозволяє припустити, що цей незвичайний механізм працював.
Захворювання
Гіпотеза з приводу захворювань, запропонована Россом Макфі в 1997 році, стверджує, що мегафаунальне вимирання було пов'язане з опосередкованою передачею захворювань новоприбулими аборигенами. За словами Макфі, аборигени або тварини, які подорожували з ними, наприклад домашні собаки чи худоба, ввели одне або кілька сильно вірулентних захворювань у нові середовища, чиє місцеве населення не мало імунітету до них, і врешті-решт, це призвело до їх вимирання. Тваринники K-селекції, такі як нині вимерла мегафауна, особливо вразливі до захворювань, на відміну від тварин R-селекцій, мають менший термін гестації та більший розмір популяції. Люди вважаються єдиною причиною, оскільки попередні міграції тварин в Північну Америку з Євразії не викликали вимирання.
З цією теорією існує багато проблем, оскільки це захворювання повинно відповідати декільком критеріям: воно має бути здатним підтримувати себе в середовищі, де немає господарів-переносників; воно повинно мати високий рівень зараження; і бути надзвичайно летальним, зі смертністю 50–75 %. Хвороба повинна бути дуже вірулентною, щоб знищити всіх особин виду, і навіть таке вірулентне захворювання, як лихоманка Західного Нілу, навряд чи спричинило вимирання.
Однак хвороби стали причиною деяких вимирань. Наприклад, введення пташиної малярії та авіпоксвірусу негативно вплинуло на ендемічних птахів Гаваїв.
Дефаунація
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkV3TDFOMWMyRmZaM0p2ZFhBbE1rTmZiVzkxYm5SaGFXNWZaMjl5YVd4c1lTNXFjR2N2TWpJd2NIZ3RVM1Z6WVY5bmNtOTFjQ1V5UTE5dGIzVnVkR0ZwYmw5bmIzSnBiR3hoTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Втрата видів з екологічних спільнот, дефаунація, насамперед, зумовлена діяльністю людини.
Ефекти дефаунації вперше були розглянуті на Симпозіумі взаємодії рослин і тварин в університеті Кампінас, Бразилія, 1988 року в контексті неотропічних лісів. З цього часу цей термін отримав ширше вживання в консерваційній біології як глобальне феномен.
Популяція великих котів сильно зменшилася протягом останнього півстоліття і може зазнати вимирання в наступні десятиліття. За підрахунками МСОП: популяція левів знизилась з 450 000 до 25 000; леопардів — з 750 000 до 50 000; гепардів — з 45 000 до 12 000; тигрів — з 50 000 до 3 000 в дикій природі. Дослідження, проведене в грудні 2016 року Лондонським Зоологічним Товариством, корпорацією Panthera та Товариством з Охорони Дикої Природи показало, що гепарди набагато ближче до вимирання, ніж раніше вважалося, у дикій природі залишилося лише 7 100 гепардів, що є лише 9 % від їх історичного ареалу. Людський вплив винен у катастрофі популяції гепардів, включаючи втрату здобичі через охоту людей, вбивства у відповідь від фермерів, за викрадених домашніх тварин, втрату середовища проживання та незаконну торгівлю видами дикої природи.
![]() | Ми спостерігаємо вплив 7 мільярдів людей на планету. На сьогоднішній день, такими темпами, ми втратимо всю популяцію великих кішок через 10 - 15 років. | ![]() |
— натураліст Дерек Жубер, співзасновник ініціативи National Geographic - "Великі Кошки" |
Термін зниження запилювачів означає зменшення кількості комах та інших тварин-запилювачів у багатьох екосистемах по всьому світу, починаючи з кінця ХХ століття і продовжуючи до наших днів. Запилювачі, котрі необхідні для 75 % продовольчих культур, зменшуються в усьому світі як в кількості, так і в різноманітності. Дослідження 2017 року під керівництвом університету Радбуда Ганса де Круна показало, що біомаса живих комах у Німеччині за останні 25 років знизилася на три чверті. Дослідник-учасник Дейв Гоулсон з Університету Сассексу заявив, що їх дослідження припускає, що саме діяльність людей робить великі частини планети непридатними для дикої природи. Гоулсон охарактеризував ситуацію як наближення до «екологічного Армагеддону», додавши, що «якщо ми втратимо комах, то все буде зруйновано». Станом на 2019 рік 40 % видів комах занепадають, а третина — під загрозою зникнення. Найбільш вагомі чинники скорочення популяції комах пов'язані з інтенсивними методами ведення сільського господарства, поряд із використанням пестицидів та зміною клімату.
![]() | Ми зумовили швидкість біологічного вимирання, постійної втрати видів, що в кілька сотень разів перевищує її історичний рівень, і нам загрожує втрата більшості всіх видів до кінця 21 століття. | ![]() |
— Пітер Рейвен, колишній президент Американської Асоціації Розвитку Науки (AAAS), в передмові до їх публікації "AAAS атлас населення та довкілля" |
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOW1MMlprTDA1dmNuUm9aWEp1WDFkb2FYUmxYMUpvYVc1dlkyVnliM05mUVc1bllXeHBablV1YW5Cbkx6SXlNSEI0TFU1dmNuUm9aWEp1WDFkb2FYUmxYMUpvYVc1dlkyVnliM05mUVc1bllXeHBablV1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Прогнозується, що різні види зникнуть найближчим часом, серед них носороги, примати панголіни, та жирафи. Полювання загрожує популяції птахів та ссавців у всьому світі. Пряме вбивство мегафауни для м'яса та частин їх тіл є основним рушієм їх знищення, причому 70 % з 362 видів мегафауни занепали станом на 2019 рік. Зокрема, ссавці зазнали таких серйозних втрат внаслідок людської діяльності, що для відновлення їх може знадобитися кілька мільйонів років. Згідно з доповіддю WWF про життя планети за 2016 рік, глобальна популяція дикої природи зменшилася на 58 % з 1970 року, в першу чергу через знищення місць існування, надмірне полювання та забруднення.
У березні 2018 року Міжурядова платформа з питань біорізноманіття та екосистемних послуг (IPBES) оприлюднила останню оцінку деградації та відновлення земель (LDRA), встановивши, що лише чверть земель на Землі істотно не піддається впливу людської діяльності. До 2050 року прогнозується, що ця частка зменшиться до десятої частини. У своєму звіті за 2018 рік WWF встановив, що надмірне споживання ресурсів населенням планети знищило 60 % популяцій тварин з 1970 року, і це тривале знищення дикої природи є надзвичайною ситуацією, яка загрожує виживанню людської цивілізації. 189 країн, які підписали Конвенцію про біологічне різноманіття, і взяли на себе зобов'язання підготувати План Дій щодо збереження біорізноманіття — перший крок у визначенні конкретних зникаючих видів та середовищ існування по кожній окремій країні.
![]() | Вперше після гибелі динозаврів 65 мільйонів років тому ми стикаємося з глобальним масовим вимиранням дикої природи. Ми нехтуємо занепадом інших видів, бо це барометр, який розкриває наш вплив на світ, який підтримує нас. | ![]() |
— Майк Барретт, директор по науці та політиці у відділенні WWF Великої Британії |
Хвороби
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelZpTDBKMVptOWZjR1Z5YVdkc1pXNWxjekl1YW5Cbkx6SXlNSEI0TFVKMVptOWZjR1Z5YVdkc1pXNWxjekl1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkV4TDBWamJtOXRhVzlvZVd4aFgzSmhZbUp2Y25WdExtcHdaeTh5TWpCd2VDMUZZMjV2YldsdmFIbHNZVjl5WVdKaWIzSjFiUzVxY0djPS5qcGc=.jpg)
Зменшення популяцій земноводних також було визначено як показник деградації довкілля. Окрім втрати місця проживання та забруднення — хитридіомікоз, грибкова інфекція, випадково поширювана переміщенням людини, глобалізація та торгівля дикими тваринами спричинили значне падіння чисельності понад 500 видів земноводних та вимирання майже 90 видів. Вид грибів Читрид поширився по всій Австралії, Новій Зеландії, Центральній Америці та Африці, включаючи зони з високим різноманіттям земноводних, таких як хмарні ліси в Гондурасі та на Мадагаскарі. Batrachochytrium salamandrivorans — схожа інфекція, що загрожує саламандрам. Земноводні зараз є найбільш зникаючою групою хребетних, яка існувала понад 300 мільйонів років і пережила три інші масові вимирання.
Мільйони кажанів в США вимирають з 2012 року через поширення грибкової інфекції від європейських кажанів, які, схоже, мають імунітет. Падіння популяції склало до 90 % протягом останніх п'яти років, і прогнозується вимирання принаймні одного виду кажанів. В даний час немає жодної форми лікування, і такі занепади були названі «безпрецедентними» в історії еволюції кажанів Аланом Хіксом з Державного департаменту охорони навколишнього середовища штату Нью-Йорк.
У період з 2007 по 2013 рік понад десять мільйонів вуликів були покинуті через розлад колапсування колонії, що змушує бджіл-робітників відмовлятися від своєї королеви. Хоча наукова спільнота не має єдиної точки зору, пропозиції включають зараження кліщами Varroa та Acarapis; неправильне харчування; генетичні фактори; імунодефіцит; втрата середовища проживання; зміна практики бджільництва або поєднання факторів.
Послаблення впливу факторів вимирання
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWxMMlUxTDBWNGRHbHVZM1JwYjI1ZlUzbHRZbTlzTG5OMlp5OHhOalZ3ZUMxRmVIUnBibU4wYVc5dVgxTjViV0p2YkM1emRtY3VjRzVuLnBuZw==.png)
Незважаючи на численні міжнародні наукові дослідження та політичні угоди, що підтверджують, що збереження та стале використання біологічного різноманіття є глобальним пріоритетом, світове біорізноманіття продовжує занепадати.
Деякі провідні вчені виступають за те, щоб глобальна спільнота виділила для охоронюваних територій 30 % планети до 2030 року та 50 % до 2050 року, щоб пом'якшити сучасну кризу вимирання, оскільки прогнозується збільшення кількості людського населення до 10 мільярдів до середини століття. До цього часу, за прогнозами, вдвічі збільшуватиметься споживання людьми продуктів харчування та водних ресурсів.
У звіті WWF 2018 року автори пропонують три необхідні кроки у плані з 2020 по 2050 року:
- Чітко визначити мету відновлення біорізноманіття,
- Розробити набір вимірюваних та відповідних показників прогресу,
- Узгодити комплекс заходів, які можуть допомогти колективно досягти поставленої мети у необхідній період часу.
У листопаді 2018 року голова ООН з питань біорізноманіття Крістіана Пашка Палмер закликала людей у всьому світі чинити тиск на уряди для здійснення значних заходів захисту дикої природи до 2020 року, оскільки бурхливі втрати біорізноманіття є «мовчазним вбивцею», настільки ж небезпечним, як глобальне потепління.
Вона каже, що «цей вплив відрізняється від змін клімату, коли люди відчувають такий вплив у повсякденному житті. З біорізноманіттям це не так відчутно, але до того моменту, коли ти відчуєш, що відбувається, може бути вже пізно».
Див. також
Посилання
- Living Planet Report 2018. WWF [ 20 березня 2020 у Wayback Machine.]
- The Sixth Extinction на YouTube (, November 17, 2014)
- The Extinction Crisis [ 3 вересня 2019 у Wayback Machine.]. .
- Species Selection Maintains Self-Incompatibility [ 31 жовтня 2010 у Wayback Machine.] Goldberg et al. Science. 22 October 2010: 493–49
- The extinction risk for birds, mammals and amphibian [ 4 вересня 2019 у Wayback Machine.] 2010
- 2010 may be the worst year ever for coral death in the Caribbean [ 2 листопада 2010 у Wayback Machine.], Science. 22 October 2010:Vol. 330. no. 6003, p. 437
- . American Museum of Natural History. Архів оригіналу за 29 червня 2019. Процитовано 3 серпня 2008.
- . Архів оригіналу за 29 жовтня 2012. Процитовано 18 жовтня 2012.
- Earth has lost half of its wildlife in the past 40 years, says WWF [ 4 вересня 2019 у Wayback Machine.]. The Guardian. September 30, 2014.
- A third of birds in North America threatened with extinction [ 3 вересня 2019 у Wayback Machine.]. CBC News. May 18, 2016.
- Why don't we grieve for extinct species? [ 4 вересня 2019 у Wayback Machine.]. The Guardian. November 19, 2016.
- Vanishing: The extinction crisis is far worse than you think [ 4 вересня 2019 у Wayback Machine.]. CNN. December 2016.
- Humans Just Killed Off These 12 Animals, And You Didn't Even Notice [ 20 лютого 2019 у Wayback Machine.]. The Huffington Post. December 16, 2016.
- Extinct: which animals could we lose forever in 2017? [ 4 вересня 2019 у Wayback Machine.] The Telegraph. January 1, 2017.
- Expanding Human Habitat Puts Giraffe Population At Risk [ 4 вересня 2019 у Wayback Machine.]. NPR. 4 January 2017
- Endangered Species and the Stuff We Buy, All Mapped Out [ 12 листопада 2020 у Wayback Machine.]. The New York Times, 6 January 2017
- Biologists say half of all species could be extinct by end of century [ 15 січня 2020 у Wayback Machine.], The Guardian, 25 February 2017
- Humans are ushering in the sixth mass extinction of life on Earth, scientists warn [ 4 вересня 2019 у Wayback Machine.], The Independent, 31 May 2017
- Sixth mass extinction: The era of 'biological annihilation' [ 20 січня 2018 у Wayback Machine.]. CNN. July 11, 2017
- Human activity pushing Earth towards 'sixth mass species extinction,' report warns [ 25 серпня 2019 у Wayback Machine.]. CBC. Mar 26, 2018
- ‘Terror being waged on wildlife', leaders warn [ 23 серпня 2019 у Wayback Machine.]. The Guardian. October 4, 2018.
- Warning: a sixth mass species extinction is on the cards [ 12 липня 2019 у Wayback Machine.]. United Nations Environment Programme, April 1, 2019
Примітки
- World Scientists' Warning to Humanity: A Second Notice(англ.): journal. — 2017. — 13 November (vol. 67, no. 12). — P. 1026—1028. — DOI:10.1093/biosci/bix125.
- Ceballos, Gerardo; Ehrlich, Paul R. The misunderstood sixth mass extinction // Science : journal. — 2018. — Vol. 360, no. 6393, (6). — P. 1080—1081. — DOI: . — PMID 29880679 .
- Gerardo; Ceballos. The misunderstood sixth mass extinction // Science : journal. — 2018. — Vol. 360, no. 6393, (6). — P. 1080—1081. — DOI: . — PMID 29880679 .
- Pimm, S. L. The biodiversity of species and their rates of extinction, distribution, and protection // Science : journal. — 2014. — Vol. 344, no. 6187, (5). — P. 1246752. — DOI: . — PMID 24876501 .
- Stuart L.; Pimm. The Future of Biodiversity : ( )[англ.] // Science. — 1995. — Vol. 269, № 5222. — С. 347—350. — Bibcode: 1995Sci...269..347P. — DOI:10.1126/science.269.5222.347. — PMID 17841251.
- Jurriaan M.; De Vos. Estimating the normal background rate of species extinction // Conservation Biology (journal : diario. — 2014. — V. 29, no 2, (8). — P. 452—462. — ISSN 0888-8892. — DOI: .
- Lawton, J. H. Extinction Rates : ( )[англ.]. — 1995. — Vol. 9. — С. 124—126. — DOI:10.1046/j.1420-9101.1996.t01-1-9010124.x.
- Plumer, Brad (6 травня 2019). . The New York Times. Архів оригіналу за 14 червня 2019. Процитовано 6 травня 2019.
“Human actions threaten more species with global extinction now than ever before,” the report concludes, estimating that “around 1 million species already face extinction, many within decades, unless action is taken.”
- Staff (6 травня 2019). . . Архів оригіналу за 14 червня 2019. Процитовано 6 травня 2019.
- Chris T.; Darimont. The unique ecology of human predators // Science. — 2015. — Vol. 349, no. 6250, (8). — P. 858—860. — ISSN 0036-8075. — Bibcode: . — DOI: . — PMID 26293961 .
- Phillips, Kristine (12 липня 2017). . The Washington Post. Архів оригіналу за 14 вересня 2019. Процитовано 21 листопада 2018.
- Cockburn, Harry (29 березня 2019). . The Independent. Архів оригіналу за 22 травня 2019. Процитовано 1 квітня 2019.
Encroachment by people into one of Africa’s most celebrated ecosystems is “squeezing the wildlife in its core”, by damaging habitation and disrupting the migration routes of animals, a major international study has concluded.
- Gerardo; Ceballos Biological annihilation via the ongoing sixth mass extinction signaled by vertebrate population losses and declines(англ.) // Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America : journal. — 2017. — 23 May (vol. 114, no. 30). — P. E6089—E6096. — DOI:10.1073/pnas.1704949114. — PMID 28696295.
- Bjørn Lomborg — The Skeptical Environmentalist: Measuring the Real State of the World [ 17 квітня 2018 у Wayback Machine.] (2001)
- World Scientists' Warning to Humanity: A Second Notice : [ 15 грудня 2019] : ( )[англ.]. — 2017. — Vol. 67, № 12 (13 November). — С. 1026—1028. — DOI:10.1093/biosci/bix125.
- Gerardo; Ceballos. Biological annihilation via the ongoing sixth mass extinction signaled by vertebrate population losses and declines : ( )[англ.] // Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America : journal. — 2017. — Vol. 114, № 30 (23 May). — С. E6089—E6096. — DOI:10.1073/pnas.1704949114. — PMID 28696295.
- Gerardo; Ceballos. Accelerated modern human–induced species losses: Entering the sixth mass extinction : ( )[англ.] // Science Advances : journal. — 2015. — Vol. 1, № 5. — Bibcode: 2015SciA....1E0253C. — DOI:10.1126/sciadv.1400253. — PMID 26601195.
- Rodolfo; Dirzo. Defaunation in the Anthropocene : ( )[англ.] // Science. — 2014. — Vol. 345, № 6195. — С. 401—406. — Bibcode: 2014Sci...345..401D. — DOI:10.1126/science.1251817. — PMID 25061202.
- Mark; Williams. The Anthropocene Biosphere : ( )[] // The Anthropocene Review. — 2015. — Т. 2, № 3. — С. 196—219. — DOI:10.1177/2053019615591020.
- Elizabeth Kolbert. The Sixth Extinction: An Unnatural History. — Henry Holt and Company, 2014-02-11. — 336 с. — .
- Barnosky, Anthony D. Has the Earth's sixth mass extinction already arrived? : ( )[англ.] // Nature : journal. — 2011. — Vol. 471, № 7336 (3 March). — С. 51—57. — Bibcode: 2011Natur.471...51B. — DOI:10.1038/nature09678. — PMID 21368823.
- Edward O. Wilson. The Future of Life. — Vintage Books, 2003. — 253 с. — .
- Doughty, C. E. Biophysical feedbacks between the Pleistocene megafauna extinction and climate: The first human‐induced global warming? : ( )[англ.] // [en] : journal. — 2010. — Vol. 37, № 15. — С. n/a. — Bibcode: 2010GeoRL..3715703D. — DOI:10.1029/2010GL043985.
- Donald K.; Grayson. Clovis Hunting and Large Mammal Extinction: A Critical Review of the Evidence : ( )[англ.] // Journal of World Prehistory : journal. — 2012. — Vol. 16, № 4 (December). — С. 313—359. — DOI:10.1023/A:1022912030020.
- Elizabeth Kolbert. The Sixth Extinction: An Unnatural History. — Henry Holt and Company, 2014-02-11. — 336 с. — .
- George L. W.; Perry. A high-precision chronology for the rapid extinction of New Zealand moa (Aves, Dinornithiformes) : ( )[англ.] // [en] : journal. — 2014. — Vol. 105 (1 December). — С. 126—135. — Bibcode: 2014QSRv..105..126P. — DOI:10.1016/j.quascirev.2014.09.025.
- . American Museum of Natural History Press Release. Архів оригіналу за 29 червня 2019. Процитовано 10 лютого 2018.
- Jurriaan M.; De Vos. Estimating the normal background rate of species extinction : ( )[англ.] // Conservation Biology : journal. — Wiley-Blackwell, 2014. — Vol. 29, № 2 (26 August). — С. 452—462. — DOI:10.1111/cobi.12380. — PMID 25159086.
- Lawton, J. H. Extinction Rates : ( )[англ.] // [en] : journal. — 1995. — Vol. 9, № 1. — С. 124—126. — DOI:10.1046/j.1420-9101.1996.t01-1-9010124.x.
- Li, S. . New York Times. Архів оригіналу за 1 жовтня 2019. Процитовано 10 лютого 2018.
- Vignieri, S. Vanishing fauna (Special issue) : ( )[англ.] // Science. — 2014. — Vol. 345, № 6195 (25 July). — С. 392—412. — DOI:10.1126/science.345.6195.392. — PMID 25061199.
- World Scientists' Warning to Humanity: A Second Notice : [ 15 грудня 2019] : ( )[англ.]. — 2017. — Vol. 67, № 12 (13 November). — С. 1026—1028. — DOI:10.1093/biosci/bix125.
- Wooldridge, S. A. (9 червня 2008). (PDF). Biogeosciences Discuss. 5 (3): 2401—2423. doi:10.5194/bgd-5-2401-2008. Архів оригіналу (PDF) за 2 вересня 2019. Процитовано 4 вересня 2019.
{{}}
: Обслуговування CS1: Сторінки із непозначеним DOI з безкоштовним доступом () - Jackson, J. B. C. (Aug 2008). Colloquium paper: ecological extinction and evolution in the brave new ocean. Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America. 105 (Suppl 1): 11458—11465. Bibcode:2008PNAS..10511458J. doi:10.1073/pnas.0802812105. ISSN 0027-8424. PMC 2556419. PMID 18695220.
- Kolbert, Elizabeth (2014). The Sixth Extinction: An Unnatural History. New York City: Henry Holt and Company. ISBN 978-0805092998.
- Zalasiewicz, Jan; Williams, Mark; Smith, Alan; Barry, Tiffany L.; Coe, Angela L.; Bown, Paul R.; Brenchley, Patrick; Cantrill, David; Gale, Andrew; Gibbard, Philip; Gregory, F. John; Hounslow, Mark W.; Kerr, Andrew C.; Pearson, Paul; Knox, Robert; Powell, John; Waters, Colin; Marshall, John; Oates, Michael; Rawson, Peter; Stone, Philip (2008). «Are we now living in the Anthropocene». GSA Today. 18 (2):
- Elewa, Ashraf M. T. (2008). 14. Current mass extinction. У Elewa, Ashraf M. T. (ред.). Mass Extinction. с. 191–194. doi:10.1007/978-3-540-75916-4_14. ISBN .
- Ruddiman, W. F. (2003). (PDF). Climatic Change. 61 (3): 261—293. doi:10.1023/b:clim.0000004577.17928.fa. Архів оригіналу (PDF) за 3 вересня 2006.
{{}}
: Cite має пустий невідомий параметр:|1=
() - . Subcommission on Quaternary Stratigraphy. Архів оригіналу за 17 лютого 2016. Процитовано 21 січня 2016.
- Cruzten, P. J. (2002). Geology of mankind: The Anthropocene. Nature. 415 (6867): 23. Bibcode:2002Natur.415...23C. doi:10.1038/415023a. PMID 11780095.
- Steffen, Will; Persson, Åsa; Deutsch, Lisa; Zalasiewicz, Jan; Williams, Mark; Richardson, Katherine; Crumley, Carole; Crutzen, Paul; Folke, Carl; Gordon, Line; Molina, Mario; Ramanathan, Veerabhadran; Rockström, Johan; Scheffer, Marten; Schellnhuber, Hans Joachim; Svedin, Uno (2011). The Anthropocene: From Global Change to Planetary Stewardship. Ambio. 40 (7): 739—761. doi:10.1007/s13280-011-0185-x. PMC 3357752. PMID 22338713.
- Ruddiman, W. F. (2003). «The anthropogenic greenhouse gas era began thousands of years ago» (PDF). Climatic Change. 61 (3): 261—293. CiteSeerX 10.1.1.651.2119. doi:10.1023/b: clim.0000004577.17928.fa. Archived from the original (PDF) on 2006-09-03.
- Tollefson, Jeff (2011-03-25). «The 8,000-year-old climate puzzle». Nature News.
- Williams, Mark; Zalasiewicz, Jan; Haff, P. K.; Schwägerl, Christian; Barnosky, Anthony D.; Ellis, Erle C. (2015). . The Anthropocene Review. 2 (3): 196—219. doi:10.1177/2053019615591020. Архів оригіналу за 25 лютого 2020. Процитовано 1 грудня 2019.
- Vignieri, S. (25 липня 2014). . Science. 345 (6195): 392—412. doi:10.1126/science.345.6195.392. PMID 25061199. Архів оригіналу за 20 грудня 2016. Процитовано 4 вересня 2019.
- Pimm, S. L.; Jenkins, C. N.; Abell, R.; Brooks, T. M.; Gittleman, J. L.; Joppa, L. N.; Raven, P. H.; Roberts, C. M.; Sexton, J. O. (30 May 2014). «The biodiversity of species and their rates of extinction, distribution, and protection» (PDF). Science. 344 (6187): 1246752. doi:10.1126/science.1246752. PMID 24876501. The overarching driver of species extinction is human population growth and increasing per capita consumption.
- Ceballos, Gerardo; Ehrlich, Paul R.; Dirzo, Rodolfo (23 May 2017). «Biological annihilation via the ongoing sixth mass extinction signaled by vertebrate population losses and declines». PNAS. 114 (30): E6089–E6096. doi:10.1073/pnas.1704949114. PMC 5544311. PMID 28696295. Much less frequently mentioned are, however, the ultimate drivers of those immediate causes of biotic destruction, namely, human overpopulation and continued population growth, and overconsumption, especially by the rich. These drivers, all of which trace to the fiction that perpetual growth can occur on a finite planet, are themselves increasing rapidly.
- Ceballos, Gerardo; Ehrlich, Paul R.; Barnosky, Anthony D.; García, Andrés; Pringle, Robert M.; Palmer, Todd M. (2015). «Accelerated modern human–induced species losses: Entering the sixth mass extinction». Science Advances. 1 (5): e1400253. Bibcode:2015SciA....1E0253C. doi:10.1126/sciadv.1400253. PMC 4640606. PMID 26601195
- Ruddiman, W.F. (2009). «Effect of per-capita land use changes on Holocene forest clearance and CO2 emissions». Quaternary Science Reviews. 28 (27–28): 3011–3015. Bibcode:2009QSRv...28.3011R. doi:10.1016/j.quascirev.2009.05.022
- Hooke, R. LeB.; Martin-Duque, J. F.; Pedraza, J. (2012). «Land transformation by humans: A review». GSA Today. 22 (12): 4–10. doi:10.1130/GSAT151A.
- Vitousek, P. M.; Mooney, H. A.; Lubchenco, J.; Melillo, J. M. (1997). «Human Domination of Earth's Ecosystems». Science. 277 (5325): 494—499. CiteSeerX 10.1.1.318.6529. doi:10.1126/science.277.5325.494
- Gaston, K.J.; Blackburn, T.N.G.; Klein Goldewijk, K. (2003). «Habitat conversion and global avian biodiversity loss». Proceedings of the Royal Society B. 270 (1521): 1293—1300. doi:10.1098/rspb.2002.2303. PMC 1691371. PMID 12816643.
- Teyssèdre, A.; Couvet, D. (2007). «Expected impact of agriculture expansion on the global avifauna». C. R. Biologies. 30 (3): 247—254. doi:10.1016/j.crvi.2007.01.003. PMID 17434119.
- «Measuring extinction, species by species». The Economic Times. 2008-11-06. Retrieved 2010-05-20.
- Lawton, J. H.; May, R. M. (1995). «Extinction Rates». Journal of Evolutionary Biology. 9: 124—126. doi:10.1046/j.1420-9101.1996.t01-1-9010124.x.
- Torres, Luisa (September 23, 2019). «When We Love Our Food So Much That It Goes Extinct». NPR. Retrieved October 10, 2019.
- Dawson, Ashley (2016). Extinction: A Radical History. OR Books. p. 41. .
- Harvey, David (2005). A Brief History of Neoliberalism. Oxford University Press. p. 173. .
- ; Walters, M. (2012). Extinct Birds. London: A & C Black. ISBN .
- Perry, George L. W.; Wheeler, Andrew B.; Wood, Jamie R.; Wilmshurst, Janet M. (2014-12-01). «A high-precision chronology for the rapid extinction of New Zealand moa (Aves, Dinornithiformes)». Quaternary Science Reviews. 105: 126—135.
- Crowley, Brooke E. (2010-09-01). «A refined chronology of prehistoric Madagascar and the demise of the megafauna». Quaternary Science Reviews. Special Theme: Case Studies of Neodymium Isotopes in Paleoceanography. 29 (19–20): 2591—2603. Bibcode:2010QSRv...29.2591C. doi:10.1016/j.quascirev.2010.06.030.
- Darimont, Chris T.; Fox, Caroline H.; Bryan, Heather M.; Reimchen, Thomas E. (21 August 2015). «The unique ecology of human predators». Science. 349 (6250): 858—860. Bibcode:2015Sci...349..858D. doi:10.1126/science.aac4249. ISSN 0036-8075. PMID 26293961.
- Carrington, Damian (29 серпня 2016). . The Guardian. Архів оригіналу за 11 червня 2020. Процитовано 30 серпня 2016.
- Bar-On, Yinon M; Phillips, Rob; Milo, Ron (2018). «The biomass distribution on Earth». Proceedings of the National Academy of Sciences. 115 (25): 6506–6511
- Ruddiman, W.F. (2009). «Effect of per-capita land use changes on Holocene forest clearance and CO2 emissions». Quaternary Science Reviews. 28 (27–28): 3011–3015.
- Lynch, Patrick (15 December 2011). «Secrets from the past point to rapid climate change in the future». NASA's Earth Science News Team. Retrieved 2 April 2016.
- . www.thegreatstory.org. Архів оригіналу за 27 вересня 2019. Процитовано 31 січня 2016.
- *; ; MacPhee, R.D.E.; Jull, A.J.T.; McDonald, H.G.; Woods, C.A.; Iturralde-Vinent, M.; Hodgins, G.W.L. (2005). Asynchronous extinction of late Quaternary sloths on continents and islands. Proceedings of the National Academy of Sciences. 102 (33): 11763—11768. Bibcode:2005PNAS..10211763S. doi:10.1073/pnas.0502777102. PMC 1187974. PMID 16085711.
- Steadman та Martin, 2003
- Steadman, 1995
- Miller, Gifford; Magee, John; Smith, Mike; Spooner, Nigel; Baynes, Alexander; Lehman, Scott; Fogel, Marilyn; Johnston, Harvey; Williams, Doug (29 січня 2016). Human predation contributed to the extinction of the Australian megafaunal bird Genyornis newtoni [sim]47 ka. Nature Communications. 7: 10496. Bibcode:2016NatCo...710496M. doi:10.1038/ncomms10496. PMC 4740177. PMID 26823193.
- . Australian Geographic (англ.). Архів оригіналу за 16 лютого 2020. Процитовано 4 квітня 2017.
- . www.sciencedaily.com. Архів оригіналу за 18 лютого 2020. Процитовано 1 лютого 2016.
- (PDF). Архів оригіналу (PDF) за 10 лютого 2019.
- Turney, Chris S. M.; Flannery, Timothy F.; Roberts, Richard G.; Reid, Craig; Fifield, L. Keith; Higham, Tom F. G.; Jacobs, Zenobia; Kemp, Noel; Colhoun, Eric A. (21 серпня 2008). . Proceedings of the National Academy of Sciences. 105 (34): 12150—3. Bibcode:2008PNAS..10512150T. doi:10.1073/pnas.0801360105. ISSN 0027-8424. PMC 2527880. PMID 18719103. Архів оригіналу за 18 лютого 2019. Процитовано 16 лютого 2020.
- Burney, David A; Burney, Lida Pigott; Godfrey, Laurie R; Jungers, William L; Goodman, Steven M; Wright, Henry T; Jull, A J Timothy (1 липня 2004). A chronology for late prehistoric Madagascar. Journal of Human Evolution. 47 (1–2): 25—63. doi:10.1016/j.jhevol.2004.05.005. PMID 15288523.
- Brooke E.; Crowley. A refined chronology of prehistoric Madagascar and the demise of the megafauna : ( )[англ.] // Quaternary Science Reviews : journal. — 2010. — Vol. 29, № 19—20 (1 September). — С. 2591—2603. — Bibcode: 2010QSRv...29.2591C. — DOI:10.1016/j.quascirev.2010.06.030.
- Hawkins, A. F. A.; Goodman, S. M. (2003). Goodman, S. M.; Benstead, J. P. (ред.). The Natural History of Madagascar. University of Chicago Press. с. 1026—1029. ISBN .
- Perez, Ventura R.; Godfrey, Laurie R.; Nowak-Kemp, Malgosia; Burney, David A.; Ratsimbazafy, Jonah; Vasey, Natalia (1 грудня 2005). Evidence of early butchery of giant lemurs in Madagascar. Journal of Human Evolution. 49 (6): 722—742. doi:10.1016/j.jhevol.2005.08.004. PMID 16225904.
- This may refer to groups of animals endangered by climate change. For example, during a catastrophic drought, remaining animals would be gathered around the few remaining watering holes, and thus become extremely vulnerable.
- The Early Settlement of North America. The Clovis Era. Gary Haynes 2002 . 18–19.
- Martin, P.S. (1995). Mammoth Extinction: Two Continents and Wrangel Island. Radiocarbon. 37 (1): 7—10. doi:10.1017/s0033822200014739.
- Pitulko, V. V.; Nikolsky, P. A.; Girya, E. Y.; Basilyan, A. E.; Tumskoy, V. E.; Koulakov, S. A.; Astakhov, S. N.; Pavlova, E. Y.; Anisimov, M. A. (2004). The Yana RHS site: Humans in the Arctic before the Last Glacial Maximum. Science. 303 (5654): 52—56. Bibcode:2004Sci...303...52P. doi:10.1126/science.1085219. PMID 14704419.
- Elias, S. A.; Schreve, D. C. (2013). Late Pleistocene Megafaunal Extinctions. (PDF). Encyclopedia of Quaternary Science (вид. 2nd). Amsterdam: Elsevier. с. 700—711. Архів оригіналу (PDF) за 10 січня 2017.
{{}}
: Cite має пустий невідомий параметр:|df=
() - Pushkina, D.; Raia, P. (2008). Human influence on distribution and extinctions of the late Pleistocene Eurasian megafauna. Journal of Human Evolution. 54 (6): 769—782. doi:10.1016/j.jhevol.2007.09.024. PMID 18199470.
- Mann, Daniel H.; Groves, Pamela; Reanier, Richard E.; Gaglioti, Benjamin V.; Kunz, Michael L.; Shapiro, Beth (2015). Life and extinction of megafauna in the ice-age Arctic. Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America. 112 (46): 14301—14306. Bibcode:2015PNAS..11214301M. doi:10.1073/pnas.1516573112. PMC 4655518. PMID 26578776.
- Slezak, Michael (14 червня 2016). . The Guardian. London. Архів оригіналу за 14 червня 2016. Процитовано 16 листопада 2016.
- Zalasiewicz, Jan; Williams, Mark; Smith, Alan; Barry, Tiffany L.; Coe, Angela L.; Bown, Paul R.; Brenchley, Patrick; Cantrill, David; Gale, Andrew; Gibbard, Philip; Gregory, F. John; Hounslow, Mark W.; Kerr, Andrew C.; Pearson, Paul; Knox, Robert; Powell, John; Waters, Colin; Marshall, John; Oates, Michael; Rawson, Peter; Stone, Philip (2008). Are we now living in the Anthropocene. GSA Today. 18 (2): 4. doi:10.1130/GSAT01802A.1.
- Graham, R. W.; Mead, J. I. (1987). Environmental fluctuations and evolution of mammalian faunas during the last deglaciation in North America. У Ruddiman, W. F.; Wright, J. H. E. (ред.). North America and Adjacent Oceans During the Last Deglaciation. The Geology of North America. Т. K-3. . ISBN .
- Martin, P. S. (1967). Prehistoric overkill. У Martin, P. S.; Wright, H. E. (ред.). Pleistocene extinctions: The search for a cause. New Haven: Yale University Press. ISBN .
- Lyons, S.K.; Smith, F.A.; Brown, J.H. (2004). Of mice, mastodons and men: human-mediated extinctions on four continents (PDF). Evolutionary Ecology Research. 6: 339—358. Архів оригіналу (PDF) за 14 травня 2012. Процитовано 18 жовтня 2012.
- Andersen, S. T. (1973). The differential pollen productivity of trees and its significance for the interpretation of a pollen diagram from a forested region. У Birks, H.J.B.; West, R.G. (ред.). Quaternary plant ecology: the 14thsymposium of the British Ecological society, University of Cambridge, 28–30 March 1972. Oxford: Blackwell Scientific. ISBN .
- Ashworth, C.A. (1980). Environmental implications of a beetle assemblage from the Gervais formation (Early Wisconsinian?), Minnesota. Quaternary Research. 13 (2): 200—12. Bibcode:1980QuRes..13..200A. doi:10.1016/0033-5894(80)90029-0.
- Birks, H.H. (1973). Modern macrofossil assemblages in lake sediments in Minnesota. У Birks, H. J. B.; West, R. G. (ред.). Quaternary plant ecology: the 14thsymposium of the British Ecological Society, University of Cambridge, 28–30 March 1972. Oxford: Blackwell Scientific. ISBN .
- Birks, H.J.B.; Birks, H.H. (1980). Quaternary paleoecology. Baltimore: Univ. Park Press. ISBN .
- Bradley, R. S. (1985). Quaternary Paleoclimatology: Methods of Paleoclimatic Reconstruction. Winchester, MA: Allen & Unwin. ISBN .
- Davis, M. B. (1976). Pleistocene biogeography of temperate deciduous forests. Geoscience and man: Ecology of the Pleistocene. Т. 13. Baton Rouge: School of Geoscience, Louisiana State University.
- Firestone, Richard; West, Allen; Warwick-Smith, Simon (4 червня 2006). The Cycle of Cosmic Catastrophes: How a Stone-Age Comet Changed the Course of World Culture. Bear & Company. с. 392. ISBN .
- Firestone RB, West A, Kennett JP та ін. (October 2007). Evidence for an extraterrestrial impact 12,900 years ago that contributed to the megafaunal extinctions and the Younger Dryas cooling. Proc. Natl. Acad. Sci. U.S.A. 104 (41): 16016—21. Bibcode:2007PNAS..10416016F. doi:10.1073/pnas.0706977104. PMC 1994902. PMID 17901202.
- Bunch, T. E.; Hermes, R. E.; Moore, A. M.; Kennettd, Douglas J.; Weaver, James C.; Wittke, James H.; DeCarli, Paul S.; Bischoff, James L.; Hillman, Gordon C.; Howard, George A.; Kimbel, David R.; Kletetschka, Gunther; Lipo, Carl P.; Sakai, Sachiko; Revay, Zsolt; West, Allen; Firestone, Richard B.; Kennett, James P. (June 2012). Very high-temperature impact melt products as evidence for cosmic airbursts and impacts 12,900 years ago. Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America. 109 (28): E1903—12. Bibcode:2012PNAS..109E1903B. doi:10.1073/pnas.1204453109. PMC 3396500. PMID 22711809.
- Wolf, A.; Doughty, C. E.; Malhi, Y. (2013). «Lateral Diffusion of Nutrients by Mammalian Herbivores in Terrestrial Ecosystems». PLoS ONE. 8 (8): e71352
- Marshall, M. (2013-08-11). «Ecosystems still feel the pain of ancient extinctions». New Scientist. Retrieved 12 August 2013.
- Sandom, Christopher; Faurby, Søren; Sandel, Brody; Svenning, Jens-Christian (4 червня 2014). Global late Quaternary megafauna extinctions linked to humans, not climate change. Proceedings of the Royal Society B. 281 (1787): 20133254. doi:10.1098/rspb.2013.3254. PMC 4071532. PMID 24898370.
- Wilkinson, D. M.; Nisbet, E. G.; Ruxton, G. D. (2012). . Current Biology. 22 (9): R292—R293. doi:10.1016/j.cub.2012.03.042. PMID 22575462. Архів оригіналу за 7 серпня 2018. Процитовано 8 травня 2012.
- . BBC Nature News. 7 May 2012. Архів оригіналу за 1 грудня 2015. Процитовано 8 May 2012.
- Smith, F. A.; Elliot, S. M.; Lyons, S. K. (23 May 2010). «Methane emissions from extinct megafauna». Nature Geoscience. 3
- Kelliher, F. M.; Clark, H. (15 March 2010). «Methane emissions from bison—An historic herd estimate for the North American Great Plains». Agricultural and Forest Meteorology. 150 (3): 473—577.
- MacFee, R.D.E. & Marx, P.A. (1997). Humans, hyperdisease and first-contact extinctions. У Goodman, S. & Patterson, B.D. (ред.). Natural Change and Human Impact in Madagascar. Washington D.C.: Smithsonian Press. с. 169—217. ISBN .
- MacFee, R.D.E. & Marx, P.A. (1998). . American Museum of Natural History. Архів оригіналу за 25 лютого 2021. Процитовано 22 лютого 2020.
- MacPhee, Ross D.E.; Marx, Preston (1997). The 40,000-year Plague: Humans, Hyperdisease, and First-Contact Extinctions. Natural Change and Human Impact in Madagascar. Washington, D.C.: Smithsonian Institution Press. с. 169—217.
- Lyons, K.; Smith, F. A.; Wagner, P. J.; White, E. P.; Brown, J. H. (2004). (PDF). Ecology Letters. 7 (9): 859—68. doi:10.1111/j.1461-0248.2004.00643.x. Архів оригіналу (PDF) за 17 червня 2011. Процитовано 22 лютого 2020.
- Lapointe, D. A.; Atkinson, C. T.; Samuel, M. D. (2012). . Annals of the New York Academy of Sciences. 1249 (1): 211—26. Bibcode:2012NYASA1249..211L. doi:10.1111/j.1749-6632.2011.06431.x. PMID 22320256. Архів оригіналу за 4 серпня 2020. Процитовано 22 лютого 2020.
- Estrada, Alejandro; Garber, Paul A.; Rylands, Anthony B.; Roos, Christian; Fernandez-Duque, Eduardo; Di Fiore, Anthony; Anne-Isola Nekaris, K.; Nijman, Vincent; Heymann, Eckhard W.; Lambert, Joanna E.; Rovero, Francesco; Barelli, Claudia; Setchell, Joanna M.; Gillespie, Thomas R.; Mittermeier, Russell A.; Arregoitia, Luis Verde; de Guinea, Miguel; Gouveia, Sidney; Dobrovolski, Ricardo; Shanee, Sam; Shanee, Noga; Boyle, Sarah A.; Fuentes, Agustin; MacKinnon, Katherine C.; Amato, Katherine R.; Meyer, Andreas L. S.; Wich, Serge; Sussman, Robert W.; Pan, Ruliang; Kone, Inza; Li, Baoguo (18 січня 2017). Impending extinction crisis of the world's primates: Why primates matter. Science Advances. 3 (1): e1600946. Bibcode:2017SciA....3E0946E. doi:10.1126/sciadv.1600946. PMC 5242557. PMID 28116351.
- Dirzo, R.; Galetti, M. (2013). Ecological and Evolutionary Consequences of Living in a Defaunated World. Biological Conservation. 163: 1—6. doi:10.1016/j.biocon.2013.04.020.
- Lions, tigers, big cats may face extinction in 20 years [ 14 квітня 2016 у Wayback Machine.] by Dan Vergano, USA Today. October 28, 2011.
- Visser, Nick (27 грудня 2016). . The Huffington Post. Архів оригіналу за 28 грудня 2016. Процитовано 27 грудня 2016.
- Duranta, Sarah M.; Mitchell, Nicholas; Groom, Rosemary; Pettorelli, Nathalie; Ipavec, Audrey; Jacobson, Andrew P.; Woodroffe, Rosie; Böhm, Monika; Hunter, Luke T. B.; Becker, Matthew S.; Broekhuis, Femke; Bashir, Sultana; Andresen, Leah; Aschenborn, Ortwin; Beddiaf, Mohammed; Belbachir, Farid; Belbachir-Bazi, Amel; Berbash, Ali; Brandao de Matos Machado, Iracelma; Breitenmoser, Christine; Chege, Monica; Cilliers, Deon; Davies-Mostert, Harriet; Dickman, Amy J.; Ezekiel, Fabiano; Farhadinia, Mohammad S.; Funston, Paul; Henschel, Philipp; Horgan, Jane; de Iongh, Hans H.; Jowkar, Houman; Klein, Rebecca; Lindsey, Peter Andrew; Marker, Laurie; Marnewick, Kelly; Melzheimera, Joerg; Merkle, Johnathan; M'sokab, Jassiel; Msuhac, Maurus; O'Neill, Helen; Parker, Megan; Purchase, Gianetta; Sahailou, Samaila; Saidu, Yohanna; Samna, Abdoulkarim; Schmidt-Küntze, Anne; Selebatso, Eda; Sogbohossou, Etotépé A.; Soultan, Alaaeldin; Stone, Emma; van der Meer, Esther; van Vuuren, Rudie; Wykstra, Mary; Young-Overto, Kim (2016). (PDF). Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America. 114 (3): 1—6. doi:10.1073/pnas.1611122114. PMC 5255576. PMID 28028225. Архів оригіналу (PDF) за 11 січня 2017. Процитовано 23 лютого 2020.
- Kluser, S. and Peduzzi, P. (2007) «Global pollinator decline: a literature review» UNEP/GRID — Europe.
- Dirzo, Rodolfo; Young, Hillary S.; Galetti, Mauro; Ceballos, Gerardo; Isaac, Nick J. B.; Collen, Ben (2014). (PDF). Science. 345 (6195): 401—406. Bibcode:2014Sci...345..401D. doi:10.1126/science.1251817. PMID 25061202. Архів оригіналу (PDF) за 11 травня 2017. Процитовано 16 грудня 2016.
- . The Guardian. 18 жовтня 2017. Архів оригіналу за 24 лютого 2020. Процитовано 24 лютого 2020.
- Carrington, Damian (10 лютого 2019). . The Guardian. Архів оригіналу за 10 лютого 2019. Процитовано 10 лютого 2019.
- Briggs, Helen (30 жовтня 2019). . BBC. Архів оригіналу за 3 листопада 2019. Процитовано 2 листопада 2019.
- . AAAS. 2000. Архів оригіналу за 9 березня 2011. Процитовано 12 лютого 2008.
- . The Washington Post. 15 грудня 2014. Архів оригіналу за 18 грудня 2014. Процитовано 24 лютого 2020.
- . British Broadcasting Corporation. 20 березня 2018. Архів оригіналу за 23 липня 2018.
- 7 Iconic Animals Humans Are Driving to Extinction [ 25 червня 2021 у Wayback Machine.]. . November 22, 2013.
- Platt, John R. . Архів оригіналу за 17 листопада 2011. Процитовано 24 лютого 2020.
- Inus, Kristy (18 квітня 2019). . The Star Online. Архів оригіналу за 26 квітня 2019. Процитовано 26 квітня 2019.
- Fletcher, Martin (31 січня 2015). . The Telegraph. Архів оригіналу за 15 серпня 2021. Процитовано 14 грудня 2016.
- Carrington, Damian (8 грудня 2016). . The Guardian. Архів оригіналу за 13 серпня 2021. Процитовано 8 грудня 2016.
- . CNN. 12 грудня 2016. Архів оригіналу за 1 березня 2020. Процитовано 1 березня 2020.
- Pennisi, Elizabeth (18 жовтня 2016). . Science. Архів оригіналу за 15 квітня 2021. Процитовано 21 листопада 2016.
- Ripple, William J.; Abernethy, Katharine; Betts, Matthew G.; Chapron, Guillaume; Dirzo, Rodolfo; Galetti, Mauro; Levi, Taal; Lindsey, Peter A.; Macdonald, David W.; Machovina, Brian; Newsome, Thomas M.; Peres, Carlos A.; Wallach, Arian D.; Wolf, Christopher; Young, Hillary (2016). Bushmeat hunting and extinction risk to the world's mammals. Royal Society Open Science. 3 (10): 1—16. Bibcode:2016RSOS....360498R. doi:10.1098/rsos.160498. PMC 5098989. PMID 27853564.
- Benítez-López, A.; Alkemade, R.; Schipper, A. M.; Ingram, D. J.; Verweij, P. A.; Eikelboom, J. A. J.; Huijbregts, M. A. J. (14 квітня 2017). The impact of hunting on tropical mammal and bird populations. Science. 356 (6334): 180—183. Bibcode:2017Sci...356..180B. doi:10.1126/science.aaj1891. PMID 28408600.
- Milman, Oliver (6 лютого 2019). . The Guardian. Архів оригіналу за 7 лютого 2019. Процитовано 8 лютого 2019.
- Ripple, W. J. та ін. (2019). Are we eating the world's megafauna to extinction?. Conservation Letters: e12627. doi:10.1111/conl.12627.
- Wilcox, Christie (17 жовтня 2018). . National Geographic. Архів оригіналу за 17 жовтня 2018. Процитовано 17 жовтня 2018.
- Yong, Ed (15 жовтня 2018). . The Atlantic. Архів оригіналу за 3 листопада 2018. Процитовано 1 листопада 2018.
- Carrington, Damian (26 жовтня 2016). . The Guardian. Архів оригіналу за 9 жовтня 2019. Процитовано 26 жовтня 2016.
- (PDF) (Звіт). Living Planet. World Wildlife Fund. с. 1—74. ISBN . Архів оригіналу (PDF) за 12 червня 2021. Процитовано 21 листопада 2018. (Summary [ 2016-12-13 у Wayback Machine.]).
- (PDF) (Звіт). Living Planet. World Wildlife Fund. с. 1—75. ISBN . Архів оригіналу (PDF) за 21 листопада 2018. Процитовано 21 листопада 2018. (Summary [ 21 листопада 2018 у Wayback Machine.]).
- (Пресреліз). World Wildlife Fund. 29 жовтня 2018. Архів оригіналу за 30 жовтня 2018. Процитовано 31 жовтня 2018.
- Carrington, Damian (29 жовтня 2018). . The Guardian. Архів оригіналу за 30 жовтня 2018. Процитовано 30 жовтня 2018.
- . BBC. 30 жовтня 2018. Архів оригіналу за 30 жовтня 2018. Процитовано 31 жовтня 2018.
- . Secretariat of the Convention on Biological Diversity. Архів оригіналу за 4 грудня 2016. Процитовано 9 січня 2017.
- Glowka, Lyle; Burhenne-Guilmin, Françoise; Synge, Hugh; McNeely, Jeffrey A.; Gündling, Lothar (1994). IUCN environmental policy and law paper. Guide to the Convention on Biodiversity. International Union for Conservation of Nature. ISBN .
- 60 percent of global wildlife species wiped out. Al Jazeera. 28 жовтня 2016. Процитовано 9 січня 2017.
- Ochoa-Ochoa, L.; Whittaker, R. J.; Ladle, R. J. (2013). The demise of the golden toad and the creation of a climate change icon species. Conservation and Society. 11 (3): 291—319. doi:10.4103/0972-4923.121034.
{{}}
: Обслуговування CS1: Сторінки із непозначеним DOI з безкоштовним доступом () - Frog goes extinct, media yawns [ 4 вересня 2019 у Wayback Machine.]. The Guardian. 27 October 2016.
- Mendelson, J.R.; Angulo, A. (2009). Ecnomiohyla rabborum. 2009: e.T158613A5241303. doi:10.2305/IUCN.UK.2009-2.RLTS.T158613A5241303.en.
{{}}
:|access-date=
вимагає|url=
() - Scheele, Ben C. та ін. (29 березня 2019). (PDF). Science. 363 (6434): 1459—1463. Bibcode:2019Sci...363.1459S. doi:10.1126/science.aav0379. PMID 30923224. Архів оригіналу (PDF) за 27 квітня 2019. Процитовано 25 лютого 2020.
- Blehert, D. S.; Hicks, A. C.; Behr, M.; Meteyer, C. U.; Berlowski-Zier, B. M.; Buckles, E. L.; Coleman, J. T. H.; Darling, S. R.; Gargas, A.; Niver, R.; Okoniewski, J. C.; Rudd, R. J.; Stone, W. B. (9 січня 2009). Bat White-Nose Syndrome: An Emerging Fungal Pathogen?. Science. 323 (5911): 227. doi:10.1126/science.1163874. PMID 18974316.
- Benjamin, A.; Holpuch, A.; Spencer, R. (2013). . The Guardian. Архів оригіналу за 5 вересня 2015. Процитовано 21 серпня 2015.
- . 3 News NZ. 3 May 2013. Архів оригіналу за 29 October 2013. Процитовано 3 May 2013.
- Cepero, Almudena; Ravoet, Jorgen; Gómez-Moracho, Tamara; Bernal, José Luis; Del Nozal, Maria J.; Bartolomé, Carolina; Maside, Xulio; Meana, Aránzazu; González-Porto, Amelia V.; de Graaf, Dirk C.; Martín-Hernández, Raquel; Higes, Mariano (15 вересня 2014). Holistic screening of collapsing honey bee colonies in Spain: a case study. BMC Research Notes. 7: 649. doi:10.1186/1756-0500-7-649. ISSN 1756-0500. PMC 4180541. PMID 25223634.
{{}}
: Обслуговування CS1: Сторінки із непозначеним DOI з безкоштовним доступом () - Baillie, Jonathan; Ya-Ping, Zhang (September 14, 2018). «Space for nature». Science. 361 (6407): 1051.
- Watts, Jonathan (November 3, 2018). «Stop biodiversity loss or we could face our own extinction, warns UN». The Guardian. Retrieved November 3, 2018.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Golocenove vimirannya v deyakih dzherelah Shoste masove vimirannya odne z najbilsh znachnih masovih vimiran vidiv v istoriyi Zemli sho protikaye v danij chas Ce trivayuche vimirannya vidiv zbigayetsya z suchasnoyu epohoyu golocenu i ye rezultatom lyudskoyi diyalnosti Vono ohoplyuye chislenni simejstva roslin i tvarin vklyuchayuchi ssavciv ptahiv zemnovodnih reptilij i chlenistonogih Vidsotok vimirannya morskih tvarin na rivni rodu protyagom p yati masovih vimiran U zv yazku z povsyudnoyu degradaciyeyu misc prozhivannya vidiv z najvishim stupenem bioriznomanittya takih yak koralovi rifi i tropichni lisi a takozh v menshij miri i v inshih rajonah perevazhna bilshist zniknen vidiv vvazhayetsya nedokumentovanim oskilki nihto ne znaye pro yihnye isnuvannya do togo yak voni zniknut abo nihto she ne viyaviv yih zniknennya Ninishni tempi vimirannya vidiv ocinyuyutsya v 100 1000 raziv vishe prirodnih fonovih pokaznikiv U Globalnomu zviti pro ocinku bioriznomanittya ta ekosistem opublikovanomu v 2019 roci govoritsya sho blizko odnogo miljona vidiv roslin i tvarin znikayut narazi v rezultati antropogennogo vplivu Golocenove vimirannya vklyuchaye v sebe zniknennya velikih nazemnih tvarin vidomih yak megafauna pochinayuchi z kincya ostannogo lodovikovogo periodu Megafauna poza afrikanskim kontinentom yaka rozvivalasya okremo vid lyudej viyavilasya duzhe chutlivoyu do poyavi novogo hizhaka i bagato hto z tvarin pomer nezabarom pislya togo yak ranni lyudi pochali poshiryuvatisya i polyuvati po Zemli Ci vimirannya sho mali misce na kordoni plejstocenu i golocenu inodi zgaduyutsya yak chetvertinne vimirannya Najbilsh populyarnoyu v naukovih kolah teoriyeyu ye te sho vinishennya vidiv lyudinoyu dodalosya do isnuyuchih stresovih umov Vedutsya debati shodo togo naskilki lyudske hizhactvo vplinulo na zniknennya vidiv Pevne skorochennya populyacij vidiv bulo bezposeredno pov yazane z lyudskoyu diyalnistyu ce chitko prostezhuyetsya na zniknenni vidiv u Novij Zelandiyi i na Gavayah Krim vtruchannya lyudej zmina klimatu mozhlivo bula rushijnim faktorom u vimiranni megafauni osoblivo v kinci plejstocenu Ekologichno lyudina bula vidznachena yak bezprecedentnij globalnij superhizhak yakij poslidovno polyuvav na inshih doroslih hizhakiv najvishogo rivnya i mav silnij vpliv na harchovi merezhi Vsyudi na sushi i v svitovomu okeani bulo vidznacheno vimirannya vidiv vchenimi vidznacheno bagato vidomih prikladiv v mezhah Afriki Aziyi Yevropi Avstraliyi Pivnichnoyi ta Pivdennoyi Ameriki a takozh na nevelikih ostrovah V cilomu vimirannya golocenu mozhe buti pov yazano z vplivom lyudini na navkolishnye seredovishe Vono trivaye i v XXI stolitti koli spozhivannya m yasa nadmirnij vilov ribi zakislennya okeanu i skorochennya populyacij zemnovodnih ye dekilkoma najbilshimi prikladami majzhe universalnogo kosmopolitichnogo skorochennya bioriznomanittya Lyudske perenaselennya i trivale zrostannya naselennya poryad z marnotratnim spozhivannyam yak vvazhayut vcheni ye golovnimi prichinami trivayuchogo vimirannya vidiv Prihilniki ekologichnogo skepticizmu vislovlyuyutsya proti ciyeyi gipotezi ViznachennyaVidsotok megafauni na riznih dilyankah sushi planeti iz zaznachennyam pributtya na nih lyudej Golocenove vimirannya takozh vidome yak shoste vimirannya v zv yazku z tim sho ce mozhlivo shoste masove zniknennya vidiv pislya ordovicko silurijskogo devonskogo masovogo permskogo triasovogo i krejdovogo vimiran Masovi vimirannya harakterizuyutsya vtratoyu ne menshe 75 vidiv protyagom geologichno korotkogo periodu chasu Ne isnuye yedinoyi dumki pro te de pochinayetsya golocenove abo antropogenne vimirannya i vimirannya v chetvertinnomu periodi yake vklyuchaye zminu klimatu sho prizvelo do kincya ostannogo lodovikovogo periodu i chi treba yih uzagali rozglyadati yak okremi podiyi Deyaki doslidniki pripuskayut sho antropogenne vimirannya moglo pochatisya she todi koli pershi suchasni lyudi poshirilisya z Afriki po planeti mizh 200 000 i 100 000 rokiv tomu ce pidtverdzhuyetsya shvidkim zniknennyam megafauni pislya shvidkoyi kolonizaciyi lyudinoyu Avstraliyi Novij Zelandiyi i Madagaskaru Chogo i slid bulo ochikuvati pri situaciyi koli bud yakij velikij hizhak sho vmiye adaptuvatis perehodit v novu ekosistemu U bagatoh vipadkah peredbachayetsya sho navit minimalnogo mislivskogo vplivu lyudini bulo dostatno shob znishiti veliku faunu osoblivo na geografichno izolovanih ostrovah U doslidzhenni Majbutnye zhittya 2002 Edvard Osborn Vilson z Garvarda pidrahuvav sho yaksho ninishni tempi rujnuvannya biosferi lyudinoyu prodovzhatsya to do 2100 roku polovina vishih form zhittya Zemli znikne Opituvannya 1998 roku provedene Amerikanskim muzeyem prirodnichoyi istoriyi pokazav sho 70 biologiv viznayut trivayuchi podiyi yak antropogenne vimirannya V danij chas shvidkist zniknennya vidiv ocinyuyetsya v 100 1000 raziv vishe nizh fonova shvidkist zniknennya istorichno tipova z tochki zoru prirodnogo rozvitku planeti Krim togo potochna shvidkist vimirannya v 10 100 raziv vishe nizh v bud yakomu z poperednih masovih vimiran v istoriyi Zemli Ekolog Styuart Pimm zayaviv sho shvidkist vimirannya roslin v 100 raziv perevishuye normu Sered vchenih shiroko poshirena dumka pro te sho lyudska diyalnist priskoryuye vimirannya bagatoh vidiv tvarin za rahunok rujnuvannya misc prozhivannya spozhivannya tvarin v yakosti resursiv i znishennya vidiv yaki lyudi rozglyadayut yak zagrozu abo konkurentiv U listopadi 2017 roku u zayavi pid nazvoyu Druge Poperedzhennya lyudstvu yaku bulo pidpisano 15 364 vchenimi z 184 krayin bulo zayavleno sho krim inshogo mi pochali masove vimirannya shoste za priblizno 540 miljoniv rokiv i bagato ninishnih form zhittya mozhut buti znisheni abo zniknuti do kincya cogo stolittya Antropocen Dokladnishe Antropocen Veliku kilkist vimiran sho vvazhayutsya antropogennimi abo zumovlenimi lyudskoyu diyalnistyu inodi osoblivo yaksho jdetsya pro gipotezovani majbutni podiyi v sukupnosti nazivayut vimirannyam antropocenu Antropocen termin vvedenij u 2000 roci Deyaki teper postulyuyut sho pochalasya nova geologichna epoha yaka vidbulasya z najgostrishim ta najposhirenishim vimirannyam vidiv z chasu vimirannya krejdo paleogenu 66 miljoniv rokiv tomu Termin antropocen deyaki komentatori mozhut nazivati potochni ta prognozovani majbutni vimirannya yak chastinu bilsh trivalogo vimirannya golocenu Goloceno antropocenovi mezhi oskarzhuyutsya koli deyaki komentatori stverdzhuyut pro istotnij vpliv lyudini na klimat u znachnij chastini togo sho zazvichaj vvazhayetsya golocenovoyu epohoyu Inshi komentatori rozmishuyut mezhu golocen antropocen na promislovij revolyuciyi a takozh govoryat sho formalne prijnyattya cogo terminu v najblizhchomu majbutnomu bude znachnoyu miroyu zalezhati vid jogo korisnosti osoblivo dlya vchenih yaki pracyuyut nad piznim golocenovim spadkoyemstvom Vislovlyuyetsya dumka sho diyalnist lyudini zrobila period pochinayuchi z seredini 20 stolittya dosit vidminnim vid reshti golocenu nastilki shob vvazhati jogo novoyu geologichnoyu epohoyu vidomoyu yak antropocen terminom yakij rozglyadayetsya dlya vklyuchennya do chasovoyi shkali istoriyi Zemli Mizhnarodnoyu komisiyeyu zi stratigrafiyi v 2016 roci Shob viznati golocenove vimirannya yak podiyu vimirannya vcheni povinni tochno viznachiti koli antropogenni vikidi parnikovih gaziv pochali pomirno zminyuvati prirodni rivni atmosferi v globalnomu masshtabi ta koli ci zmini sprichinili zmini globalnogo klimatu Vikoristovuyuchi himichni proksi z antarktichnih yader lodu doslidniki ocinili kolivannya gaziv dioksidu vuglecyu SO2 ta metanu SN4 v atmosferi Zemli v epohi piznogo plejstocenu ta golocenu Ocinki kolivan cih dvoh gaziv v atmosferi z vikoristannyam himichnoyi proksi z kerniv lodu Antarktiki yak pravilo pokazuyut sho pik antropocen stavsya protyagom dvoh poperednih stolit yak pravilo pochinayuchi z promislovoyi revolyuciyi koli buli zafiksovani visoki rivni parnikovih gaziv Vcheni yaki vikoristovuyut rizni arheologichni ta paleoekologichni dani stverdzhuyut sho procesi sho spriyayut istotnij modifikaciyi navkolishnogo seredovisha lyudini trivali bagato tisyach rokiv tomu v globalnomu masshtabi i takim chinom ne zarodilis she na pochatku promislovoyi revolyuciyi Zavoyuvavshi populyarnist u svoyij gipotezi paleoklimatolog Vilyam Ruddiman u 2003 roci stverdzhuvav sho korelyaciya mizh znizhennyam CO2 v plejstoceni ta jogo zbilshennya pid chas golocenu oznachaye sho prichinoyu pidvishennya kilkosti vikidiv parnikovih gaziv v atmosferu bulo zrostannya lyudskogo zemlerobstva pid chas golocenu napriklad antropogenna ekspansiya zemli dlya vikoristannya ta irigaciyi Faktori vplivuLyudska diyalnist Diyalnist sho spriyaye vimirannyu Procent megafauni na riznih zemelnih masivah u chasi iz vkazivkoyu poyavu lyudej Golocenove vimirannya v osnovnomu sprichinene lyudskoyu diyalnistyu Isnuye korelyaciya mizh megafaunalnim vimirannyam ta poyavoyu lyudej a zrostannya lyudskogo naselennya ta zrostannya spozhivannya na dushu naselennya vidome v ostanni dva stolittya rozglyadayutsya yak odna z osnovnih prichin vimirannya Lyudska civilizaciya bula zasnovana na ta virosla na silskomu gospodarstvi Chim bilshe zemlya vikoristovuvalas dlya vedennya gospodarstva tim bilshu kilkist naselennya mogla pidtrimuvati civilizaciya i podalshe populyarizaciya zemlerobstva prizvela do zmin u seredovishi prozhivannya Znishennya seredovisha prozhivannya lyudinoyu vklyuchayuchi okeanichne spustoshennya napriklad cherez perelov ta zabrudnennya a takozh modifikaciya ta znishennya velicheznih urochish nazemnih ta richkovih sistem u vsomu sviti dlya zadovolennya viklyuchno oriyentovanih na lyudinu cilej 13 zemnoyi poverhni Zemli sho ne vkrita lodom zaraz vikoristovuyutsya yak silskogospodarski dilyanki 26 yak pasovisha i 4 yak miski promislovi rajoni takim chinom zaminyuyuchi pochatkovi miscevi ekosistemi Postijne peretvorennya lisiv i zabolochenih zemel bagatih na bioriznomanittya u bidnishi polya ta pasovisha z menshoyu mozhlivistyu dlya zhittya dlya dikih vidiv za ostanni 10 000 rokiv znachno zmenshilo zdatnist Zemli pidtrimuvati zhittya dikih ptahiv sered inshih organizmiv yak za chiselnistyu populyaciyi tak i kilkistyu vidiv Inshi prichini vimirannya pov yazani z poyavoyu lyudej vklyuchayut virubuvannya lisiv polyuvannya zabrudnennya vprovadzhennya v rizni regioni nemiscevih vidiv flori ta fauni ta shiroke poshirennya infekcijnih zahvoryuvan sho poshiryuyutsya cherez hudobu ta silskogospodarski kulturi Lyudi odnochasno stvoryuyut i znishuyut sorti silskogospodarskih kultur ta odomashnenih vidiv tvarin Peredovij transport i promislove zemlerobstvo prizvelo do monokulturi ta vimirannya bagatoh riznomanitnih kultur Vzhivannya deyakih roslin ta tvarin u yizhu takozh prizvelo do yih vimirannya zokrema silifiyi ta mandrivnogo goluba Deyaki vcheni stverdzhuyut sho poyava kapitalizmu yak dominuyuchoyi ekonomichnoyi sistemi priskorila ekologichnu ekspluataciyu ta znishennya a takozh posilila masove vimirannya vidiv Napriklad profesor Miskogo universitetu Nyu Jorka Devid Garvi vvazhaye sho neoliberalna epoha ye epohoyu najshvidshogo masovogo vimirannya vidiv u nedavnij istoriyi Zemli Verhivkovij hizhak Dodo nelitayuchij ptah urodzhenec Mavrikiyu vimer u seredini kinci 17 stolittya cherez znishennya seredovisha prozhivannya ta hizhactva introdukovanih ssavciv Megafauna kolis bula poshirena na kozhnomu kontinenti svitu ta na velikih ostrovah takih yak Nova Zelandiya ta Madagaskar ale zaraz majzhe viklyuchno zustrichayetsya na kontinenti Afriki prichomu porivnyannya Avstraliyi ta ranishe zgadanih ostroviv zaznali krahu kilkosti populyaciyi ta trofichnih kaskadiv nezabarom pislya stvorennya pershih poselen lyudini Vislovlyuyetsya pripushennya sho afrikanska megafauna vizhila oskilki rozvivalasya poryad z lyudmi Chasi pivdennoamerikanskogo megafaunalnogo vimirannya yak vidayetsya pereduyut prihodu lyudini hocha rozglyadayetsya mozhlivist togo sho lyudska diyalnist u toj chas vplinula na globalnij klimat i viklikala take vimirannya Bulo vidmicheno na tli takih dokaziv sho lyudina ye unikalnoyu v ekologiyi yak bezprecedentnij globalnij superhizhak regulyarno polyuyuchi na veliku kilkist nazemnih ta morskih verhivkovih hizhakiv i maye velikij vpliv na harchovi sitki ta klimatichni sistemi u vsomu sviti Hocha isnuye suttyeva diskusiya shodo togo naskilki lyudske hizhactvo ta jogo nepryami naslidki spriyali doistorichnim vimirannyam oskilki pevni katastrofi populyaciyi buli bezposeredno pov yazani z prihodom lyudini U doslidzhenni 2018 roku opublikovanomu v PNAS bulo vstanovleno sho z zori lyudskoyi civilizaciyi 83 dikih ssavciv 80 morskih ssavciv 50 roslin ta 15 rib znikli V danij chas hudoba stanovit 60 biomasi vsih ssavciv na zemli dali lyudi 36 i diki ssavci 4 Sho stosuyetsya ptahiv to 70 ye odomashnenimi napriklad domashnoyu pticeyu todi yak lishe 30 dikimi Silske gospodarstvo ta zmini klimatu Ostanni doslidzhennya shodo spalyuvannya landshaftu mislivciv zbirachiv mayut vazhlive znachennya dlya ninishnih diskusij shodo terminiv antropocenu ta roli yaku lyudi mogli zigrati u virobnictvi parnikovih gaziv do promislovoyi revolyuciyi Doslidzhennya shodo rannih mislivciv zbirachiv viklikayut pitannya pro suchasnij vpliv chiselnosti chi shilnosti populyaciyi yak prichini dlya kilkosti ochishennya zemel ta antropogennogo spalyuvannya yake vidbulosya v doindustrialnij chas Vcheni postavili pid sumniv spivvidnoshennya chiselnosti naselennya ta rannih teritorialnih zmin Doslidnickij dokument Ruddimana ta Ellisa u 2009 r Svidchit pro te sho ranni fermeri sho zajmalisya sistemami silskogo gospodarstva vikoristovuvali bilshe zemli na dushu naselennya nizh virobniki piznishe v golocenovij period yaki aktivizuvali svoyu pracyu dlya virobnictva bilshoyi kilkosti yizhi na odinicyu ploshi takim chinom na kozhnogo pracyuyuchogo stverdzhuyuchi sho uchast silskogo gospodarstva u virobnictvi risu zdijsnenogo tisyachami rokiv tomu vidnosno nevelikim naselennyam sprichinila znachni naslidki dlya navkolishnogo seredovisha za rahunok masshtabnih zasobiv virubki lisiv Hocha ryad faktoriv stvorenih lyudinoyu viznayutsya takimi sho spriyayut pidvishennyu atmosfernih koncentracij CH4 metanu ta SO2 vuglekislogo gazu virubka lisiv ta teritorialne ochishennya pov yazani z rozvitkom silskogo gospodarstva mozhut najbilshe spriyati cim koncentraciyam u vsomu sviti Ostrovi Prihid lyudini na Karibi blizko 6000 rokiv tomu zbigayetsya z vimirannyam bagatoh vidiv Prikladi vklyuchayut bezlich riznih vidiv nazemnih ta derevnih linivciv na vsih ostrovah Ci linivci yak pravilo menshe nizh ti sho zhivut na pivdennoamerikanskomu kontinenti Megaloknus buv najbilshim vagoyu do 90 kilogramiv 200 funtiv Acratocnus buli serednimi rodichami suchasnih dvonogih linivciv endemichnih dlya Kubi Nedavni doslidzhennya zasnovani na arheologichnih ta paleontologichnih rozkopkah na 70 riznih ostrovah Tihogo Okeanu pokazali sho chislenni vidi vimerli koli lyudi peresuvalisya cherez Tihij Okean pochinayuchi 30 000 rokiv tomu v arhipelazi Bismarka ta Solomonovih ostrovah V danij chas pidrahovano sho sered vidiv ptahiv Tihogo Okeanu blizko 2000 vidiv znikli z momentu prihodu lyudej sho stanovit 20 zmenshennya bioriznomanittya ptahiv u vsomu sviti Genyornis newtoni 2 metrovij 7 futiv visokij ptah sho ne litaye Dokazi prigotuvannya yayec u cogo vidu ye pershimi svidchennyami megafaunalnogo polyuvannya lyudej v Avstraliyi Vvazhayetsya sho pershi poselenci pribuli na ostrovi mizh 300 i 800 rokami n e i piznishe z yevropejskim prihodom u 16 stolitti Gavayi vidomi svoyim endemizmom roslin ptahiv komah molyuskiv ta rib 30 cih organizmiv endemichni Bagato z cih vidiv perebuvayut pid zagrozoyu zniknennya abo znikli nasampered cherez vipadkovo vneseni novi vidi ta vipas hudobi Vimirannya zbilshilosya na Gavayah za ostanni 200 rokiv i ye vidnosno dobre zafiksovanim vimirannya sered miscevih ravlikiv vikoristovuyutsya dlya ocinki globalnih pokaznikiv vimirannya Avstraliya Kolis v Avstraliyi prozhivalo velike zibrannya megafauni z bagatma paralelyami do tih sho znajdeni sogodni na afrikanskomu kontinenti Faunu Avstraliyi harakterizuyut nasampered sumchasti ssavci ta velika kilkist reptilij ta ptahiv Lyudi pribuli na kontinent duzhe rano blizko 50 000 rokiv tomu Te naskilki spriyav prihid lyudini vimirannyu ye superechlivim klimatichne visihannya Avstraliyi 40 000 60 000 rokiv tomu takozh bulo malojmovirnoyu prichinoyu oskilki vono bulo mensh serjoznim za shvidkistyu chi masshtabom nizh poperedni regionalni zmini klimatu yaki ne zmogli vbiti megafaunu Vimirannya v Avstraliyi trivaye vid pochatkovogo poselennya i do sogodni yak u roslin tak i u tvarin takozh bagato tvarin i roslin kritichno zmenshili populyaciyu abo perebuvayut pid zagrozoyu zniknennya Cherez starishi chasovi ramki ta himiyu gruntiv na kontinenti isnuye duzhe malo dokaziv zberezhennya pidroslin u porivnyanni z inshimi miscyami Odnak vimirannya na teritoriyi vsogo kontinentu usih vidiv vagoyu ponad 100 kilogramiv ta shesti z semi vidiv vagoyu vid 45 do 100 kilogramiv vidbulisya blizko 46 400 rokiv tomu 4 tisyachi rokiv pislya prihodu lyudini i toj fakt sho megafauna zbereglasya do bilsh piznoyi dati na ostrovi Tasmaniya pislya vstanovlennya suhoputnogo mostu svidchit pro te sho polyuvannya chi porushennya antropogennoyi ekosistemi take yak vipalyuvannya zemli dlya podalshogo zemlerobstva mogli buti virogidnimi prichinami vimirannya Pershi dokazi pryamogo hizhactva lyudini sho prizveli do vimirannya v Avstraliyi buli opublikovani v 2016 roci Madagaskar Radiovugleceve datuvannya dekilkoh subfosilnih zrazkiv pokazuye sho vimerli gigantski lemuri buli na Madagaskari do momentu prihodu lyudini Za 500 rokiv pislya prihodu lyudej mizh 2500 2000 rokiv tomu majzhe vsya virazna endemichna ta geografichno vidokremlena megafauna Madagaskaru vimerla Najbilshi tvarini ponad 150 kilogramiv vimerli nezabarom pislya pershogo prihodu lyudini prichomu veliki ta seredni vidi vimerli pislya trivalogo polyuvannya lyudej populyaciya yakih rozrostalasya u bilsh viddaleni rajoni ostrova blizko 1000 rokiv tomu Mensha fauna zaznala pochatkovogo zrostannya cherez zmenshennya konkurenciyi a potim nastav spad protyagom nastupnih 500 rokiv Vsya fauna vagoyu ponad 10 kilogramiv vimerla Osnovnimi prichinami cogo ye polyuvannya lyudini ta vtrata seredovisha prozhivannya vnaslidok posuhi yaki zberigayutsya ta zagrozhuyut Madagaskarskij fauni do sogodni Visim abo bilshe vidiv sloniv ptahiv gigantski nelitayuchi bezkilevi Aepyornis Vorombe titan i vimerli cherez polyuvannya a takozh 17 vidiv lemuriv vidomi yak gigantski subfossilni lemuri Deyaki z cih lemuriv yak pravilo vazhili ponad 150 kilogramiv a rozkopki svidchat pro rozdiluvannya yih m yasa yak i bagatoh inshih vidiv lyudmi Ameriki Rekonstrujovana vovnyana hata z kistok mamonta na osnovi znahidok u Mezhirichchi Pasazhirskij golub buv vidom golubiv endemichnih dlya Pivnichnoyi Ameriki Vin zaznav shvidkogo vimirannya v kinci 1800 h rokiv cherez znishennya seredovisha prozhivannya ta intensivnogo polyuvannya pislya prihodu yevropejciv Vvazhayetsya sho ostannyu diku pticyu zastrelili u 1901 roci Mala misce diskusiya shodo togo yakoyu miroyu zniknennya megafauni naprikinci ostannogo lodovikovogo periodu mozhna vidnesti do lyudskoyi diyalnosti polyuvannya chi navit zaboyu populyaciyi zdobichi Vidkrittya v Monte Verde v Pivdennij Americi ta v Medoukroftovomu skelnomu ukritti v Pensilvaniyi viklikali superechki shodo kulturi Klovis Pered kulturoyu Klovis jmovirno isnuvali inshi lyudski poselennya i istoriya lyudej v Amerikah mogla trivati bagato tisyach rokiv do kulturi Klovis Pro velichinu korelyaciyi mizh prihodom lyudini i vimirannyam megafauni vse she vedutsya diskusiyi napriklad na ostrovi Vrangel v Sibiru vimirannya karlikovih mahovih mamontiv priblizno 2000 r do n e ne zbigalosya z prihodom lyudej a takozh megafaunalnim vimirannyam na pivdennoamerikanskomu kontinenti Hocha bulo zrobleno pripushennya sho zmini klimatu sprichineni antropogennimi naslidkami v inshih miscyah svitu mogli comu spriyati Inodi provodyatsya porivnyannya mizh ostannimi vimirannyami priblizno z chasu promislovoyi revolyuciyi ta vimirannyam plejstocenu naprikinci ostannogo lodovikovogo periodu Ostannye svidchit pro vimirannya velikih travoyidnih tvarin takih yak sherstistij mamont i hizhakiv yaki polyuvali na nih Lyudi ciyeyi epohi aktivno polyuvali na mamonta ta mastodonta ale nevidomo chi bulo ce polyuvannya prichinoyu nastupnih masshtabnih ekologichnih zmin povsyudnogo vimirannya ta zmini klimatu Ekosistemi z yakimi stikalisya pershi amerikanci ne zaznavali ranishe vzayemodiyi z lyudmi i mozhlivo buli nabagato mensh stijkimi do zmin vnesenih lyudinoyu nizh ekosistemi z yakimi stikayutsya lyudi promislovoyi epohi Takim chinom diyi lyudej kulturi Klovis nezvazhayuchi na te sho voni viglyadayut nikchemnimi za suchasnimi mirkami spravdi mogli b mati glibokij vpliv na ekosistemi ta dike zhittya yake bulo povnistyu ne pristosovane dlya vplivu lyudini Afroevraziya Afrika perezhila najmenshij spad megafauni porivnyano z inshimi kontinentami Imovirno ce pov yazano z ideyeyu togo sho afro yevrazijska megafauna rozvivalasya poryad z lyudmi i takim chinom virobila zdorovij strah pered nimi na vidminu vid tvarin inshih kontinentiv Na vidminu vid inshih kontinentiv megafauna Yevraziyi vimirala protyagom vidnosno trivalogo periodu chasu mozhlivo cherez klimatichni kolivannya sho fragmentuvali ta zmenshuvali populyaciyu zalishayuchi yiyi vrazlivoyu do nadmirnoyi ekspluataciyi yak napriklad u stepovogo zubra Bison priscus Poteplinnya arktichnogo regionu sprichinilo shvidkij zanepad lukiv sho negativno vplinulo na vipasannya megafauni Yevraziyi Bilshist togo sho kolis bulo stepom bulo peretvorene na bolota sho zrobilo navkolishnye seredovishe nezdatnim pidtrimuvati isnuvannya fauni zokrema vovnyanogo mamonta Zmini klimatu Zverhu klimat posushlivogo lodovikovogo periodu Seredina Atlantichnij period teplij i vologij Znizu Potencijna roslinnist u klimati zaraz yakbi ne lyudina ta silske gospodarstvo Melomi Brambl Kej buli ogolosheni vimerlimi u chervni 2016 roku Ce pershe zafiksovane vimirannya ssavciv cherez antropogenni zmini klimatu Odniyeyu z golovnih teorij vimirannya ye zmini klimatu Teoriya zmini klimatu pripustila sho zmina klimatu naprikinci piznogo plejstocenu pidshtovhnula megafaunu do tochki zniknennya Deyaki vcheni vistupayut za teoriyu sho rizki zmini klimatu buli katalizatorom vimirannya mega fauni v kinci plejstocenu ale ye bagato lyudej yaki vvazhayut sho posilene polyuvannya rannosuchasnih lyudej takozh zigralo svoyu rol inshi navit pripuskayut sho ci dva faktori vzayemodiyut Odnak serednya richna temperatura potochnogo mizhlodovikovogo periodu za ostanni 10 000 rokiv ne visha nizh u poperednih mizhledovikovih periodah prote odna i ta zh megafauna perezhila analogichni pidvishennya temperaturi U Amerikah superechlive poyasnennya zmini klimatu predstavleno v gipotezi pro vpliv Yangera Driasa v yakij govoritsya sho vpliv komet oholodzhuvav globalni temperaturi Megafaunalne vimirannya Megafauna vidigraye vazhlivu rol u perenesenni mineralnih pozhivnih rechovin v ekosistemi pragnuchi perenesti yih z rajoniv visokogo rivnya do tih sho mayut menshu kilkist Ce stayetsya shlyahom peremishennya fauni mizh chasom koli voni spozhivayut pozhivnu rechovinu i chasom koli voni vivilnyayut yiyi shlyahom vivedennya abo znachno menshoyu miroyu shlyahom rozkladannya pislya smerti U basejni Amazonki Pivdennoyi Ameriki za ocinkami takij perenos zmenshivsya na 98 pislya megafaunalnih vimiran sho vidbulisya priblizno 12 500 rokiv tomu Zvazhayuchi na te sho yak vvazhayetsya nayavnist fosforu obmezhuye produktivnist u bilshij chastini regionu vvazhayetsya sho zmenshennya jogo transportuvannya iz zahidnoyi chastini basejnu ta z zaplav obidva voni nadhodyat iz pidnyattya And do inshih rajoniv suttyevo vplinulo na ekologiyu regionu i naslidki mozhlivo she ne dosyagli svoyih mezh Vimirannya mamontiv dozvolilo pasovisham yaki voni pidtrimuvali zavdyaki zvichayam vipasu stati berezovimi lisami Novij lis i vnaslidok cogo lisovi pozhezhi mogli sprichiniti zmini klimatu Taki zniknennya mozhut buti naslidkom rozpovsyudzhennya suchasnoyi lyudini deyaki ostanni doslidzhennya spriyayut cij teoriyi Veliki populyaciyi mega travoyidnih mozhut znachno vplivati na atmosfernu koncentraciyu metanu yakij ye vazhlivim parnikovim gazom Suchasni travoyidni zhujni tvarini viroblyayut metan yak pobichnij produkt brodinnya v procesi travlennya i vivilnyayut jogo cherez vidrizhku abo meteorizm Sogodni blizko 20 shorichnih vikidiv metanu nadhodyat vid vikidu metanu v tvarinnictvi Bulo pidrahovano sho sauropodi u Mezozoyi mogli vikidati v atmosferu 520 miljoniv tonn metanu shorichno spriyayuchi bilsh teplomu klimatu do 10 C teplishe nizh zaraz Ostanni doslidzhennya pokazali sho vimirannya megafaunistih travoyidnih tvarin mozhe sprichiniti znizhennya koncentraciyi atmosfernogo metanu Cya gipoteza ye vidnosno novoyu Odne doslidzhennya vivchalo vikidi metanu vid zubriv yaki okupuvali Veliki rivnini Pivnichnoyi Ameriki do kontaktu z yevropejskimi poselencyami Doslidzhennya pidrahuvalo sho vidalennya z teritoriyi zubriv sprichinilo zmenshennya na cilih 2 2 miljona tonn na rik She odne doslidzhennya vivchalo zminu koncentraciyi metanu v atmosferi v kinci epohi plejstocenu pislya vimirannya megafauni v Americi Pislya togo yak ranni lyudi migruvali v Ameriku blizko 13 000 rokiv tomu Yih polyuvannya ta inshi pov yazani z cim ekologichni naslidki prizveli do vimirannya bagatoh megafaunalnih vidiv Rozrahunki svidchat sho ce vimirannya zmenshilo koncentraciyu metanu priblizno na 9 6 miljoniv tonn na rik Ce govorit pro te sho vidsutnist megafaunalnih vikidiv metanu mozhlivo spriyalo rizkomu klimatichnomu oholodzhennyu na pochatku Rannogo Driasu Znizhennya koncentraciyi atmosfernogo metanu sho vidbulosya v toj chas yak zafiksovano v krizhanih yadrah bulo v 2 4 razi shvidshe nizh bud yake inshe znizhennya za ostanni pivmiljona rokiv sho dozvolyaye pripustiti sho cej nezvichajnij mehanizm pracyuvav Zahvoryuvannya Gipoteza z privodu zahvoryuvan zaproponovana Rossom Makfi v 1997 roci stverdzhuye sho megafaunalne vimirannya bulo pov yazane z oposeredkovanoyu peredacheyu zahvoryuvan novopribulimi aborigenami Za slovami Makfi aborigeni abo tvarini yaki podorozhuvali z nimi napriklad domashni sobaki chi hudoba vveli odne abo kilka silno virulentnih zahvoryuvan u novi seredovisha chiye misceve naselennya ne malo imunitetu do nih i vreshti resht ce prizvelo do yih vimirannya Tvarinniki K selekciyi taki yak nini vimerla megafauna osoblivo vrazlivi do zahvoryuvan na vidminu vid tvarin R selekcij mayut menshij termin gestaciyi ta bilshij rozmir populyaciyi Lyudi vvazhayutsya yedinoyu prichinoyu oskilki poperedni migraciyi tvarin v Pivnichnu Ameriku z Yevraziyi ne viklikali vimirannya Z ciyeyu teoriyeyu isnuye bagato problem oskilki ce zahvoryuvannya povinno vidpovidati dekilkom kriteriyam vono maye buti zdatnim pidtrimuvati sebe v seredovishi de nemaye gospodariv perenosnikiv vono povinno mati visokij riven zarazhennya i buti nadzvichajno letalnim zi smertnistyu 50 75 Hvoroba povinna buti duzhe virulentnoyu shob znishiti vsih osobin vidu i navit take virulentne zahvoryuvannya yak lihomanka Zahidnogo Nilu navryad chi sprichinilo vimirannya Odnak hvorobi stali prichinoyu deyakih vimiran Napriklad vvedennya ptashinoyi malyariyi ta avipoksvirusu negativno vplinulo na endemichnih ptahiv Gavayiv DefaunaciyaDokladnishe Defaunaciya Zalishilosya priblizno 880 girskih goril 60 vidiv primativ stikayutsya z antropogenno krizoyu vimirannya a chiselnist 75 vidiv skorochuyetsya Vtrata vidiv z ekologichnih spilnot defaunaciya nasampered zumovlena diyalnistyu lyudini Efekti defaunaciyi vpershe buli rozglyanuti na Simpoziumi vzayemodiyi roslin i tvarin v universiteti Kampinas Braziliya 1988 roku v konteksti neotropichnih lisiv Z cogo chasu cej termin otrimav shirshe vzhivannya v konservacijnij biologiyi yak globalne fenomen Populyaciya velikih kotiv silno zmenshilasya protyagom ostannogo pivstolittya i mozhe zaznati vimirannya v nastupni desyatilittya Za pidrahunkami MSOP populyaciya leviv znizilas z 450 000 do 25 000 leopardiv z 750 000 do 50 000 gepardiv z 45 000 do 12 000 tigriv z 50 000 do 3 000 v dikij prirodi Doslidzhennya provedene v grudni 2016 roku Londonskim Zoologichnim Tovaristvom korporaciyeyu Panthera ta Tovaristvom z Ohoroni Dikoyi Prirodi pokazalo sho gepardi nabagato blizhche do vimirannya nizh ranishe vvazhalosya u dikij prirodi zalishilosya lishe 7 100 gepardiv sho ye lishe 9 vid yih istorichnogo arealu Lyudskij vpliv vinen u katastrofi populyaciyi gepardiv vklyuchayuchi vtratu zdobichi cherez ohotu lyudej vbivstva u vidpovid vid fermeriv za vikradenih domashnih tvarin vtratu seredovisha prozhivannya ta nezakonnu torgivlyu vidami dikoyi prirodi Mi sposterigayemo vpliv 7 milyardiv lyudej na planetu Na sogodnishnij den takimi tempami mi vtratimo vsyu populyaciyu velikih kishok cherez 10 15 rokiv naturalist Derek Zhuber spivzasnovnik iniciativi National Geographic Veliki Koshki Termin znizhennya zapilyuvachiv oznachaye zmenshennya kilkosti komah ta inshih tvarin zapilyuvachiv u bagatoh ekosistemah po vsomu svitu pochinayuchi z kincya HH stolittya i prodovzhuyuchi do nashih dniv Zapilyuvachi kotri neobhidni dlya 75 prodovolchih kultur zmenshuyutsya v usomu sviti yak v kilkosti tak i v riznomanitnosti Doslidzhennya 2017 roku pid kerivnictvom universitetu Radbuda Gansa de Kruna pokazalo sho biomasa zhivih komah u Nimechchini za ostanni 25 rokiv znizilasya na tri chverti Doslidnik uchasnik Dejv Goulson z Universitetu Sasseksu zayaviv sho yih doslidzhennya pripuskaye sho same diyalnist lyudej robit veliki chastini planeti nepridatnimi dlya dikoyi prirodi Goulson oharakterizuvav situaciyu yak nablizhennya do ekologichnogo Armageddonu dodavshi sho yaksho mi vtratimo komah to vse bude zrujnovano Stanom na 2019 rik 40 vidiv komah zanepadayut a tretina pid zagrozoyu zniknennya Najbilsh vagomi chinniki skorochennya populyaciyi komah pov yazani z intensivnimi metodami vedennya silskogo gospodarstva poryad iz vikoristannyam pesticidiv ta zminoyu klimatu Mi zumovili shvidkist biologichnogo vimirannya postijnoyi vtrati vidiv sho v kilka soten raziv perevishuye yiyi istorichnij riven i nam zagrozhuye vtrata bilshosti vsih vidiv do kincya 21 stolittya Piter Rejven kolishnij prezident Amerikanskoyi Asociaciyi Rozvitku Nauki AAAS v peredmovi do yih publikaciyi AAAS atlas naselennya ta dovkillya Angalifu samec pivnichnogo nosoroga u safari parku San Diyego pomer gruden 2014 roku Sudan ostannij samec pidvidu pomer 19 bereznya 2018 roku Prognozuyetsya sho rizni vidi zniknut najblizhchim chasom sered nih nosorogi primati pangolini ta zhirafi Polyuvannya zagrozhuye populyaciyi ptahiv ta ssavciv u vsomu sviti Pryame vbivstvo megafauni dlya m yasa ta chastin yih til ye osnovnim rushiyem yih znishennya prichomu 70 z 362 vidiv megafauni zanepali stanom na 2019 rik Zokrema ssavci zaznali takih serjoznih vtrat vnaslidok lyudskoyi diyalnosti sho dlya vidnovlennya yih mozhe znadobitisya kilka miljoniv rokiv Zgidno z dopoviddyu WWF pro zhittya planeti za 2016 rik globalna populyaciya dikoyi prirodi zmenshilasya na 58 z 1970 roku v pershu chergu cherez znishennya misc isnuvannya nadmirne polyuvannya ta zabrudnennya U berezni 2018 roku Mizhuryadova platforma z pitan bioriznomanittya ta ekosistemnih poslug IPBES oprilyudnila ostannyu ocinku degradaciyi ta vidnovlennya zemel LDRA vstanovivshi sho lishe chvert zemel na Zemli istotno ne piddayetsya vplivu lyudskoyi diyalnosti Do 2050 roku prognozuyetsya sho cya chastka zmenshitsya do desyatoyi chastini U svoyemu zviti za 2018 rik WWF vstanoviv sho nadmirne spozhivannya resursiv naselennyam planeti znishilo 60 populyacij tvarin z 1970 roku i ce trivale znishennya dikoyi prirodi ye nadzvichajnoyu situaciyeyu yaka zagrozhuye vizhivannyu lyudskoyi civilizaciyi 189 krayin yaki pidpisali Konvenciyu pro biologichne riznomanittya i vzyali na sebe zobov yazannya pidgotuvati Plan Dij shodo zberezhennya bioriznomanittya pershij krok u viznachenni konkretnih znikayuchih vidiv ta seredovish isnuvannya po kozhnij okremij krayini Vpershe pislya gibeli dinozavriv 65 miljoniv rokiv tomu mi stikayemosya z globalnim masovim vimirannyam dikoyi prirodi Mi nehtuyemo zanepadom inshih vidiv bo ce barometr yakij rozkrivaye nash vpliv na svit yakij pidtrimuye nas Majk Barrett direktor po nauci ta politici u viddilenni WWF Velikoyi Britaniyi Hvorobi Zolota zhaba Kosta Riki vimerla priblizno 1989 roku Yiyi zniknennya poyasnyuyetsya poyednannyam dekilkoh faktoriv sered yakih poteplinnya gribok vtrata seredovisha prozhivannya ta vprovadzhennya invazivnih vidiv Taffi ostannya derev yana zhaba z vidu Ecnomiohyla rabborum zaginula u veresni 2016 roku Vid zaginuv cherez vid gribiv hidridiv Batrachochytrium dendrobatidis Zmenshennya populyacij zemnovodnih takozh bulo viznacheno yak pokaznik degradaciyi dovkillya Okrim vtrati miscya prozhivannya ta zabrudnennya hitridiomikoz gribkova infekciya vipadkovo poshiryuvana peremishennyam lyudini globalizaciya ta torgivlya dikimi tvarinami sprichinili znachne padinnya chiselnosti ponad 500 vidiv zemnovodnih ta vimirannya majzhe 90 vidiv Vid gribiv Chitrid poshirivsya po vsij Avstraliyi Novij Zelandiyi Centralnij Americi ta Africi vklyuchayuchi zoni z visokim riznomanittyam zemnovodnih takih yak hmarni lisi v Gondurasi ta na Madagaskari Batrachochytrium salamandrivorans shozha infekciya sho zagrozhuye salamandram Zemnovodni zaraz ye najbilsh znikayuchoyu grupoyu hrebetnih yaka isnuvala ponad 300 miljoniv rokiv i perezhila tri inshi masovi vimirannya Miljoni kazhaniv v SShA vimirayut z 2012 roku cherez poshirennya gribkovoyi infekciyi vid yevropejskih kazhaniv yaki shozhe mayut imunitet Padinnya populyaciyi sklalo do 90 protyagom ostannih p yati rokiv i prognozuyetsya vimirannya prinajmni odnogo vidu kazhaniv V danij chas nemaye zhodnoyi formi likuvannya i taki zanepadi buli nazvani bezprecedentnimi v istoriyi evolyuciyi kazhaniv Alanom Hiksom z Derzhavnogo departamentu ohoroni navkolishnogo seredovisha shtatu Nyu Jork U period z 2007 po 2013 rik ponad desyat miljoniv vulikiv buli pokinuti cherez rozlad kolapsuvannya koloniyi sho zmushuye bdzhil robitnikiv vidmovlyatisya vid svoyeyi korolevi Hocha naukova spilnota ne maye yedinoyi tochki zoru propoziciyi vklyuchayut zarazhennya klishami Varroa ta Acarapis nepravilne harchuvannya genetichni faktori imunodeficit vtrata seredovisha prozhivannya zmina praktiki bdzhilnictva abo poyednannya faktoriv Poslablennya vplivu faktoriv vimirannyaSimvol Vimirannya Nezvazhayuchi na chislenni mizhnarodni naukovi doslidzhennya ta politichni ugodi sho pidtverdzhuyut sho zberezhennya ta stale vikoristannya biologichnogo riznomanittya ye globalnim prioritetom svitove bioriznomanittya prodovzhuye zanepadati Deyaki providni vcheni vistupayut za te shob globalna spilnota vidilila dlya ohoronyuvanih teritorij 30 planeti do 2030 roku ta 50 do 2050 roku shob pom yakshiti suchasnu krizu vimirannya oskilki prognozuyetsya zbilshennya kilkosti lyudskogo naselennya do 10 milyardiv do seredini stolittya Do cogo chasu za prognozami vdvichi zbilshuvatimetsya spozhivannya lyudmi produktiv harchuvannya ta vodnih resursiv U zviti WWF 2018 roku avtori proponuyut tri neobhidni kroki u plani z 2020 po 2050 roku Chitko viznachiti metu vidnovlennya bioriznomanittya Rozrobiti nabir vimiryuvanih ta vidpovidnih pokaznikiv progresu Uzgoditi kompleks zahodiv yaki mozhut dopomogti kolektivno dosyagti postavlenoyi meti u neobhidnij period chasu U listopadi 2018 roku golova OON z pitan bioriznomanittya Kristiana Pashka Palmer zaklikala lyudej u vsomu sviti chiniti tisk na uryadi dlya zdijsnennya znachnih zahodiv zahistu dikoyi prirodi do 2020 roku oskilki burhlivi vtrati bioriznomanittya ye movchaznim vbivceyu nastilki zh nebezpechnim yak globalne poteplinnya Vona kazhe sho cej vpliv vidriznyayetsya vid zmin klimatu koli lyudi vidchuvayut takij vpliv u povsyakdennomu zhitti Z bioriznomanittyam ce ne tak vidchutno ale do togo momentu koli ti vidchuyesh sho vidbuvayetsya mozhe buti vzhe pizno Div takozhAntropocentrizm Naslidki globalnogo poteplinnya Chervonij spisok Mizhnarodnogo soyuzu ohoroni prirodi Okislennya vod Svitovogo okeanu Fitoplankton Sindrom Kesslera film en kniga Shoste vimirannyaPosilannyaLiving Planet Report 2018 WWF 20 bereznya 2020 u Wayback Machine The Sixth Extinction na YouTube November 17 2014 The Extinction Crisis 3 veresnya 2019 u Wayback Machine Species Selection Maintains Self Incompatibility 31 zhovtnya 2010 u Wayback Machine Goldberg et al Science 22 October 2010 493 49 The extinction risk for birds mammals and amphibian 4 veresnya 2019 u Wayback Machine 2010 2010 may be the worst year ever for coral death in the Caribbean 2 listopada 2010 u Wayback Machine Science 22 October 2010 Vol 330 no 6003 p 437 American Museum of Natural History Arhiv originalu za 29 chervnya 2019 Procitovano 3 serpnya 2008 Arhiv originalu za 29 zhovtnya 2012 Procitovano 18 zhovtnya 2012 Earth has lost half of its wildlife in the past 40 years says WWF 4 veresnya 2019 u Wayback Machine The Guardian September 30 2014 A third of birds in North America threatened with extinction 3 veresnya 2019 u Wayback Machine CBC News May 18 2016 Why don t we grieve for extinct species 4 veresnya 2019 u Wayback Machine The Guardian November 19 2016 Vanishing The extinction crisis is far worse than you think 4 veresnya 2019 u Wayback Machine CNN December 2016 Humans Just Killed Off These 12 Animals And You Didn t Even Notice 20 lyutogo 2019 u Wayback Machine The Huffington Post December 16 2016 Extinct which animals could we lose forever in 2017 4 veresnya 2019 u Wayback Machine The Telegraph January 1 2017 Expanding Human Habitat Puts Giraffe Population At Risk 4 veresnya 2019 u Wayback Machine NPR 4 January 2017 Endangered Species and the Stuff We Buy All Mapped Out 12 listopada 2020 u Wayback Machine The New York Times 6 January 2017 Biologists say half of all species could be extinct by end of century 15 sichnya 2020 u Wayback Machine The Guardian 25 February 2017 Humans are ushering in the sixth mass extinction of life on Earth scientists warn 4 veresnya 2019 u Wayback Machine The Independent 31 May 2017 Sixth mass extinction The era of biological annihilation 20 sichnya 2018 u Wayback Machine CNN July 11 2017 Human activity pushing Earth towards sixth mass species extinction report warns 25 serpnya 2019 u Wayback Machine CBC Mar 26 2018 Terror being waged on wildlife leaders warn 23 serpnya 2019 u Wayback Machine The Guardian October 4 2018 Warning a sixth mass species extinction is on the cards 12 lipnya 2019 u Wayback Machine United Nations Environment Programme April 1 2019PrimitkiWorld Scientists Warning to Humanity A Second Notice angl journal 2017 13 November vol 67 no 12 P 1026 1028 DOI 10 1093 biosci bix125 Ceballos Gerardo Ehrlich Paul R The misunderstood sixth mass extinction Science journal 2018 Vol 360 no 6393 6 P 1080 1081 DOI 10 1126 science aau0191 PMID 29880679 Gerardo Ceballos The misunderstood sixth mass extinction Science journal 2018 Vol 360 no 6393 6 P 1080 1081 DOI 10 1126 science aau0191 PMID 29880679 Pimm S L The biodiversity of species and their rates of extinction distribution and protection Science journal 2014 Vol 344 no 6187 5 P 1246752 DOI 10 1126 science 1246752 PMID 24876501 Stuart L Pimm The Future of Biodiversity angl Science 1995 Vol 269 5222 S 347 350 Bibcode 1995Sci 269 347P DOI 10 1126 science 269 5222 347 PMID 17841251 Jurriaan M De Vos Estimating the normal background rate of species extinction Conservation Biology journal diario 2014 V 29 no 2 8 P 452 462 ISSN 0888 8892 DOI 10 1111 cobi 12380 Lawton J H Extinction Rates angl 1995 Vol 9 S 124 126 DOI 10 1046 j 1420 9101 1996 t01 1 9010124 x Plumer Brad 6 travnya 2019 The New York Times Arhiv originalu za 14 chervnya 2019 Procitovano 6 travnya 2019 Human actions threaten more species with global extinction now than ever before the report concludes estimating that around 1 million species already face extinction many within decades unless action is taken Staff 6 travnya 2019 Arhiv originalu za 14 chervnya 2019 Procitovano 6 travnya 2019 Chris T Darimont The unique ecology of human predators Science 2015 Vol 349 no 6250 8 P 858 860 ISSN 0036 8075 Bibcode 2015Sci 349 858D DOI 10 1126 science aac4249 PMID 26293961 Phillips Kristine 12 lipnya 2017 The Washington Post Arhiv originalu za 14 veresnya 2019 Procitovano 21 listopada 2018 Cockburn Harry 29 bereznya 2019 The Independent Arhiv originalu za 22 travnya 2019 Procitovano 1 kvitnya 2019 Encroachment by people into one of Africa s most celebrated ecosystems is squeezing the wildlife in its core by damaging habitation and disrupting the migration routes of animals a major international study has concluded Gerardo Ceballos Biological annihilation via the ongoing sixth mass extinction signaled by vertebrate population losses and declines angl Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America journal 2017 23 May vol 114 no 30 P E6089 E6096 DOI 10 1073 pnas 1704949114 PMID 28696295 Bjorn Lomborg The Skeptical Environmentalist Measuring the Real State of the World 17 kvitnya 2018 u Wayback Machine 2001 World Scientists Warning to Humanity A Second Notice 15 grudnya 2019 angl 2017 Vol 67 12 13 November S 1026 1028 DOI 10 1093 biosci bix125 Gerardo Ceballos Biological annihilation via the ongoing sixth mass extinction signaled by vertebrate population losses and declines angl Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America journal 2017 Vol 114 30 23 May S E6089 E6096 DOI 10 1073 pnas 1704949114 PMID 28696295 Gerardo Ceballos Accelerated modern human induced species losses Entering the sixth mass extinction angl Science Advances journal 2015 Vol 1 5 Bibcode 2015SciA 1E0253C DOI 10 1126 sciadv 1400253 PMID 26601195 Rodolfo Dirzo Defaunation in the Anthropocene angl Science 2014 Vol 345 6195 S 401 406 Bibcode 2014Sci 345 401D DOI 10 1126 science 1251817 PMID 25061202 Mark Williams The Anthropocene Biosphere The Anthropocene Review 2015 T 2 3 S 196 219 DOI 10 1177 2053019615591020 Elizabeth Kolbert The Sixth Extinction An Unnatural History Henry Holt and Company 2014 02 11 336 s ISBN 9780805099799 Barnosky Anthony D Has the Earth s sixth mass extinction already arrived angl Nature journal 2011 Vol 471 7336 3 March S 51 57 Bibcode 2011Natur 471 51B DOI 10 1038 nature09678 PMID 21368823 Edward O Wilson The Future of Life Vintage Books 2003 253 s ISBN 9780679768111 Doughty C E Biophysical feedbacks between the Pleistocene megafauna extinction and climate The first human induced global warming angl en journal 2010 Vol 37 15 S n a Bibcode 2010GeoRL 3715703D DOI 10 1029 2010GL043985 Donald K Grayson Clovis Hunting and Large Mammal Extinction A Critical Review of the Evidence angl Journal of World Prehistory journal 2012 Vol 16 4 December S 313 359 DOI 10 1023 A 1022912030020 Elizabeth Kolbert The Sixth Extinction An Unnatural History Henry Holt and Company 2014 02 11 336 s ISBN 9780805099799 George L W Perry A high precision chronology for the rapid extinction of New Zealand moa Aves Dinornithiformes angl en journal 2014 Vol 105 1 December S 126 135 Bibcode 2014QSRv 105 126P DOI 10 1016 j quascirev 2014 09 025 American Museum of Natural History Press Release Arhiv originalu za 29 chervnya 2019 Procitovano 10 lyutogo 2018 Jurriaan M De Vos Estimating the normal background rate of species extinction angl Conservation Biology journal Wiley Blackwell 2014 Vol 29 2 26 August S 452 462 DOI 10 1111 cobi 12380 PMID 25159086 Lawton J H Extinction Rates angl en journal 1995 Vol 9 1 S 124 126 DOI 10 1046 j 1420 9101 1996 t01 1 9010124 x Li S New York Times Arhiv originalu za 1 zhovtnya 2019 Procitovano 10 lyutogo 2018 Vignieri S Vanishing fauna Special issue angl Science 2014 Vol 345 6195 25 July S 392 412 DOI 10 1126 science 345 6195 392 PMID 25061199 World Scientists Warning to Humanity A Second Notice 15 grudnya 2019 angl 2017 Vol 67 12 13 November S 1026 1028 DOI 10 1093 biosci bix125 Wooldridge S A 9 chervnya 2008 PDF Biogeosciences Discuss 5 3 2401 2423 doi 10 5194 bgd 5 2401 2008 Arhiv originalu PDF za 2 veresnya 2019 Procitovano 4 veresnya 2019 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite journal title Shablon Cite journal cite journal a Obslugovuvannya CS1 Storinki iz nepoznachenim DOI z bezkoshtovnim dostupom posilannya Jackson J B C Aug 2008 Colloquium paper ecological extinction and evolution in the brave new ocean Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America 105 Suppl 1 11458 11465 Bibcode 2008PNAS 10511458J doi 10 1073 pnas 0802812105 ISSN 0027 8424 PMC 2556419 PMID 18695220 Kolbert Elizabeth 2014 The Sixth Extinction An Unnatural History New York City Henry Holt and Company ISBN 978 0805092998 Zalasiewicz Jan Williams Mark Smith Alan Barry Tiffany L Coe Angela L Bown Paul R Brenchley Patrick Cantrill David Gale Andrew Gibbard Philip Gregory F John Hounslow Mark W Kerr Andrew C Pearson Paul Knox Robert Powell John Waters Colin Marshall John Oates Michael Rawson Peter Stone Philip 2008 Are we now living in the Anthropocene GSA Today 18 2 Elewa Ashraf M T 2008 14 Current mass extinction U Elewa Ashraf M T red Mass Extinction s 191 194 doi 10 1007 978 3 540 75916 4 14 ISBN 978 3 540 75915 7 Ruddiman W F 2003 PDF Climatic Change 61 3 261 293 doi 10 1023 b clim 0000004577 17928 fa Arhiv originalu PDF za 3 veresnya 2006 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite journal title Shablon Cite journal cite journal a Cite maye pustij nevidomij parametr 1 dovidka Subcommission on Quaternary Stratigraphy Arhiv originalu za 17 lyutogo 2016 Procitovano 21 sichnya 2016 Cruzten P J 2002 Geology of mankind The Anthropocene Nature 415 6867 23 Bibcode 2002Natur 415 23C doi 10 1038 415023a PMID 11780095 Steffen Will Persson Asa Deutsch Lisa Zalasiewicz Jan Williams Mark Richardson Katherine Crumley Carole Crutzen Paul Folke Carl Gordon Line Molina Mario Ramanathan Veerabhadran Rockstrom Johan Scheffer Marten Schellnhuber Hans Joachim Svedin Uno 2011 The Anthropocene From Global Change to Planetary Stewardship Ambio 40 7 739 761 doi 10 1007 s13280 011 0185 x PMC 3357752 PMID 22338713 Ruddiman W F 2003 The anthropogenic greenhouse gas era began thousands of years ago PDF Climatic Change 61 3 261 293 CiteSeerX 10 1 1 651 2119 doi 10 1023 b clim 0000004577 17928 fa Archived from the original PDF on 2006 09 03 Tollefson Jeff 2011 03 25 The 8 000 year old climate puzzle Nature News Williams Mark Zalasiewicz Jan Haff P K Schwagerl Christian Barnosky Anthony D Ellis Erle C 2015 The Anthropocene Review 2 3 196 219 doi 10 1177 2053019615591020 Arhiv originalu za 25 lyutogo 2020 Procitovano 1 grudnya 2019 Vignieri S 25 lipnya 2014 Science 345 6195 392 412 doi 10 1126 science 345 6195 392 PMID 25061199 Arhiv originalu za 20 grudnya 2016 Procitovano 4 veresnya 2019 Pimm S L Jenkins C N Abell R Brooks T M Gittleman J L Joppa L N Raven P H Roberts C M Sexton J O 30 May 2014 The biodiversity of species and their rates of extinction distribution and protection PDF Science 344 6187 1246752 doi 10 1126 science 1246752 PMID 24876501 The overarching driver of species extinction is human population growth and increasing per capita consumption Ceballos Gerardo Ehrlich Paul R Dirzo Rodolfo 23 May 2017 Biological annihilation via the ongoing sixth mass extinction signaled by vertebrate population losses and declines PNAS 114 30 E6089 E6096 doi 10 1073 pnas 1704949114 PMC 5544311 PMID 28696295 Much less frequently mentioned are however the ultimate drivers of those immediate causes of biotic destruction namely human overpopulation and continued population growth and overconsumption especially by the rich These drivers all of which trace to the fiction that perpetual growth can occur on a finite planet are themselves increasing rapidly Ceballos Gerardo Ehrlich Paul R Barnosky Anthony D Garcia Andres Pringle Robert M Palmer Todd M 2015 Accelerated modern human induced species losses Entering the sixth mass extinction Science Advances 1 5 e1400253 Bibcode 2015SciA 1E0253C doi 10 1126 sciadv 1400253 PMC 4640606 PMID 26601195 Ruddiman W F 2009 Effect of per capita land use changes on Holocene forest clearance and CO2 emissions Quaternary Science Reviews 28 27 28 3011 3015 Bibcode 2009QSRv 28 3011R doi 10 1016 j quascirev 2009 05 022 Hooke R LeB Martin Duque J F Pedraza J 2012 Land transformation by humans A review GSA Today 22 12 4 10 doi 10 1130 GSAT151A Vitousek P M Mooney H A Lubchenco J Melillo J M 1997 Human Domination of Earth s Ecosystems Science 277 5325 494 499 CiteSeerX 10 1 1 318 6529 doi 10 1126 science 277 5325 494 Gaston K J Blackburn T N G Klein Goldewijk K 2003 Habitat conversion and global avian biodiversity loss Proceedings of the Royal Society B 270 1521 1293 1300 doi 10 1098 rspb 2002 2303 PMC 1691371 PMID 12816643 Teyssedre A Couvet D 2007 Expected impact of agriculture expansion on the global avifauna C R Biologies 30 3 247 254 doi 10 1016 j crvi 2007 01 003 PMID 17434119 Measuring extinction species by species The Economic Times 2008 11 06 Retrieved 2010 05 20 Lawton J H May R M 1995 Extinction Rates Journal of Evolutionary Biology 9 124 126 doi 10 1046 j 1420 9101 1996 t01 1 9010124 x Torres Luisa September 23 2019 When We Love Our Food So Much That It Goes Extinct NPR Retrieved October 10 2019 Dawson Ashley 2016 Extinction A Radical History OR Books p 41 ISBN 978 1 944869 01 4 Harvey David 2005 A Brief History of Neoliberalism Oxford University Press p 173 ISBN 978 0199283279 Walters M 2012 Extinct Birds London A amp C Black ISBN 978 1 4081 5725 1 Perry George L W Wheeler Andrew B Wood Jamie R Wilmshurst Janet M 2014 12 01 A high precision chronology for the rapid extinction of New Zealand moa Aves Dinornithiformes Quaternary Science Reviews 105 126 135 Crowley Brooke E 2010 09 01 A refined chronology of prehistoric Madagascar and the demise of the megafauna Quaternary Science Reviews Special Theme Case Studies of Neodymium Isotopes in Paleoceanography 29 19 20 2591 2603 Bibcode 2010QSRv 29 2591C doi 10 1016 j quascirev 2010 06 030 Darimont Chris T Fox Caroline H Bryan Heather M Reimchen Thomas E 21 August 2015 The unique ecology of human predators Science 349 6250 858 860 Bibcode 2015Sci 349 858D doi 10 1126 science aac4249 ISSN 0036 8075 PMID 26293961 Carrington Damian 29 serpnya 2016 The Guardian Arhiv originalu za 11 chervnya 2020 Procitovano 30 serpnya 2016 Bar On Yinon M Phillips Rob Milo Ron 2018 The biomass distribution on Earth Proceedings of the National Academy of Sciences 115 25 6506 6511 Ruddiman W F 2009 Effect of per capita land use changes on Holocene forest clearance and CO2 emissions Quaternary Science Reviews 28 27 28 3011 3015 Lynch Patrick 15 December 2011 Secrets from the past point to rapid climate change in the future NASA s Earth Science News Team Retrieved 2 April 2016 www thegreatstory org Arhiv originalu za 27 veresnya 2019 Procitovano 31 sichnya 2016 MacPhee R D E Jull A J T McDonald H G Woods C A Iturralde Vinent M Hodgins G W L 2005 Asynchronous extinction of late Quaternary sloths on continents and islands Proceedings of the National Academy of Sciences 102 33 11763 11768 Bibcode 2005PNAS 10211763S doi 10 1073 pnas 0502777102 PMC 1187974 PMID 16085711 Steadman ta Martin 2003 Steadman 1995 Miller Gifford Magee John Smith Mike Spooner Nigel Baynes Alexander Lehman Scott Fogel Marilyn Johnston Harvey Williams Doug 29 sichnya 2016 Human predation contributed to the extinction of the Australian megafaunal bird Genyornis newtoni sim 47 ka Nature Communications 7 10496 Bibcode 2016NatCo 710496M doi 10 1038 ncomms10496 PMC 4740177 PMID 26823193 Australian Geographic angl Arhiv originalu za 16 lyutogo 2020 Procitovano 4 kvitnya 2017 www sciencedaily com Arhiv originalu za 18 lyutogo 2020 Procitovano 1 lyutogo 2016 PDF Arhiv originalu PDF za 10 lyutogo 2019 Turney Chris S M Flannery Timothy F Roberts Richard G Reid Craig Fifield L Keith Higham Tom F G Jacobs Zenobia Kemp Noel Colhoun Eric A 21 serpnya 2008 Proceedings of the National Academy of Sciences 105 34 12150 3 Bibcode 2008PNAS 10512150T doi 10 1073 pnas 0801360105 ISSN 0027 8424 PMC 2527880 PMID 18719103 Arhiv originalu za 18 lyutogo 2019 Procitovano 16 lyutogo 2020 Burney David A Burney Lida Pigott Godfrey Laurie R Jungers William L Goodman Steven M Wright Henry T Jull A J Timothy 1 lipnya 2004 A chronology for late prehistoric Madagascar Journal of Human Evolution 47 1 2 25 63 doi 10 1016 j jhevol 2004 05 005 PMID 15288523 Brooke E Crowley A refined chronology of prehistoric Madagascar and the demise of the megafauna angl Quaternary Science Reviews journal 2010 Vol 29 19 20 1 September S 2591 2603 Bibcode 2010QSRv 29 2591C DOI 10 1016 j quascirev 2010 06 030 Hawkins A F A Goodman S M 2003 Goodman S M Benstead J P red The Natural History of Madagascar University of Chicago Press s 1026 1029 ISBN 978 0 226 30307 9 Perez Ventura R Godfrey Laurie R Nowak Kemp Malgosia Burney David A Ratsimbazafy Jonah Vasey Natalia 1 grudnya 2005 Evidence of early butchery of giant lemurs in Madagascar Journal of Human Evolution 49 6 722 742 doi 10 1016 j jhevol 2005 08 004 PMID 16225904 This may refer to groups of animals endangered by climate change For example during a catastrophic drought remaining animals would be gathered around the few remaining watering holes and thus become extremely vulnerable The Early Settlement of North America The Clovis Era Gary Haynes 2002 ISBN 9780521524636 18 19 Martin P S 1995 Mammoth Extinction Two Continents and Wrangel Island Radiocarbon 37 1 7 10 doi 10 1017 s0033822200014739 Pitulko V V Nikolsky P A Girya E Y Basilyan A E Tumskoy V E Koulakov S A Astakhov S N Pavlova E Y Anisimov M A 2004 The Yana RHS site Humans in the Arctic before the Last Glacial Maximum Science 303 5654 52 56 Bibcode 2004Sci 303 52P doi 10 1126 science 1085219 PMID 14704419 Elias S A Schreve D C 2013 Late Pleistocene Megafaunal Extinctions PDF Encyclopedia of Quaternary Science vid 2nd Amsterdam Elsevier s 700 711 Arhiv originalu PDF za 10 sichnya 2017 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite book title Shablon Cite book cite book a Cite maye pustij nevidomij parametr df dovidka Pushkina D Raia P 2008 Human influence on distribution and extinctions of the late Pleistocene Eurasian megafauna Journal of Human Evolution 54 6 769 782 doi 10 1016 j jhevol 2007 09 024 PMID 18199470 Mann Daniel H Groves Pamela Reanier Richard E Gaglioti Benjamin V Kunz Michael L Shapiro Beth 2015 Life and extinction of megafauna in the ice age Arctic Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America 112 46 14301 14306 Bibcode 2015PNAS 11214301M doi 10 1073 pnas 1516573112 PMC 4655518 PMID 26578776 Slezak Michael 14 chervnya 2016 The Guardian London Arhiv originalu za 14 chervnya 2016 Procitovano 16 listopada 2016 Zalasiewicz Jan Williams Mark Smith Alan Barry Tiffany L Coe Angela L Bown Paul R Brenchley Patrick Cantrill David Gale Andrew Gibbard Philip Gregory F John Hounslow Mark W Kerr Andrew C Pearson Paul Knox Robert Powell John Waters Colin Marshall John Oates Michael Rawson Peter Stone Philip 2008 Are we now living in the Anthropocene GSA Today 18 2 4 doi 10 1130 GSAT01802A 1 Graham R W Mead J I 1987 Environmental fluctuations and evolution of mammalian faunas during the last deglaciation in North America U Ruddiman W F Wright J H E red North America and Adjacent Oceans During the Last Deglaciation The Geology of North America T K 3 ISBN 978 0 8137 5203 7 Martin P S 1967 Prehistoric overkill U Martin P S Wright H E red Pleistocene extinctions The search for a cause New Haven Yale University Press ISBN 978 0 300 00755 8 Lyons S K Smith F A Brown J H 2004 Of mice mastodons and men human mediated extinctions on four continents PDF Evolutionary Ecology Research 6 339 358 Arhiv originalu PDF za 14 travnya 2012 Procitovano 18 zhovtnya 2012 Andersen S T 1973 The differential pollen productivity of trees and its significance for the interpretation of a pollen diagram from a forested region U Birks H J B West R G red Quaternary plant ecology the 14th symposium of the British Ecological society University of Cambridge 28 30 March 1972 Oxford Blackwell Scientific ISBN 978 0 632 09120 1 Ashworth C A 1980 Environmental implications of a beetle assemblage from the Gervais formation Early Wisconsinian Minnesota Quaternary Research 13 2 200 12 Bibcode 1980QuRes 13 200A doi 10 1016 0033 5894 80 90029 0 Birks H H 1973 Modern macrofossil assemblages in lake sediments in Minnesota U Birks H J B West R G red Quaternary plant ecology the 14th symposium of the British Ecological Society University of Cambridge 28 30 March 1972 Oxford Blackwell Scientific ISBN 978 0 632 09120 1 Birks H J B Birks H H 1980 Quaternary paleoecology Baltimore Univ Park Press ISBN 978 1 930665 56 9 Bradley R S 1985 Quaternary Paleoclimatology Methods of Paleoclimatic Reconstruction Winchester MA Allen amp Unwin ISBN 978 0 04 551068 9 Davis M B 1976 Pleistocene biogeography of temperate deciduous forests Geoscience and man Ecology of the Pleistocene T 13 Baton Rouge School of Geoscience Louisiana State University Firestone Richard West Allen Warwick Smith Simon 4 chervnya 2006 The Cycle of Cosmic Catastrophes How a Stone Age Comet Changed the Course of World Culture Bear amp Company s 392 ISBN 978 1 59143 061 2 Firestone RB West A Kennett JP ta in October 2007 Evidence for an extraterrestrial impact 12 900 years ago that contributed to the megafaunal extinctions and the Younger Dryas cooling Proc Natl Acad Sci U S A 104 41 16016 21 Bibcode 2007PNAS 10416016F doi 10 1073 pnas 0706977104 PMC 1994902 PMID 17901202 Bunch T E Hermes R E Moore A M Kennettd Douglas J Weaver James C Wittke James H DeCarli Paul S Bischoff James L Hillman Gordon C Howard George A Kimbel David R Kletetschka Gunther Lipo Carl P Sakai Sachiko Revay Zsolt West Allen Firestone Richard B Kennett James P June 2012 Very high temperature impact melt products as evidence for cosmic airbursts and impacts 12 900 years ago Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America 109 28 E1903 12 Bibcode 2012PNAS 109E1903B doi 10 1073 pnas 1204453109 PMC 3396500 PMID 22711809 Wolf A Doughty C E Malhi Y 2013 Lateral Diffusion of Nutrients by Mammalian Herbivores in Terrestrial Ecosystems PLoS ONE 8 8 e71352 Marshall M 2013 08 11 Ecosystems still feel the pain of ancient extinctions New Scientist Retrieved 12 August 2013 Sandom Christopher Faurby Soren Sandel Brody Svenning Jens Christian 4 chervnya 2014 Global late Quaternary megafauna extinctions linked to humans not climate change Proceedings of the Royal Society B 281 1787 20133254 doi 10 1098 rspb 2013 3254 PMC 4071532 PMID 24898370 Wilkinson D M Nisbet E G Ruxton G D 2012 Current Biology 22 9 R292 R293 doi 10 1016 j cub 2012 03 042 PMID 22575462 Arhiv originalu za 7 serpnya 2018 Procitovano 8 travnya 2012 BBC Nature News 7 May 2012 Arhiv originalu za 1 grudnya 2015 Procitovano 8 May 2012 Smith F A Elliot S M Lyons S K 23 May 2010 Methane emissions from extinct megafauna Nature Geoscience 3 Kelliher F M Clark H 15 March 2010 Methane emissions from bison An historic herd estimate for the North American Great Plains Agricultural and Forest Meteorology 150 3 473 577 MacFee R D E amp Marx P A 1997 Humans hyperdisease and first contact extinctions U Goodman S amp Patterson B D red Natural Change and Human Impact in Madagascar Washington D C Smithsonian Press s 169 217 ISBN 978 1 56098 683 6 MacFee R D E amp Marx P A 1998 American Museum of Natural History Arhiv originalu za 25 lyutogo 2021 Procitovano 22 lyutogo 2020 MacPhee Ross D E Marx Preston 1997 The 40 000 year Plague Humans Hyperdisease and First Contact Extinctions Natural Change and Human Impact in Madagascar Washington D C Smithsonian Institution Press s 169 217 Lyons K Smith F A Wagner P J White E P Brown J H 2004 PDF Ecology Letters 7 9 859 68 doi 10 1111 j 1461 0248 2004 00643 x Arhiv originalu PDF za 17 chervnya 2011 Procitovano 22 lyutogo 2020 Lapointe D A Atkinson C T Samuel M D 2012 Annals of the New York Academy of Sciences 1249 1 211 26 Bibcode 2012NYASA1249 211L doi 10 1111 j 1749 6632 2011 06431 x PMID 22320256 Arhiv originalu za 4 serpnya 2020 Procitovano 22 lyutogo 2020 Estrada Alejandro Garber Paul A Rylands Anthony B Roos Christian Fernandez Duque Eduardo Di Fiore Anthony Anne Isola Nekaris K Nijman Vincent Heymann Eckhard W Lambert Joanna E Rovero Francesco Barelli Claudia Setchell Joanna M Gillespie Thomas R Mittermeier Russell A Arregoitia Luis Verde de Guinea Miguel Gouveia Sidney Dobrovolski Ricardo Shanee Sam Shanee Noga Boyle Sarah A Fuentes Agustin MacKinnon Katherine C Amato Katherine R Meyer Andreas L S Wich Serge Sussman Robert W Pan Ruliang Kone Inza Li Baoguo 18 sichnya 2017 Impending extinction crisis of the world s primates Why primates matter Science Advances 3 1 e1600946 Bibcode 2017SciA 3E0946E doi 10 1126 sciadv 1600946 PMC 5242557 PMID 28116351 Dirzo R Galetti M 2013 Ecological and Evolutionary Consequences of Living in a Defaunated World Biological Conservation 163 1 6 doi 10 1016 j biocon 2013 04 020 Lions tigers big cats may face extinction in 20 years 14 kvitnya 2016 u Wayback Machine by Dan Vergano USA Today October 28 2011 Visser Nick 27 grudnya 2016 The Huffington Post Arhiv originalu za 28 grudnya 2016 Procitovano 27 grudnya 2016 Duranta Sarah M Mitchell Nicholas Groom Rosemary Pettorelli Nathalie Ipavec Audrey Jacobson Andrew P Woodroffe Rosie Bohm Monika Hunter Luke T B Becker Matthew S Broekhuis Femke Bashir Sultana Andresen Leah Aschenborn Ortwin Beddiaf Mohammed Belbachir Farid Belbachir Bazi Amel Berbash Ali Brandao de Matos Machado Iracelma Breitenmoser Christine Chege Monica Cilliers Deon Davies Mostert Harriet Dickman Amy J Ezekiel Fabiano Farhadinia Mohammad S Funston Paul Henschel Philipp Horgan Jane de Iongh Hans H Jowkar Houman Klein Rebecca Lindsey Peter Andrew Marker Laurie Marnewick Kelly Melzheimera Joerg Merkle Johnathan M sokab Jassiel Msuhac Maurus O Neill Helen Parker Megan Purchase Gianetta Sahailou Samaila Saidu Yohanna Samna Abdoulkarim Schmidt Kuntze Anne Selebatso Eda Sogbohossou Etotepe A Soultan Alaaeldin Stone Emma van der Meer Esther van Vuuren Rudie Wykstra Mary Young Overto Kim 2016 PDF Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America 114 3 1 6 doi 10 1073 pnas 1611122114 PMC 5255576 PMID 28028225 Arhiv originalu PDF za 11 sichnya 2017 Procitovano 23 lyutogo 2020 Kluser S and Peduzzi P 2007 Global pollinator decline a literature review UNEP GRID Europe Dirzo Rodolfo Young Hillary S Galetti Mauro Ceballos Gerardo Isaac Nick J B Collen Ben 2014 PDF Science 345 6195 401 406 Bibcode 2014Sci 345 401D doi 10 1126 science 1251817 PMID 25061202 Arhiv originalu PDF za 11 travnya 2017 Procitovano 16 grudnya 2016 The Guardian 18 zhovtnya 2017 Arhiv originalu za 24 lyutogo 2020 Procitovano 24 lyutogo 2020 Carrington Damian 10 lyutogo 2019 The Guardian Arhiv originalu za 10 lyutogo 2019 Procitovano 10 lyutogo 2019 Briggs Helen 30 zhovtnya 2019 BBC Arhiv originalu za 3 listopada 2019 Procitovano 2 listopada 2019 AAAS 2000 Arhiv originalu za 9 bereznya 2011 Procitovano 12 lyutogo 2008 The Washington Post 15 grudnya 2014 Arhiv originalu za 18 grudnya 2014 Procitovano 24 lyutogo 2020 British Broadcasting Corporation 20 bereznya 2018 Arhiv originalu za 23 lipnya 2018 7 Iconic Animals Humans Are Driving to Extinction 25 chervnya 2021 u Wayback Machine November 22 2013 Platt John R Arhiv originalu za 17 listopada 2011 Procitovano 24 lyutogo 2020 Inus Kristy 18 kvitnya 2019 The Star Online Arhiv originalu za 26 kvitnya 2019 Procitovano 26 kvitnya 2019 Fletcher Martin 31 sichnya 2015 The Telegraph Arhiv originalu za 15 serpnya 2021 Procitovano 14 grudnya 2016 Carrington Damian 8 grudnya 2016 The Guardian Arhiv originalu za 13 serpnya 2021 Procitovano 8 grudnya 2016 CNN 12 grudnya 2016 Arhiv originalu za 1 bereznya 2020 Procitovano 1 bereznya 2020 Pennisi Elizabeth 18 zhovtnya 2016 Science Arhiv originalu za 15 kvitnya 2021 Procitovano 21 listopada 2016 Ripple William J Abernethy Katharine Betts Matthew G Chapron Guillaume Dirzo Rodolfo Galetti Mauro Levi Taal Lindsey Peter A Macdonald David W Machovina Brian Newsome Thomas M Peres Carlos A Wallach Arian D Wolf Christopher Young Hillary 2016 Bushmeat hunting and extinction risk to the world s mammals Royal Society Open Science 3 10 1 16 Bibcode 2016RSOS 360498R doi 10 1098 rsos 160498 PMC 5098989 PMID 27853564 Benitez Lopez A Alkemade R Schipper A M Ingram D J Verweij P A Eikelboom J A J Huijbregts M A J 14 kvitnya 2017 The impact of hunting on tropical mammal and bird populations Science 356 6334 180 183 Bibcode 2017Sci 356 180B doi 10 1126 science aaj1891 PMID 28408600 Milman Oliver 6 lyutogo 2019 The Guardian Arhiv originalu za 7 lyutogo 2019 Procitovano 8 lyutogo 2019 Ripple W J ta in 2019 Are we eating the world s megafauna to extinction Conservation Letters e12627 doi 10 1111 conl 12627 Wilcox Christie 17 zhovtnya 2018 National Geographic Arhiv originalu za 17 zhovtnya 2018 Procitovano 17 zhovtnya 2018 Yong Ed 15 zhovtnya 2018 The Atlantic Arhiv originalu za 3 listopada 2018 Procitovano 1 listopada 2018 Carrington Damian 26 zhovtnya 2016 The Guardian Arhiv originalu za 9 zhovtnya 2019 Procitovano 26 zhovtnya 2016 PDF Zvit Living Planet World Wildlife Fund s 1 74 ISBN 978 2 940529 40 7 Arhiv originalu PDF za 12 chervnya 2021 Procitovano 21 listopada 2018 Summary 2016 12 13 u Wayback Machine PDF Zvit Living Planet World Wildlife Fund s 1 75 ISBN 978 2 940529 90 2 Arhiv originalu PDF za 21 listopada 2018 Procitovano 21 listopada 2018 Summary 21 listopada 2018 u Wayback Machine Presreliz World Wildlife Fund 29 zhovtnya 2018 Arhiv originalu za 30 zhovtnya 2018 Procitovano 31 zhovtnya 2018 Carrington Damian 29 zhovtnya 2018 The Guardian Arhiv originalu za 30 zhovtnya 2018 Procitovano 30 zhovtnya 2018 BBC 30 zhovtnya 2018 Arhiv originalu za 30 zhovtnya 2018 Procitovano 31 zhovtnya 2018 Secretariat of the Convention on Biological Diversity Arhiv originalu za 4 grudnya 2016 Procitovano 9 sichnya 2017 Glowka Lyle Burhenne Guilmin Francoise Synge Hugh McNeely Jeffrey A Gundling Lothar 1994 IUCN environmental policy and law paper Guide to the Convention on Biodiversity International Union for Conservation of Nature ISBN 978 2 8317 0222 3 60 percent of global wildlife species wiped out Al Jazeera 28 zhovtnya 2016 Procitovano 9 sichnya 2017 Ochoa Ochoa L Whittaker R J Ladle R J 2013 The demise of the golden toad and the creation of a climate change icon species Conservation and Society 11 3 291 319 doi 10 4103 0972 4923 121034 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite journal title Shablon Cite journal cite journal a Obslugovuvannya CS1 Storinki iz nepoznachenim DOI z bezkoshtovnim dostupom posilannya Frog goes extinct media yawns 4 veresnya 2019 u Wayback Machine The Guardian 27 October 2016 Mendelson J R Angulo A 2009 Ecnomiohyla rabborum 2009 e T158613A5241303 doi 10 2305 IUCN UK 2009 2 RLTS T158613A5241303 en a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite journal title Shablon Cite journal cite journal a access date vimagaye url dovidka Scheele Ben C ta in 29 bereznya 2019 PDF Science 363 6434 1459 1463 Bibcode 2019Sci 363 1459S doi 10 1126 science aav0379 PMID 30923224 Arhiv originalu PDF za 27 kvitnya 2019 Procitovano 25 lyutogo 2020 Blehert D S Hicks A C Behr M Meteyer C U Berlowski Zier B M Buckles E L Coleman J T H Darling S R Gargas A Niver R Okoniewski J C Rudd R J Stone W B 9 sichnya 2009 Bat White Nose Syndrome An Emerging Fungal Pathogen Science 323 5911 227 doi 10 1126 science 1163874 PMID 18974316 Benjamin A Holpuch A Spencer R 2013 The Guardian Arhiv originalu za 5 veresnya 2015 Procitovano 21 serpnya 2015 3 News NZ 3 May 2013 Arhiv originalu za 29 October 2013 Procitovano 3 May 2013 Cepero Almudena Ravoet Jorgen Gomez Moracho Tamara Bernal Jose Luis Del Nozal Maria J Bartolome Carolina Maside Xulio Meana Aranzazu Gonzalez Porto Amelia V de Graaf Dirk C Martin Hernandez Raquel Higes Mariano 15 veresnya 2014 Holistic screening of collapsing honey bee colonies in Spain a case study BMC Research Notes 7 649 doi 10 1186 1756 0500 7 649 ISSN 1756 0500 PMC 4180541 PMID 25223634 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite journal title Shablon Cite journal cite journal a Obslugovuvannya CS1 Storinki iz nepoznachenim DOI z bezkoshtovnim dostupom posilannya Baillie Jonathan Ya Ping Zhang September 14 2018 Space for nature Science 361 6407 1051 Watts Jonathan November 3 2018 Stop biodiversity loss or we could face our own extinction warns UN The Guardian Retrieved November 3 2018