Орбі́та Землі́ — траєкторія руху Землі навколо Сонця. Земля обертається навколо Сонця з середньою швидкістю 30 км/с на середній відстані близько 149,6 мільйонів кілометрів (ця відстань називається астрономічною одиницею і широко використовується як одиниця вимірювання відстаней в межах Сонячної системи). Період обертання, так званий сидеричний рік, триває 365,256363 діб. Площина, в якій лежить земна орбіта, називається екліптикою, і земному спостерігачу здається, що Сонце рухається в цій площині, роблячи повний оберт за один рік, тобто щодоби зміщуючись на схід приблизно на 1° або два своїх діаметри. Сузір'я, через які відбувається цей річний рух Сонця, називаються зодіакальними сузір'ями.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODRMemhpTDA1dmNuUm9YM05sWVhOdmJpNXFjR2N2TWpJd2NIZ3RUbTl5ZEdoZmMyVmhjMjl1TG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHdMekF6TDBWaGNuUm9jMDl5WW1sMFgyVnVMbkJ1Wnk4eU1qQndlQzFGWVhKMGFITlBjbUpwZEY5bGJpNXdibWM9LnBuZw==.png)
Нахил осі обертання Землі (кут між площиною орбіти Землі і її екватором) становить 23,5°, через що приблизно півроку північна півкуля Землі отримує більше сонячного світла, і приблизно півроку — південна. Ця різниця в освітленостях призводить до зміни пір року. Точки на земній орбіті, в яких південна й північна півкулі однаково освітлені Сонцем, називаються точками рівнодення, а точки, в яких Сонце сягає максимальної висоти в одній з півкуль (і мінімальної в іншій) — точками сонцестояння. При погляді з Північного полюсу Землі здається, що й обертання Землі навколо власної осі, й обертання Землі навколо Сонця відбуваються проти годинникової стрілки.
У відповідності до першого закону Кеплера, орбіта Землі в першому наближенні є еліпсом, в одному з фокусів якого знаходиться Сонце. Цей еліпс близький до кола, і його ексцентриситет (зміщення Сонця відносно центру еліпса) складає всього 0,0167. Відстань від Землі до Сонця мінімальна в перигелії 2-5 січня, а максимальна в афелії 3-5 липня. Той парадокс, що в північній півкулі найхолодніше, коли Земля найближче до Сонця, пояснюється тим, що зміна висоти Сонця над горизонтом через нахил осі обертання Землі справляє набагато більший вплив на температуру, ніж зміна відстані до Сонця. Еліптична орбіта Землі трохи змінюється з часом через гравітаційні збурення від інших планет Сонячної системи.
Визначення того, що саме Земля обертається навколо Сонця, а не навпаки, стало значним відкриттям на шляху становлення сучасної механіки. Роботи Аристарха, Коперника, Галілея та інших науковців допомогли перейти від гецентризму (моделі світу, де Земля знаходиться в центрі) до геліоцентризму (Сонце в центрі). Після робіт Кеплера стало зрозуміло, що орбіта Землі є еліпсом. Перше надійне визначення розміру земної орбіти зробив Джованні Кассіні (1672).
Історія дослідження
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHpMek16TDBkbGIzcGZkMkpmWlc0dWMzWm5Mekl5TUhCNExVZGxiM3BmZDJKZlpXNHVjM1puTG5CdVp3PT0ucG5n.png)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelUzTDBobGJHbHZZMlZ1ZEhKcFl5NXFjR2N2TWpJd2NIZ3RTR1ZzYVc5alpXNTBjbWxqTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Значна частина стародавніх вчених дотримувалася так званої геоцентричної системи, в якій Земля є центром Всесвіту і навколо неї обертаються всі небесні тіла.
Вперше ідею, що Земля рухається орбітою навколо Сонця, так званий геліоцентризм, висловив давньогрецький астроном Аристарх Самоський у III ст. до н. е. Спостерігаючи за місячним затемненням, він зробив висновок, що діаметр Сонця більший за діаметр Землі у 20 разів (насправді в 109 разів). Отримавши такі розміри, він вирішив, що було б дивним якби більше Сонце оберталося навколо меншої Землі, а не навпаки.
Ідея геліоцентризму висловлена ним у праці «Про величини і відстані Сонця і Місяця» не набула розповсюдження в античні часи. Одним із контраргументів була відсутність паралаксу зірок. Адже якщо Земля обертається навколо такого далекого Сонця, то кути між зорями мають суттєво змінюватися в залежності від місця спостерігача на орбіті. Також теорія геліоцентризму не могла передбачити рух планет з достатньою точністю. Вважалося, що всі орбіти є коловими, а це суперечило спостереженням. У теорії геоцентризму подібну проблему вирішували сферами, що рухаються навколо сфер. Впродовж тисячоліть ці аргументи та авторитет Птолемея, Платона й Арістотеля не давали розвинутися ідеї геліоцентризму. Ці ж аргументи наводили і в часи Коперника.
Завдяки праці Коперника «Про обертання небесних сфер» (лат. De revolutionibus orbium coelestium), виданої у 1543 році, теорія геліоцентризму відродилася знову. В астрономії почала утверджуватися думка, що Земля рухається по орбіті навколо Сонця.
Найкращий астроном-спостерігач дотелескопічної епохи Тихо Браге був прихильником змішаної системи, в якій всі планети обертаються навколо Сонця, а саме Сонце обертається навколо Землі. За його розрахунками відстань між Землею та Сонцем становила 8 млн. км.
Пізніше його учень Йоган Кеплер отримав для відстані до Сонця значення 25 млн. км — увосьмеро менше за правильне значення. Але головний внесок Кеплера полягав у тому, що у 1609 році в праці «Нова астрономія» (лат. Astronomia nova) він вперше відмовився від колових орбіт і запропонував, що орбіта Марса є еліпсом, в одному з фокусів якого знаходиться Сонце. Пізніше було виявлено, що еліпсом є й орбіта Землі.
Нову спробу обчислити відстань до Сонця здійснив у 1672 Джованні Кассіні. Порівнявши дані власних спостережень за Марсом, здійсненних ним в Парижі, та дані, отриманні [en] у Французькій Гвіані, Кассіні виміряв паралакс Марса на фоні далеких зір. Це дало йому відстань від Землі до Сонця, рівну 140 млн. км — всього на 7 % менше за сучасне значення. Наступні визначення астрономічної одиниці включали спостереження транзитів Венери (1761, 1769), вимірювання паралаксів астероїда Ерос під час його близьких проходжень повз Землю (1900—1901, 1930—1931), радарні дослідження Венери (починаючи з 1958) і астероїдів і, нарешті, телеметрію космічних кораблів. 2012 року Міжнародний астрономічний союз зафіксував значення астрономічної одиниці на рівні 149 597 870 700 метрів.
Опис орбіти
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOW1MMll3TDFObFlYTnZibk14TG5OMlp5OHlNakJ3ZUMxVFpXRnpiMjV6TVM1emRtY3VjRzVuLnBuZw==.png)
Епоха | 2000,0 |
Афелій | 152,10·106 км, 1,0167 а. о. |
Перигелій | 147,10·106 км, 0,98329 а. о. |
Велика піввісь | 149,60·106 км, 1,0000010178 а. о. |
Ексцентриситет | 0,0167086 |
Нахил | 7,155° до екватора Сонця, 1,578690° до незмінної площини |
Довгота висхідного вузла | 174,9° |
Довгота перигелію | 102,9° |
Аргумент перигелію | 288,1° |
Період | 365,256 днів |
Середня орбітальна швидкість | 29,78 км/с, 107208 км/год |
Швидкість в афелії | 29,29 км/с |
Швидкість в перигелії | 30,29 км/с |
Відповідно до астрономічної конвенції, чотири пори року визначаються сонцестояннями (дві точки на орбіті Землі, в яких вісь Землі максимально нахилена до Сонця або від Сонця) і рівнодення (дві точки на орбіті Землі, де вісь Землі та перпендикулярна уявній лінії, проведеній від Землі до Сонця). Сонцестояння і рівнодення ділять рік на чотири приблизно рівні частини. У північній півкулі зимове сонцестояння відбувається приблизно 21 грудня, літнє сонцестояння приблизно 21 червня, весняне рівнодення припадає приблизно на 20 березня, а осіннє — приблизно на 23 вересня. Вплив нахилу осі Землі на температуру в південній півкулі протилежний впливу в північній півкулі, тому пори року сонцестоянь і рівнодень в південній півкулі протилежні порам року у північній півкулі (наприклад, північне літнє сонцестояння відбувається в той самий час, що й південне зимове сонцестояння).
У наш час перигелій Землі припадає приблизно на 3 січня, а афелій — на 4 липня. Іншими словами, Земля знаходиться ближче до Сонця в січні, і далі в липні, що може здатися суперечливим для тих, хто проживає в північній півкулі, де холодніше, коли Земля найближче до Сонця, і тепліше, коли воно знаходиться найдальше. Зміна відстані Земля-Сонце призводить до збільшення приблизно на 7 % загальної сонячної енергії, що досягає Землі в перигелії відносно афелію. Оскільки південна півкуля нахилена до Сонця приблизно в той самий час, коли Земля максимально наближається до Сонця, південна півкуля протягом року отримує трохи більше енергії від Сонця, ніж північна. Однак цей ефект набагато менш значний, ніж загальна зміна енергії через нахил осі, і більша частина надлишкової енергії поглинається більшою часткою поверхні, покритої водою в південній півкулі.
Сфера Гілла (гравітаційна сфера впливу) Землі має радіус приблизно 1 500 000 кілометрів (0,01 астрономічних одиниць) — приблизно вчетверо більший за середню відстань до Місяця. Це максимальна відстань, на якій гравітаційний вплив Землі є сильнішим, вплив Сонця. Об'єкти, що обертаються навколо Землі, повинні бути в межах цього радіуса, інакше вони полишуть навколоземні оббіти через гравітаційні збурення від Сонця.
На діаграмі праворуч показано співвідношення між положеннями сонцестояння, рівнодення та лінією апсид орбіти Землі. Орбіта проходить через перигелій (найближчу до Сонця точку) 2-5 січня, весіннє рівнодення 19-21 березня, літнє сонцестояння 20-22 червня, афелій (найвіддаленішу точку від Сонця) 3-5 липня, осіннє рівнодення 22-24 вересня та зимове сонцестояння 21-23 грудня Діаграма сильно перебільшує еліптичність орбіти Землі, — фактична орбіта є практично круговою.
Математики та астрономи (зокрема, Лаплас, Лагранж, Гаусс, Пуанкаре, Колмогоров, Арнольд, [en] шукали докази стабільності руху планет і дали кілька доведень стабільності Сонячної системи. Згідно з більшістю прогнозів, орбіта Землі буде відносно стабільною протягом тривалого часу.
Див. також
Примітки
- . Solar System Exploration. National Aeronautics and Space Administration. Архів оригіналу за 3 липня 2015. Процитовано 29 липня 2015.
- Під добою мається на увазі один оберт Землі навколо власної осі відносно далеких зір.
- Жаров, Владимир Евгениевич (2002). Розділ 1.2. Краткий исторический обзор. Сферическая астрономия [Сферична астрономія] (рос.) . ISBN .
- Глосарій: Astronomical unit (AU). База даних астрономічних об'єктів ((англ.)) . при NASA. Процитовано 10 листопада 2011.
- Gutzwiller, Martin C. (1998). Moon–Earth–Sun: The oldest three-body problem. Reviews of Modern Physics. 70 (2): 589—639. Bibcode:1998RvMP...70..589G. doi:10.1103/RevModPhys.70.589.
- Hinks, Arthur R. (1909). Solar Parallax Papers No. 7: The General Solution from the Photographic Right Ascensions of Eros, at the Opposition of 1900. Monthly Notices of the Royal Astronomical Society. 69 (7): 544—67. Bibcode:1909MNRAS..69..544H. doi:10.1093/mnras/69.7.544.
- Jones, H. Spencer (1941). The Solar Parallax and the Mass of the Moon from Observations of Eros at the Opposition of 1931. Mem. Roy. Astron. Soc. 66: 11—66.
- Brumfiel, G. The astronomical unit gets fixed // Nature News. — 2012.
- The figure appears in multiple references, and is derived from the VSOP87 elements from section 5.8.3, p. 675 of the following: Simon, J. L.; Bretagnon, P.; Chapront, J.; Chapront-Touzé, M.; Francou, G.; Laskar, J. (February 1994). Numerical expressions for precession formulae and mean elements for the Moon and planets. Astronomy and Astrophysics. 282 (2): 663—683. Bibcode:1994A&A...282..663S.
- Williams, David R. (1 вересня 2004). Earth Fact Sheet. NASA. Процитовано 17 березня 2007.
- Date & Time of Solstices & Equinoxes. 28 серпня 2013. Процитовано 22 січня 2015.
- . ITACA. Архів оригіналу за 30 січня 2022. Процитовано 30 січня 2022.
- Williams, Jack (20 грудня 2005). Earth's tilt creates seasons. USAToday. Процитовано 17 березня 2007.
- Vázquez, M.; Montañés Rodríguez, P.; Palle, E. (2006). The Earth as an Object of Astrophysical Interest in the Search for Extrasolar Planets (PDF). Instituto de Astrofísica de Canarias. Процитовано 21 березня 2007.
- Date & Time of Solstices & Equinoxes. 28 серпня 2013. Процитовано 22 січня 2015.
- Laskar, J. (2001). "Solar System: Stability". In Murdin, Paul (ed.). Encyclopedia of Astronomy and Astropvhysics. Bristol: Institute of Physics Publishing. article 2198.
- Gribbin, John (2004). Deep simplicity : bringing order to chaos and complexity (вид. 1st U.S.). New York: Random House. ISBN .
Література
- Hughes, D.W. Six stages in the history of the astronomical unit // Journal of Astronomical History and heritage. — 2001. — Т. 4. — С. 15-28.
- Standish, E.M. The astronomical unit now // Proceedings of the International Astronomical Union. — 2004. — Т. IAUC196. — С. 163-179.
- Brumfiel, G. The astronomical unit gets fixed // Nature News. — 2012.
- Наша планета — Земля / А. В. Бялко. — Москва : Наука, 1989. — 237 с. — (Библиотечка «Квант» Вып. 29);
Посилання
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Орбіта Землі |
- (укр.) Сюжет про рухи планети Земля по своїй орбіті та навколо власної осі — французький науково-популярний серіал [fr].
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Orbi ta Zemli trayektoriya ruhu Zemli navkolo Soncya Zemlya obertayetsya navkolo Soncya z serednoyu shvidkistyu 30 km s na serednij vidstani blizko 149 6 miljoniv kilometriv cya vidstan nazivayetsya astronomichnoyu odiniceyu i shiroko vikoristovuyetsya yak odinicya vimiryuvannya vidstanej v mezhah Sonyachnoyi sistemi Period obertannya tak zvanij siderichnij rik trivaye 365 256363 dib Ploshina v yakij lezhit zemna orbita nazivayetsya ekliptikoyu i zemnomu sposterigachu zdayetsya sho Sonce ruhayetsya v cij ploshini roblyachi povnij obert za odin rik tobto shodobi zmishuyuchis na shid priblizno na 1 abo dva svoyih diametri Suzir ya cherez yaki vidbuvayetsya cej richnij ruh Soncya nazivayutsya zodiakalnimi suzir yami Pori roku v riznih tochkah orbiti Zemli vid na orbitu pid kutom Zemlya i Sonce ne v masshtabi Orbita Zemli pomarancheva u porivnyanni z kolom sire Nahil osi obertannya Zemli kut mizh ploshinoyu orbiti Zemli i yiyi ekvatorom stanovit 23 5 cherez sho priblizno pivroku pivnichna pivkulya Zemli otrimuye bilshe sonyachnogo svitla i priblizno pivroku pivdenna Cya riznicya v osvitlenostyah prizvodit do zmini pir roku Tochki na zemnij orbiti v yakih pivdenna j pivnichna pivkuli odnakovo osvitleni Soncem nazivayutsya tochkami rivnodennya a tochki v yakih Sonce syagaye maksimalnoyi visoti v odnij z pivkul i minimalnoyi v inshij tochkami soncestoyannya Pri poglyadi z Pivnichnogo polyusu Zemli zdayetsya sho j obertannya Zemli navkolo vlasnoyi osi j obertannya Zemli navkolo Soncya vidbuvayutsya proti godinnikovoyi strilki U vidpovidnosti do pershogo zakonu Keplera orbita Zemli v pershomu nablizhenni ye elipsom v odnomu z fokusiv yakogo znahoditsya Sonce Cej elips blizkij do kola i jogo ekscentrisitet zmishennya Soncya vidnosno centru elipsa skladaye vsogo 0 0167 Vidstan vid Zemli do Soncya minimalna v perigeliyi 2 5 sichnya a maksimalna v afeliyi 3 5 lipnya Toj paradoks sho v pivnichnij pivkuli najholodnishe koli Zemlya najblizhche do Soncya poyasnyuyetsya tim sho zmina visoti Soncya nad gorizontom cherez nahil osi obertannya Zemli spravlyaye nabagato bilshij vpliv na temperaturu nizh zmina vidstani do Soncya Eliptichna orbita Zemli trohi zminyuyetsya z chasom cherez gravitacijni zburennya vid inshih planet Sonyachnoyi sistemi Viznachennya togo sho same Zemlya obertayetsya navkolo Soncya a ne navpaki stalo znachnim vidkrittyam na shlyahu stanovlennya suchasnoyi mehaniki Roboti Aristarha Kopernika Galileya ta inshih naukovciv dopomogli perejti vid gecentrizmu modeli svitu de Zemlya znahoditsya v centri do geliocentrizmu Sonce v centri Pislya robit Keplera stalo zrozumilo sho orbita Zemli ye elipsom Pershe nadijne viznachennya rozmiru zemnoyi orbiti zrobiv Dzhovanni Kassini 1672 Istoriya doslidzhennyaDokladnishe Geliocentrizm Shematichne porivnyannya geocentrichnoyi ta geliocentrichnoyi sistem Geliocentrichna Sonyachna sistema Znachna chastina starodavnih vchenih dotrimuvalasya tak zvanoyi geocentrichnoyi sistemi v yakij Zemlya ye centrom Vsesvitu i navkolo neyi obertayutsya vsi nebesni tila Vpershe ideyu sho Zemlya ruhayetsya orbitoyu navkolo Soncya tak zvanij geliocentrizm visloviv davnogreckij astronom Aristarh Samoskij u III st do n e Sposterigayuchi za misyachnim zatemnennyam vin zrobiv visnovok sho diametr Soncya bilshij za diametr Zemli u 20 raziv naspravdi v 109 raziv Otrimavshi taki rozmiri vin virishiv sho bulo b divnim yakbi bilshe Sonce obertalosya navkolo menshoyi Zemli a ne navpaki Ideya geliocentrizmu vislovlena nim u praci Pro velichini i vidstani Soncya i Misyacya ne nabula rozpovsyudzhennya v antichni chasi Odnim iz kontrargumentiv bula vidsutnist paralaksu zirok Adzhe yaksho Zemlya obertayetsya navkolo takogo dalekogo Soncya to kuti mizh zoryami mayut suttyevo zminyuvatisya v zalezhnosti vid miscya sposterigacha na orbiti Takozh teoriya geliocentrizmu ne mogla peredbachiti ruh planet z dostatnoyu tochnistyu Vvazhalosya sho vsi orbiti ye kolovimi a ce superechilo sposterezhennyam U teoriyi geocentrizmu podibnu problemu virishuvali sferami sho ruhayutsya navkolo sfer Vprodovzh tisyacholit ci argumenti ta avtoritet Ptolemeya Platona j Aristotelya ne davali rozvinutisya ideyi geliocentrizmu Ci zh argumenti navodili i v chasi Kopernika Zavdyaki praci Kopernika Pro obertannya nebesnih sfer lat De revolutionibus orbium coelestium vidanoyi u 1543 roci teoriya geliocentrizmu vidrodilasya znovu V astronomiyi pochala utverdzhuvatisya dumka sho Zemlya ruhayetsya po orbiti navkolo Soncya Najkrashij astronom sposterigach doteleskopichnoyi epohi Tiho Brage buv prihilnikom zmishanoyi sistemi v yakij vsi planeti obertayutsya navkolo Soncya a same Sonce obertayetsya navkolo Zemli Za jogo rozrahunkami vidstan mizh Zemleyu ta Soncem stanovila 8 mln km Piznishe jogo uchen Jogan Kepler otrimav dlya vidstani do Soncya znachennya 25 mln km uvosmero menshe za pravilne znachennya Ale golovnij vnesok Keplera polyagav u tomu sho u 1609 roci v praci Nova astronomiya lat Astronomia nova vin vpershe vidmovivsya vid kolovih orbit i zaproponuvav sho orbita Marsa ye elipsom v odnomu z fokusiv yakogo znahoditsya Sonce Piznishe bulo viyavleno sho elipsom ye j orbita Zemli Novu sprobu obchisliti vidstan do Soncya zdijsniv u 1672 Dzhovanni Kassini Porivnyavshi dani vlasnih sposterezhen za Marsom zdijsnennih nim v Parizhi ta dani otrimanni en u Francuzkij Gviani Kassini vimiryav paralaks Marsa na foni dalekih zir Ce dalo jomu vidstan vid Zemli do Soncya rivnu 140 mln km vsogo na 7 menshe za suchasne znachennya Nastupni viznachennya astronomichnoyi odinici vklyuchali sposterezhennya tranzitiv Veneri 1761 1769 vimiryuvannya paralaksiv asteroyida Eros pid chas jogo blizkih prohodzhen povz Zemlyu 1900 1901 1930 1931 radarni doslidzhennya Veneri pochinayuchi z 1958 i asteroyidiv i nareshti telemetriyu kosmichnih korabliv 2012 roku Mizhnarodnij astronomichnij soyuz zafiksuvav znachennya astronomichnoyi odinici na rivni 149 597 870 700 metriv Opis orbitiShematichne zobrazhennya polozhen soncestoyannya rivnodennya ta liniyeyi apsid zemnoyi orbiti Parametri orbiti Zemli Epoha 2000 0 Afelij 152 10 106 km 1 0167 a o Perigelij 147 10 106 km 0 98329 a o Velika pivvis 149 60 106 km 1 0000010178 a o Ekscentrisitet 0 0167086 Nahil 7 155 do ekvatora Soncya 1 578690 do nezminnoyi ploshini Dovgota vishidnogo vuzla 174 9 Dovgota perigeliyu 102 9 Argument perigeliyu 288 1 Period 365 256 dniv Serednya orbitalna shvidkist 29 78 km s 107208 km god Shvidkist v afeliyi 29 29 km s Shvidkist v perigeliyi 30 29 km s Vidpovidno do astronomichnoyi konvenciyi chotiri pori roku viznachayutsya soncestoyannyami dvi tochki na orbiti Zemli v yakih vis Zemli maksimalno nahilena do Soncya abo vid Soncya i rivnodennya dvi tochki na orbiti Zemli de vis Zemli ta perpendikulyarna uyavnij liniyi provedenij vid Zemli do Soncya Soncestoyannya i rivnodennya dilyat rik na chotiri priblizno rivni chastini U pivnichnij pivkuli zimove soncestoyannya vidbuvayetsya priblizno 21 grudnya litnye soncestoyannya priblizno 21 chervnya vesnyane rivnodennya pripadaye priblizno na 20 bereznya a osinnye priblizno na 23 veresnya Vpliv nahilu osi Zemli na temperaturu v pivdennij pivkuli protilezhnij vplivu v pivnichnij pivkuli tomu pori roku soncestoyan i rivnoden v pivdennij pivkuli protilezhni poram roku u pivnichnij pivkuli napriklad pivnichne litnye soncestoyannya vidbuvayetsya v toj samij chas sho j pivdenne zimove soncestoyannya U nash chas perigelij Zemli pripadaye priblizno na 3 sichnya a afelij na 4 lipnya Inshimi slovami Zemlya znahoditsya blizhche do Soncya v sichni i dali v lipni sho mozhe zdatisya superechlivim dlya tih hto prozhivaye v pivnichnij pivkuli de holodnishe koli Zemlya najblizhche do Soncya i teplishe koli vono znahoditsya najdalshe Zmina vidstani Zemlya Sonce prizvodit do zbilshennya priblizno na 7 zagalnoyi sonyachnoyi energiyi sho dosyagaye Zemli v perigeliyi vidnosno afeliyu Oskilki pivdenna pivkulya nahilena do Soncya priblizno v toj samij chas koli Zemlya maksimalno nablizhayetsya do Soncya pivdenna pivkulya protyagom roku otrimuye trohi bilshe energiyi vid Soncya nizh pivnichna Odnak cej efekt nabagato mensh znachnij nizh zagalna zmina energiyi cherez nahil osi i bilsha chastina nadlishkovoyi energiyi poglinayetsya bilshoyu chastkoyu poverhni pokritoyi vodoyu v pivdennij pivkuli Sfera Gilla gravitacijna sfera vplivu Zemli maye radius priblizno 1 500 000 kilometriv 0 01 astronomichnih odinic priblizno vchetvero bilshij za serednyu vidstan do Misyacya Ce maksimalna vidstan na yakij gravitacijnij vpliv Zemli ye silnishim vpliv Soncya Ob yekti sho obertayutsya navkolo Zemli povinni buti v mezhah cogo radiusa inakshe voni polishut navkolozemni obbiti cherez gravitacijni zburennya vid Soncya Na diagrami pravoruch pokazano spivvidnoshennya mizh polozhennyami soncestoyannya rivnodennya ta liniyeyu apsid orbiti Zemli Orbita prohodit cherez perigelij najblizhchu do Soncya tochku 2 5 sichnya vesinnye rivnodennya 19 21 bereznya litnye soncestoyannya 20 22 chervnya afelij najviddalenishu tochku vid Soncya 3 5 lipnya osinnye rivnodennya 22 24 veresnya ta zimove soncestoyannya 21 23 grudnya Diagrama silno perebilshuye eliptichnist orbiti Zemli faktichna orbita ye praktichno krugovoyu Matematiki ta astronomi zokrema Laplas Lagranzh Gauss Puankare Kolmogorov Arnold en shukali dokazi stabilnosti ruhu planet i dali kilka doveden stabilnosti Sonyachnoyi sistemi Zgidno z bilshistyu prognoziv orbita Zemli bude vidnosno stabilnoyu protyagom trivalogo chasu Div takozhAstronomichna odinicya Afelij Perigelij Geocentrizm Geliocentrizm Obertannya ZemliPrimitki Solar System Exploration National Aeronautics and Space Administration Arhiv originalu za 3 lipnya 2015 Procitovano 29 lipnya 2015 Pid doboyu mayetsya na uvazi odin obert Zemli navkolo vlasnoyi osi vidnosno dalekih zir Zharov Vladimir Evgenievich 2002 Rozdil 1 2 Kratkij istoricheskij obzor Sfericheskaya astronomiya Sferichna astronomiya ros ISBN 5 85099 168 9 Glosarij Astronomical unit AU Baza danih astronomichnih ob yektiv angl pri NASA Procitovano 10 listopada 2011 Gutzwiller Martin C 1998 Moon Earth Sun The oldest three body problem Reviews of Modern Physics 70 2 589 639 Bibcode 1998RvMP 70 589G doi 10 1103 RevModPhys 70 589 Hinks Arthur R 1909 Solar Parallax Papers No 7 The General Solution from the Photographic Right Ascensions of Eros at the Opposition of 1900 Monthly Notices of the Royal Astronomical Society 69 7 544 67 Bibcode 1909MNRAS 69 544H doi 10 1093 mnras 69 7 544 Jones H Spencer 1941 The Solar Parallax and the Mass of the Moon from Observations of Eros at the Opposition of 1931 Mem Roy Astron Soc 66 11 66 Brumfiel G The astronomical unit gets fixed Nature News 2012 The figure appears in multiple references and is derived from the VSOP87 elements from section 5 8 3 p 675 of the following Simon J L Bretagnon P Chapront J Chapront Touze M Francou G Laskar J February 1994 Numerical expressions for precession formulae and mean elements for the Moon and planets Astronomy and Astrophysics 282 2 663 683 Bibcode 1994A amp A 282 663S Williams David R 1 veresnya 2004 Earth Fact Sheet NASA Procitovano 17 bereznya 2007 Date amp Time of Solstices amp Equinoxes 28 serpnya 2013 Procitovano 22 sichnya 2015 ITACA Arhiv originalu za 30 sichnya 2022 Procitovano 30 sichnya 2022 Williams Jack 20 grudnya 2005 Earth s tilt creates seasons USAToday Procitovano 17 bereznya 2007 Vazquez M Montanes Rodriguez P Palle E 2006 The Earth as an Object of Astrophysical Interest in the Search for Extrasolar Planets PDF Instituto de Astrofisica de Canarias Procitovano 21 bereznya 2007 Date amp Time of Solstices amp Equinoxes 28 serpnya 2013 Procitovano 22 sichnya 2015 Laskar J 2001 Solar System Stability In Murdin Paul ed Encyclopedia of Astronomy and Astropvhysics Bristol Institute of Physics Publishing article 2198 Gribbin John 2004 Deep simplicity bringing order to chaos and complexity vid 1st U S New York Random House ISBN 978 1 4000 6256 0 LiteraturaHughes D W Six stages in the history of the astronomical unit Journal of Astronomical History and heritage 2001 T 4 S 15 28 Standish E M The astronomical unit now Proceedings of the International Astronomical Union 2004 T IAUC196 S 163 179 Brumfiel G The astronomical unit gets fixed Nature News 2012 Nasha planeta Zemlya A V Byalko Moskva Nauka 1989 237 s Bibliotechka Kvant Vyp 29 ISBN 5 02 014079 1PosilannyaVikishovishe maye multimedijni dani za temoyu Orbita Zemli ukr Syuzhet pro ruhi planeti Zemlya po svoyij orbiti ta navkolo vlasnoyi osi francuzkij naukovo populyarnij serial fr