Па́волоч (також Поволоч) — село (давніше містечко) в Україні, у Житомирському районі Житомирської області. Розташоване при впадінні річки Паволочки в річку Роставицю. Населення становить 1437 осіб (станом на 2001 рік).
село Паволоч | |
---|---|
Країна | |
Область | Житомирська область |
Район | Житомирський район |
Громада | Попільнянська селищна громада |
Облікова картка | картка |
Основні дані | |
Засноване | XV ст. |
Перша згадка | 1503 |
Населення | 1437 |
Площа | 10,8 км² |
Густота населення | 133,06 осіб/км² |
Поштовий індекс | 13545 |
Телефонний код | +380 4137 |
Географічні дані | |
Географічні координати | H G O |
Середня висота над рівнем моря | 201 м |
Водойми | Роставиця, Паволочка |
Відстань до районного центру | 13 км |
Найближча залізнична станція | Попільня |
Відстань до залізничної станції | 13 км |
Місцева влада | |
Адреса ради | 13545, Житомирська обл., Попільнянський р-н, с. Паволоч, вул. Містечко |
Карта | |
![]() Паволоч | |
![]() Паволоч | |
Мапа | |
|
Етимологія назви поселення Паволоч
Дослідники пов'язують назву з паволокою — дорогою шовковою тканиною, що завозилася із заморських країн. Як доказ, етимологію назви Паволоч пов'язують із транспортуванням паволоки по річках Дніпро, Рось, Роставиця з наступним її зберіганням у фортеці, яка згодом дістала назву Паволоч. Іншою версією походження назви села є походження від міри площі — волоки. Кожному селянину надавали по волоці. Імовірніше за все, через це село часто називають «Поволоч».
Населення
За даними перепису населення СРСР 1939 року чисельність населення становила 5 730 осіб, з них українців — 4 871, росіян — 131, німців — 11, євреїв — 630, поляків — 29, інших — 58.
Історія Паволочі
Давні часи
Всі археологічні розкопки, проведені на території села, свідчать про безперервність проживання людей у цій місцевості починаючи принаймні з 4 тисячоліття до н. е. — років поширення трипільської культури на території України.
Поблизу Паволочі та Соколового Броду виявлено залишки поселення трипільської, 4-х поселень черняхівської культури, а також 2 давньоруські городища другої половини 1 тисячоліття.
Трипільське городище розташоване на південний схід від південної околиці містечка у кінці вулиці Ліски на пагорбах урочища Пристань. Займає високий мис правого берега річки Роставиці, з півдня і півночі оточене балками. Городище овальної форми 94×126 м, укріплене двома лініями валів та ровів, глибина рову 1,5-2 м. Зі східного боку розташований в'їзд завширшки 6 м. Друга лінія розташована в південно-західній частині на площі 46×60 м, ширина рову 2 м, глибина 1 м. Відкрито в 1946 р. експедицією Інституту археології АН УРСР під керівництвом В. К. Гончарова. Досліджувалося в 1947 р. М. Л. Макаревичем. Виявлено 5 наземних жител з глинобитними печами та, імовірно, 1 зруйноване трупопокладення, яке супроводжували мідна шпилька, мініатюрна посудинка та просвердлений зуб оленя. Пам'ятка належить до пізнього трипілля етапу СІІ.
Княжа доба
Історичний регіон Поросся, до якого належить Паволоч, в XI — на поч. XII ст. заселяли слов'янські племена, названі в літописі поршанами (порошанами), та тюркські племена берендеїв або чорних клобуків. Існувала так звана Пороська оборонна лінія Руської держави. На ній було відомо 13 давньоруських городищ — Товарі(о)в, Дверен (нині — с. Набутів), Богуслав, Володарів (нині — Володарка), Ростовець (нині — с. Білилівка), Борови(о)й, Чуднаїв — фортеці зі змішаним слов'янсько-тюркським населенням, деякі з них (Корсунь, Торче(в)ськ, Юр'їв тощо) були значними міськими центрами. Чорні клобуки захищали південні рубежі держави, воювали в дружині князя.
Під 1177 роком в «Літописі руському» згадуються на лівому березі р. Роставиці шість берендицьких міст. В. Б. Антонович стверджував, що в число шести давніх городищ на р. Роставиці входило і давнє городище Паволоч. Цю думку поділяв і М. С. Грушевський.
Литовська доба
Після золотоординської навали початку XIII ст. землі навколо Паволочі були суцільною пусткою. Лише після завоювання Київської землі в другій половині XIV ст. Литовським князівством та включення її земель до Великого князівства Литовського тут знову почали селитися люди, відновлювались або засновувались нові поселення.
Першим відомим із Литовської метрики власником Паволочі був двоюрідний брат Остафія Дашкевича Федько Дашкевич, землянин Брацлавський, який у 1505 році дістав від короля Олександра І Ягеллончика грамоту, яка стверджувала за ним володіння селами, серед яких згадується і Паволоч, надані ще його дідові Германові Дашкевичу за бойові заслуги. За іншими даними, 1503 року Олександр Ягеллончик «пожаловал своєму дворянину Йвану Дашкевичу вь Белоцерковскомь обводе поселение Паволочь». Саме це свідчення вважається найпершою згадкою про Паволоч. Остафій Дашкевич, староста канівський та черкаський, отримав її у володіння, знову таки, по одній версії у спадок від батька, по іншій — за заслуги у битвах проти татар від короля Сигізмунда І Старого орієнтовно в 1527 році. Дашкевич першим спорудив в ній замок. При ньому Паволоч стає містечком, починає зростати її населення.
Після смерті Дашкевича в 1540 р. Паволоч перейшла у володіння князів Ружинських. Нею володіли: Остафій Ружинський (намісник польського воєводи у Києві (1575—1581), козацький гетьман (1581—1583)) з 1540 по 1587 рр., з 1587 по 1601 рр. його сини Микола або Мись (низовий гетьман) та Кирик (отаман на Запоріжжі, наказний гетьман (1588), згодом черкаський підстароста) Ружинські.
Паволоч у складі Речі Посполитої
Після інкорпорації українських земель до складу Речі Посполитої за актом Люблінської унії 1569 р. Паволоч також опиняється під владою Польщі. 1589 року місто отримує магдебурзьке право.
Населення Паволочі та навколишніх сіл активно брало участь у козацько-селянських повстаннях кінця XVI. Так, паволочани були активними учасниками повстання під проводом Криштофа Косинського у 1591—1593 рр. Наприкінці 1596 — на початку 1597 рр., під час повстання під проводом С. Наливайка, Г. Лободи та М. Шаули, загін повсталих на чолі з полковником Саськом гуртувалися біля Паволочі. Повстанці були там же розбиті загоном князя Кирика Ружинського, який в цей час діяв разом з поляками під керівництвом великого коронного гетьмана Станіслава Жолкевського, залишки їх втекли до Києва.
Спадкоємцем і наступником Кирика Ружинського близько 1601 р. став його син Роман Ружинський (гетьман військ Лжедмитрія II (1608). У 1609—1610 роках брав участь у поході польських військ на Москву). Під час походу до Московського царства він помер 8 квітня 1610 р. Одружений був із Софією Корапчейовською (Корабчевською), яка стала власницею наступних населених пунктів: Паволоч Нова та Стара з селами Почуйки, Саверці, Опарипси (Парипси), Попільня, Лісівці (Великі Лісівці), Койловка (Кіловка), Лозовики, Маркова Воля (Маркова Волиця), Харліївка, Гальчин, хуторами Ярешки, Бровки, Мойсеївка (Мусіївка), Ярки (?), Андрушівка, Макарова (Макарівка), Шпичинці, Верхівня, Турбійовка (Трубіївка), Вербова (Вербівка), Слобода Міньковецького (Миньківці), Кривошинці (Кривошиїнці), Сельжиновка (Селезенівка), Голуб'ятин, Єрчикова Слобода (Великі Єрчики); містечко Котельня стара та нова з Гальчином, Мінкова Воля (Міньківці), Павлівка (можливо, Павелки), Лебедині озера (Лебединці), Орапівка (?), Сокільча, Війтівці (?), Вербкова (Любимівка), Зарубинці, Красносілка (?), Довжик, Підкамінь, Озеряни; Новий та Старий Ружин, з слободою Чарнорудського (Чорнорудка), слободою Зерославського, містечком Городком, Вчорайшим, Ягнятином, Калинівкою, Чернижівкою, Старосіллям, Комарівкою, Гарапівкою. Княгиня зазвичай жила в замку в Паволочі, але пізніше між Паволоччю та Ружином заклала село, котре від свого дівочого прізвища назвала Корапчиєвом (Карабчиїв), побудувала в ньому для себе другий замок-резиденцію.
В 1612 р. маєтності паволоцькі лежали в руїнах, їх спустошив татарський набіг.
У першій половині XVII ст. посилився козацько-селянський повстанський рух. Історичні документи донесли до нас скаргу пана Петра Стрибиля з с. Студениця, датовану 1618 роком, на жителів Паволочі, Верхівні, Ходоркова, Корнина та інших містечок і сіл, які, зібравши загін у 2000 чоловік і напавши на маєток, спалили його, селян пограбували, а його «власний будинок не зруйнували заради викупу». Вони систематично здійснювали напади на маєтки інших місцевих шляхтичів.
В 1619 р. відбулася поблизу Паволочі відбувалася так звана Роставицька комісія, у результаті якої була підписана 8 (17) жовтня 1619 р. між українською козацькою делегацією на чолі з гетьманом Петром Сагайдачним, з одного боку, і великим коронним гетьманом Станіславом Жолкевським, з іншого, Роставицька угода про підпорядкування реєстрових козаків польському урядові. В угоді йшлося про обмеження козацького реєстру з 10600 до 3000 чоловік, про припинення козаками походів на Чорне море й обмеження свободи вибору козацької старшини, до королівської волі.
Згідно з люстрацією 1620 р. в Паволочі платили подимне 754 двори.
У 1625 р. Станіслав Конєцпольський, гетьман великий коронний, вирушаючи у похід на Подніпров'я для придушення козацького повстання під проводом Марка Жмайла, стояв табором біля Паволочі і відвідував княгиню Ружинську в її будинку. На зворотному шляху з того походу він знову проходив повз Паволоч. Зупинився ночувати тут під час дороги з Білої Церкви до Бару.
10 травня 1630 р. Паволоч згоріла від пожежі. Близько 1634 р. в Паволочі постав католицький костел.
В той час у Паволочі біля старої вдови князя Ружинського Ядвіги Ходкевич з'явився відомий на всю Річ Посполиту розбишака та авантюрист Самійло Лащ, котрий доводився їй родичем. Він різноманітними способами намагався отримати після неї у спадок паволоцькі маєтності. Не отримавши свого, він силою загарбав ці маєтності, змусив у 1631 році стару княгиню переписати їх на нього та вигнав її. Лащ у отриманих маєтностях всіляко придушував і обдирав місцевих жителів, збираючи з них винайдені ним «поволовщину» і «рогове від товару». Княгиня поскаржилася на нього до Сейму. Сейм скасував записи і Лащові з вини інфамії (позбавлення честі і доброго імені) загарбані маєтності велено було повернути. Проте Лащ маєтності не повернув. Тоді княгиня у вересні 1634 р. передала вирішення своєї справи знаному на всю країну вельможі Томашу Замойському, підканцлеру коронному, переписавши на нього всі свої маєтності, і судовий процес, який провадився по тому ж Лащу. Замойський послав від свого імені свого слугу, Яна Доброціського, мечника брацлавського, для набуття у володіння маєтностей. Проте, коли Доброціський приїхав до Вчорайшего, Лащ на нього напав та убив. Розгніваний Замойський ще того ж року добився інфамії для Лаща. Зрештою, після багатьох конфліктів сторони домовилися та підписали мирову угоду 28 січня 1635 р. в Замості, за якою Лащ зрікся перед урядом від своїх надуманих прав і записів на користь Замойського, отримавши як компенсацію близько 90 000 злотих. Звідтоді Паволоч, Ружин, Котельня і Вчорайше дісталися Замойським.
В 1637 р. Микола Потоцький, гетьман польний коронний, йдучи в похід вглиб України проти повсталого Павлюка, відпочивав з військом в Паволочі цілий день.
Від імені Томаша Замойського розпорядниками Паволочі були Ян Дубровський, потім Стефан Гарниш, котрий називався «реґіментарем козаків та драгунів волості котельнянської та паволоцької». За їхнього правління містечко розрослося; тут почали поселятися євреї. З метою залюднення своїх маєтків Т. Замойський переманював до себе селян інших феодалів. Це робили за його дорученням так звані «викотці», які допомагали втекти селянам до нового господаря, спокусившись на перспективи кращого життя, що їм змалювали агенти землевласника. В Паволочі була броварня, пиво якої було відоме по всій країні. При Томашеві Замойському зростає роль Паволочі в торговельних відносинах краю. Підтвердженням цього може слугувати скарб із 173 польських срібних монет XVII століття, знайдений тут 1866 року. Цього ж року було знайдено ще один скарб голландських талерів і польських шелягів.
Але Томаш Замойський недовго користувався набутими маєтностями, тому що помер в 1638 р. Паволоцькі маєтності перейшли у власність його сину Яну, підстарості калуському.
Паволоч в роки Хмельниччини 1648—1657 рр.
З початком Визвольної війни українського народу під керівництвом Богдана Хмельницького м. Паволоч опинилось у вирі буремних подій. Спочатку Паволоч належала до Білоцерківського полку, а саме сотенне містечко мало 99 козаків-паволочан і 21 карабчиївця. Влітку 1648 року біднота Паволочі і Котельні разом із населенням села Лісівці зруйнували маєток і садибу шляхтича А. Бонковського в с. Кіловці. Паволоцький війт Іван Куцевич-Миньківський здійняв повстання в Паволочі, арештував польських урядовців, сформував Паволоцький полк, який і очолив. Костел католицький був спалений, а замок завойований.
Після Корсунської перемоги армії Богдана Хмельницького, коли коронні війська покинули Київщину, татарська орда спрямувала туди свої загони у пошуках ясиру. Як оповідає очевидець тих подій Яким Єрлич, що на Київщині залишились самі селяни, які не були захищені від татар — ні козаками, ні своїми панами. Орда йшла через Паволоч, Котельню, Брусилів і Радомишль.
Козацьке військо на чолі з Богданом Хмельницьким зайняло Паволоч і перебувало в ній з перервами з 15 липня по 3 серпня 1648 р. Містечко невдовзі перетворилося на величезний козацький табір. Звідси він видав кілька своїх універсалів. Тут він приймає посланців, зокрема з Московського царства Болховського. 24 липня він пише листа московському цареві, у якому прохає допомогти. Та відповідь Москви була невизначеною: Московська держава ще не була готова до війни з Річчю Посполитою, а обіцянка допомогти Хмельницькому означала б проголошення війни з останньою. Звідси ж вирушив у похід під Пилявці, причому в його війську був і Паволоцький полк.
Паволоч була обрана контрольним пунктом просування козацької армії. Тут Хмельницький простояв протягом тижня, з 27 липня по 3 серпня, чекаючи, імовірно, оперативного орієнтування від Максима Кривоноса та підтягуючи військо. В Паволоч гінці від М. Кривоноса принесли йому приємну звістку про перемогу під Старокостянтиновим і про те, що цей район вільний для виходу козацької армії. Вранці 3 серпня Хмельницький вирушив далі.
У грудні 1648 р. Богдан Хмельницький зі своїм штабом знову прибув до Паволочі, коли повертався із походу в Західну Україну і облог Львова та Замостя.
8 серпня 1649 р. Після закінчення битви під Зборовом було укладено Зборівський мир. Згідно з умовами цього миру, кордон між польським і українським військом, так звана «Козацька лінія», проходив по річці Случ, через місто Звягель, трохи західніше Димера, Овруча, Коростишева, Івниці, Паволочі, Погребища, Вінниці. Були ліквідовані Звягельський, Овруцький, Любартівський, . За умовами цього договору у 1649 р. Паволоцький полк було перетворено в однойменну сотню Білоцерківського полку. Паволоцька сотня нараховувала 776 козаків. Хмельницький призначив в 1649 р. сотником Довгаля.
Після підписання Зборівського договору Богдан Хмельницький прибув до Паволочі, звідки розпустив свої війська по домівках. Перебуваючи в Паволочі, Хмельницький в серпні 1649 р. знову зустрічався з посланцем Московської держави. Трохи пізніше кримський хан, також на зворотний дорозі зі Зборова, напав на містечко і «посік його».
З відновленням Паволоцького полку у 1651 р. його сотні повернулися з Білоцерківського полку (його східна частина — Паволоч, Сквира, Антонів, Торчиця), крім того ввійшли Погребищенська і Борщагівська сотні Кальницького полку. Сотником Паволоцького полку у квітні 1651 р. був названий син Максима Кривоноса.
В цей час французький дипломат П'єр Шевальє називає Паволоч серед «найвидніших міст та фортець, які займають козаки». Повз містечко проходили караванні (торговельні) шляхи, які зв'язували Київ з Царгородом та країнами Західної Європи.
На цей час в Паволочі згадуються нові укріплення. Центральна частина міста з трьох боків була оточена річками Роставицею та Паволочкою, а з четвертої сторони проходив вал, перед яким був викопаний рів, який тягнувся від річки Паволочки до річки Роставиці. Вал у Паволочі укріплено дубовим частоколом та вежею з воротами, перед якими стояли рогатки — своєрідні загородження зі збитих колод, що утруднювали проїзд. Для оборони з півдня був старий замок, відділений від містечка ровом і валом. Замок той довкола був оточений дубовими палями, містив будинок та господарчі приміщення; підземний таємний хід вів до річки, у часи облоги неприятелем він слугував комунікацією містечка, у тому числі, для забезпечення його водою. З того замку було видно могилу «Івана» в полі, на котрій постійно стояв козак на варті. Біля нього була віха з в'язкою соломи, котру він запалював у разі наближення небезпеки. Цей вартовий попереджав населення містечка про наближення татар або поляків, щоб вони могли втекти або стати до оборони. У східній частині містечка, на високому мисі над Роставицею згадується ще одне укріплення. Воно складалось з дерев'яних оборонних споруд і було оточено потрійним рядом частоколу. Можливо, це було вже згадуване вище укріплення Остафія Дашкевича.
В червні 1651 р. під час битви під Берестечком кримський хан Іслам-Ґерай вийшов з бою, захопивши за загадкових обставин з собою Б. Хмельницького. Він вирушив до Криму, паралельно набираючи ясир на Волині та Поділлі. Паволоцький полк на чолі з Куцевичем-Миньківським виступив з Паволочі на допомогу обложеним козакам. Після виходу з оточення до Паволочі прибув І. Виговський, організувавши тут додаткові загони козаків, які стали громити ординців котрі, відступаючи, вели з собою ясир. Козацькі загони розбили під Паволоччю і Чудновим кількатисячну орду ногайських татар, які йшли попереду основних військ кримського хана. Дослідники вважають, що ці дії були направлені на визволення з полону Б.Хмельницького. І дійсно, 2 липня 1651 р. під Любаром Хмельницький був звільнений.
Врятувавшись з полону, Хмельницький, конвойований татарами, прибув до Паволочі, де стояв три дні. 6 липня дізнається від полковника Адама Хмелецького про гірку поразку під Берестечком. Гетьман зібрав 3 000 злотих для сплати ординським мурзам, а потім провів козацьку раду щодо організації відсічі ворожому наступу. Звідси були розіслані гетьманські універсали із закликом підніматися на боротьбу і збиратися до Маслового Ставу на козацьку раду. 7 липня Богдан Хмельницький рушив з Паволочі до Білої Церкви. А в Паволочі залишився формувати козацькі загони полковник І. Куцевич-Миньківський. Проте міська верхівка не підтримала заходи полковника, через що він змушений був зі своїми однодумцями податись до Б. Хмельницького. Після згаданої вище ради Паволоцький полк разом з Білоцерківським і Переяславським вирушив на північ, щоб стримати наступ карателів князя Януша Радзивілла.
Польська армія, йдучи з-під Берестечка, грабувала населення, хоча в окремих регіонах місцеві селяни і козаки й чинили опір. Пройшовши через Межирічку (Ємільчине), Трощу, Янушпіль, Ружин, 6 серпня 1651 р. передові частини коронного війська стали табором в Паволочі. З ними прийшов до своєї господи і паволоцький власник Ян Замойський.
Військо почало відходити від голодного походу, почало дуже пити, гуляти. Кілька корогв втекло до Таборівки. Паволоцький війт повідомив про це козаків. Двохтисячний загін козаків вступив в околицях міста в бій з наступаючим польським військом, яким командував кам'янецький староста Петро Потоцький (син полководця польської армії Миколи Потоцького). Поразка поляків була б неминучою, але їм на допомогу підоспіли вояки князя Яреми Вишневецького і примусили козаків відступити до Білої Церкви.
14 серпня 1651 р. ціле коронне військо під керівництвом великого коронного гетьмана Миколи Потоцького вступило до Паволочі і стало обозом біля містечка. Ян Замойський приймав вельможних гостей у своєму спорожнілому будинку. Після цього прийому князь Ярема Вишневецький важко захворів і невдовзі помер 20 серпня.
20 вересня 1651 р. під Паволоччю це польське військо розгромили козаки. Коронний гетьман ледве вийшов з життям і втік з невеликими рештками, залишивши в козацьких руках коло тисячі возів із нагарбаним добром.
Пізніше головні події розгорнулися під Білою Церквою. Бої тут чергувалися з мирними переговорами. 28 вересня 1651 р. було підписано відомий Білоцерківський мирний договір. Відповідно до нього польсько-козацький кордон пролягав через Вінницю-Самгородок-Паволоч-Макарів-Чорнобиль. Після цього Паволоцький полк тимчасово припинив своє існування.
В 1654 р. Паволоцький полк було відновлено. Тоді ж частина території Кальницького полку з містечком Дзюньків (нині село Погребищенського р-ну) відійшла до Паволоцького полку. Після переходу Богдана Хмельницького під протекторат Московського царства після Переяславської ради, до Паволочі приїжджає московський представник Телепнєв для вислуховування присяги на вірність цареві від полку Паволоцького. У Паволочі відбувся збір до спільного походу разом з московськими військами в липні 1654 року.
В січні 1655 року перед Охматівською кампанією тут знову були козацькі війська. Хмельницький востаннє перебував у Паволочі 26 листопада 1656 року. Відомо кілька універсалів та листів, написаних тут.
Паволоч в роки Руїни
Паволоцький полк після вступу на гетьманство Юрія Хмельницького перейшов на його сторону і під його керівництвом брав участь у битві під Слободищем (1660) проти коронного війська. Юрій Хмельницький в тій битві був розбитий і, втікаючи, впав до Паволочі, звідки випровадив гінців до короля «жебрати милосердя».
За гетьманства Павла Тетері полковником паволоцьких козаків був Іван Попович з Ходоркова, який до того був священиком. Саме він став прообразом полковника Шрама у романі П. Куліша «Чорна рада».
Гетьман робив спроби відновити деякі правові норми, що фіксували соціальну залежність одних станів від інших і які існували в Україні до 1648 р. Це призвело до протигетьманських виступів. Найпотужнішим з-поміж них було повстання паволоцького полковника І. Поповича в травні 1663 р.
Повстання охопило значну територію, у Паволочі формувались загони озброєних селян. І. Попович об'єднав свої дії з козаками наказного гетьмана Лівобережної України Якима Сомка. Па допомогу повстанцям ішов загін запорізьких козаків на чолі з І. Сірком, але, зупинений ворогами, змушений був повернутись на Січ. Повстанцям вдалося вигнати шляхту з території полку, однак гетьман Павло Тетеря придушив повстання. І. Попович після тортур був страчений
Сам Тетеря провадив слідство над бунтівником. 15 червня цього ж року Івана Поповича страчено. Його смерть приглушила полум'я повстання. Літописець описує деталі страти Поповича: 15 червня цього попа засуджено до такої смерті: спочатку розпеченою цеглою або каменем зітерти «гуменце», що й було вчинено; тоді Поповича віддали до рук ката, який його терзав. Гетьман Тетеря нікого не допускав до підсудного. Він наказав катові прикласти йому до ребер розпечене залізо, потім звелів і катові одійти. Взявши папір і чорнило, сам допитував: хто його підмовляв до повстання, чи, може, сам його задумав, і кого з полковників або сотників він міг би назвати як своїх співучасників. Кат кілька разів мучив свою жертву й після кожного разу відходив од нього, а Тетеря допитував у четверо очей, і насамкінець звелів відтяти жертві руки й ноги, а тулуб кілька годин лежав на майдані, аж доки не спалили. Відтоді полк паволоцький тримався при Тетері та Речі Посполитій.
В 1664 р. Стефан Чарнецький, повертаючись із задніпровського походу, залишив у Паволочі артилерію та драгунів, а сам із німецькою піхотою і гусарами поспішив на порятунок Тетері, обложеному І. Брюховецьким у Чигирині. Потім він наказав зміцнити Білу Церкву, Корсунь і Паволоч, поставити їх на оборонну ногу, їхні фортеці, котрі були сильно поруйновані, відновити, і помістив у них постійні залоги під командуванням генерал-майора Яна Стахурського. В Білій Церкві та в Паволочі була залога не більше ніж 1000 чоловік. Проте, під боком тих залог стали теж і полки козацькі. Залоги містилися у замку, полки у місті та по маєтках. Проте ще в цьому ж році Стахурського від командування було усунуто і залоги були зняті.
За Андрусівським перемир'ям 1667 р. між Московською державою та Річчю Посполитою Паволоч залишилася у складі останньої.
За гетьманування Петра Дорошенка у Паволочі з'явилась гетьманська залога, котра постійно грабувала населення навколишніх населених пунктів. У 1674 р. король Ян Собеський з 35 тисячами увійшов до України; Немирів і Брацлав та інші міста одразу йому здалися, лише Паволоч чинила опір. Взимку 1675 польський уряд дізнався про похід на Правобережну Україну гетьмана Дорошенка і його союзника Хаджі Селім Ґерая — кримськотатарського хана. Проти них зібрали військо з М. Сенявським та литовським князем М. Радзивіллом. Бій стався під Паволоччю, у якому 4000-не татарське військо зазнало поразки. Після цього Міхал Казимір Радзивілл, гетьман польний литовський, обложив Паволоч. Він здобув місто, яке було під Дорошенковою владою і яке мало у себе в залозі від Дорошенка сердюцький полк. А Дорошенкові серденята, що схилилися Литві на умови, були відпущені з Паволочі і прийшли у Брацлав до короля Собєського, який, давши їм обмундирування й грошову плату, затримав при собі для подальшої служби. Існує дві версії вищевказаних подій. За однією з них (польських хроніст Ян Юзефович) 3000-й загін війська М. Радзивілла обложив Паволоч і після жорстокого приступу місто здалося на милість короля. Після взяття Паволочі керівник запорозьких козаків Іван Сірко волею польського короля був оголошений головнокомандувачем («dictator») Запорозького війська. За іншою версією, при взятті Паволочі здалося 800 чоловік якихось козаків; з них король Речі Посполитої створив потім особливий корпус, роздав їм гроші та одяг і призначив «гетьманом» І. Сірка.
Наступного року польський король змушений був укласти мир (Журавненський мирний договір) з турками та татарами, за яким Паволоцька земля, поряд з Київською та Білоцерківською, залишилися за козаками у підданстві Речі Посполитої.
Після смерті Яна Замойського, старости калуського, наступником і спадкоємцем маєтностей його став Станіслав-Ян Конецпольський, проте він помер у 1682 р. і всі маєтності, як і «тракт Паволоцький», записав Яну Олександру Конецпольському «як найближчому по крові до дому його». Але вже тоді паволоччина була повністю безлюдна. Людей порозганяли війни. Існує інвентар Паволочі і сіл, які до неї належать, написаний під час вступу до маєтностей тих Яна Олександра Конецпольського 20 січня 1683 р. «Населення того міста 42 підданих, жидів 3 тільки… Всі навколишні села пусті, на котрих люди мешкали, з котрих урочища пусті розміщені над ріками Роставиця, Верхівня, Ольшанка, Паволочка, Кам'янка, Унава». Новий власник віддав їх у оренду відповідно до контракту в 1701 р. за 18 тисяч Якубу Ледуховському.
В 1691 році селянські та козацькі загони громили шляхту поблизу Паволочі. В 1694 р. відбувалися бої між козацькими і шляхетськими військами в районі міст Фастів, Корнин, Коростишів. Шляхті з великими зусиллями вдалося придушити ці виступи.
Паволоч у XVIII столітті
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODNMemMxTDFoV1NVbEpMVkJoZG05c2IyTm9MbXB3Wnk4eU1qQndlQzFZVmtsSlNTMVFZWFp2Ykc5amFDNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTg1THprMUx5VkVNQ1U1UmlWRU1DVkNNQ1ZFTUNWQ01pVkVNQ1ZDUlNWRU1DVkNRaVZFTUNWQ1JTVkVNU1U0Tnk1d2JtYz0ucG5n.png)
Під час козацького повстання під проводом полковників Палія, Самуся та Іскри, восени повстанці захопили Білу Церкву, Немирів, Бердичів, Бар, Фастів та інші міста, серед яких була і Паволоч. Палій, захопивши пустельні простори навколо Паволочі, коло себе згуртував людей, собі привласнив формальний уряд та повну незалежність і поширив свою владу на всю Фастівщину і Паволоччину (так звана Паліївщина).
Цар Петро І в 1704 р. наказав гетьману Мазепі увійти в польське пограниччя. Згідно зі свідченнями Г. Граб'янки, у червні у таборі поблизу Паволочі правобережний гетьман Самусь передав Мазепі булаву, бунчук та королівську грамоту на звання гетьмана. Так Іван Мазепа, який доти формально титулувався «гетьманом обох сторін Дніпра», став справжнім правителем об'єднаної Гетьманської України.
Був Мазепа в Паволочі майже ціле літо. 31 липня 1704 р., коли Палій прибув до табору Мазепи в Паволочі, Мазепа передав йому виклик царя прибути негайно до Москви. Палій відмовився. В Бердичеві гетьман наказав схопити останнього, маючи докази того, що він зрадив царя і ніби мав зносини з Любомирськими і шведами, та відставити його до Батурина. По дорозі Палій утік. Але російська сторожа зловила його й відставила до Москви. Після цілорічного ув'язнення в Москві, цар видав 10 серпня 1705 р. наказ заслати полковника Семена Палія на Сибір, до Томська. В 1705 р. ще раз Мазепа, йдучи на Волинь, на полях Паволочі стояв обозом.
Після падіння Палія, коли його «вольниця» розпалася, Паволоч знову стала пусткою і в 1714 році у ній налічувалося лише 70 халуп. 1714 року було остаточно ліквідовано Паволоцький полк. Однак скоро стараннями власника, Яна Олександра Конецпольського, містечко почало зростати. Біля міщанської постала і єврейська слобода. Почали в Паволочі осідати крайові та закордонні купці. Розпорядником того маєтку був Петро Зозулинський. В 1716 р. взяв у оренду ті маєтності Вацлав Ржевуський. Проте в 1719 році помер бездітним Ян Олександр Конецпольський, дідич паволоцький, одружений з Пебронією Ржевуською і весь гігантський спадок по ньому перейшов Валевським, а від тих, через купівлю на аукціоні, в 1722 р. до князя Єжи Александра Любомирського, обозного великого коронного.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2ZFdzdmRHaDFiV0l2TUM4d1pDOGxSREFsUVRBbFJEQWxRakFsUkRFbE9ESWxSREVsT0RNbFJERWxPRGdsUkRBbFFqQmZKVVF3SlVJeVh5VkVNQ1U1UmlWRU1DVkNNQ1ZFTUNWQ01pVkVNQ1ZDUlNWRU1DVkNRaVZFTUNWQ1JTVkVNU1U0TnlWRU1TVTVOaTVxY0djdk1qVXdjSGd0SlVRd0pVRXdKVVF3SlVJd0pVUXhKVGd5SlVReEpUZ3pKVVF4SlRnNEpVUXdKVUl3WHlWRU1DVkNNbDhsUkRBbE9VWWxSREFsUWpBbFJEQWxRaklsUkRBbFFrVWxSREFsUWtJbFJEQWxRa1VsUkRFbE9EY2xSREVsT1RZdWFuQm4uanBn.jpg)
Князь Любомирський зіткнувся з проблемою залюднення як Паволочі, так і інших своїх маєтків у цьому краї. Адже за часи Хмельниччини, у результаті Великої Руїни кількість населення на Правобережжі значно скоротилась. Тому охочим переселитися сюди князь обіцяє звільнення на визначений термін (10-20 років) від усіх феодальних повинностей. Під час володарювання того князя Паволоч ще більше зросла і розбудувалась. Постала тут мурована ратуша, а торговельний шлях, який проходив поряд, повністю оживив містечко. Тут відбувалися славні ярмарки, на них продавалися московські та турецькі товари. Постали також і заможні фільварки в маєтностях. Князь Любомирський завів стадо коней в Паволочі та Шаргороді, які сильно цінувалося в Польщі, у паволоцькому табуні працювали неаполітанські табунники.
1723 року у Паволочі жителі збудували Покровську церкву.
18 (7) жовтня 1736 р. в Паволочі гайдамаки під проводом І. Медведя, М. Гриви, І. Жили, а також Рудя, Іваниці, Харка, розгромили шляхетське військо, захопили паволоцький замок, вбили губернатора Зозулинського, багатьох можновладців і 35 євреїв, пограбували їхнє майно.
На 1741 рік у містечку налічувалось чотири православних храми: Покровська (1723 р.), Михайлівська, Богоявленська (1730 р.) і Благовіщенська церкви, а також костел. Михайлівська церква була біля замку на одному кладовищі з римським костелом. Князь Любомирський збудував два цегельні заводи, винокурню.
Паволоч потім належала синам князя Єжи Любомирського, Юзефу, підстарості коронному, і Станіславу. Після вбивства Юзефа Зозулинського від їхнього імені розпорядником паволоцьким став Ждановський. У 1747 р. наступники по колишньому власнику Паволочі князю Роману Ружинському (Семенські, Оссолінські, Жмигродські тощо) відновили справу спадку по тому ж князю, розпочату ще перед війною Хмельницького, проте три судові рішення 1747, 1760 та 1762 рр. назавжди відкинули їхні домагання.
Перший костел католицький був спалений ще за Хмельниччини. 5 листопада 1751 р. князь Юзеф Любомирський заклав тут новий костел під титулом Святого непорочного зачаття. Він також надав костелу 1500 злотих і село Ксьондзівку (передмістя Паволочі). Окрім того, костел паволоцький від легатів Юзефа Бодаковського, Войцеха Буссольського, Яна Бялковського, Яна Фаленського, отримав 7300 злотих.
В 1765 р., з розповіді реґіментаря князя Чарторийського, спіймано в Паволочі сотника Харка, який був ватажком гайдамацького руху. Він був страчений в Шамраївці. Про цю подію народ український склав і зберіг чимало пісень:
Ой, як сотник, як став Харко у Паволоч уїжджати,
Ой, вийшов же та пан Паволоцький медом-вином частувати,
Ой, як став сотника, а сотника Харка, медом-вином частувати,
У панські палаци до матці хрещеної у гостину зазивати...
Після Коліївщини 1768 року в Паволочі поширився мор. Приблизно в той час дідич, князь Юзеф Любомирський передав Остропіль, Звягель, Ружин і Паволоч князю Касперові Любомирському, воєводі краківському.
В 1775 р. налічувалось у Паволочі 396 будинків, які платили подимне. Свідченням відновлення колишнього економічного благополуччя став дозвіл польського короля Станіслава Августа Понятовського 11 березня 1775 р. на проведення у Паволочі двох великих ярмарків, які здавна тут проводились. Один з них — більший — тривав чотири тижні. Влаштовувався він восени у жовтні, починався на свято Святого Дмитра. Другий, двотижневий починався на Великий піст. На ярмарки до Паволочі прибували купці звідусіль, тут укладались контракти на великі суми.
В 1787 р. король Станіслав Август Понятовський в своїй подорожі до Канева, прибув до Паволочі та ночував у мурованому будинку, можливо у місцевій ратуші. В 1791 р. було впроваджено новий розподіл воєводств на землі та повіти. Київське воєводство було розділене на повіти: Житомирський, Овруцький, Наддніпрянський та Київський. Центром Київського повіту стала Паволоч. Сеймики мали відбуватися в місцевому парафіяльному костелі. Однак, мешканці Київського воєводства через те, що в Паволочі не було будівлі, у котрій суди землевласників могли мати підходяще приміщення, просили на сеймі в 1792 р., щоб з Паволочі центр повіту був перенесений до Івниці в зв'язку з кращою забудовою останньої, а найбільше через те, що Прот Потоцький призначав свій палац-резиденцію в тій самій Івниці для цих засідань.
В 1793 р. згадується в Паволочі пошта. Поштмейстером був (Г)Уляницький.
Паволоч під владою Російської імперії
Після 2-го поділу Польщі та входження у 1793 р. до складу Російської імперії, Паволоч стає волосним центром Сквирського повіту Брацлавського намісництва, в 1797 р. після ліквідації останнього — волосним центром Сквирського повіту новоствореної Київської губернії.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekpqTHlWRU1DVTVSaVZFTUNWQ01DVkVNQ1ZDTWlWRU1DVkNSU1ZFTUNWQ1FpVkVNQ1ZDUlNWRU1TVTROeVV5UTE4bFJEQWxRaklsUkRBbFFrVWxSREFsUWpRbFJERWxPRVlsUkRBbFFrUWxSREFsUWpnbFJEQWxRamxmSlVRd0pVSkRKVVF3SlVKQ0pVUXdKVUk0SlVRd0pVSkVYekF4TG1wd1p5OHlNakJ3ZUMwbFJEQWxPVVlsUkRBbFFqQWxSREFsUWpJbFJEQWxRa1VsUkRBbFFrSWxSREFsUWtVbFJERWxPRGNsTWtOZkpVUXdKVUl5SlVRd0pVSkZKVVF3SlVJMEpVUXhKVGhHSlVRd0pVSkVKVVF3SlVJNEpVUXdKVUk1WHlWRU1DVkNReVZFTUNWQ1FpVkVNQ1ZDT0NWRU1DVkNSRjh3TVM1cWNHYz0uanBn.jpg)
В 1805 р. дочка князя Каспера Любомирського Маріанна (Марія) Уварова продала Паволоч з Малими Лісівцями своєму чоловіку Федору Петровичу Уварову, по смерті якого містечко дісталось його родичам Федорові та Андрієві Уваровим. Після смерті Федора Уварова в 1840 р. половина Паволочі з 4720 десятинами землі перейшла у спадок до внуків його, Дякових, котрі потім продали її Станіславу Абрамовичу; друга половина містечка з 2902 десятинами землі, з передмістям Гать, на аукціоні була придбана княгинею Цецилією з Моршковських Радзивілл, яка записала її заповітом князю Вільгельму Радзивіллу, а той цю половину продав Станіславу Абрамовичу. Останній 1868 року продав Паволоч поміщику В. В. Гудимі-Левковичу, а він невдовзі змушений був віддати в заставу щойно придбаний маєток Петербурзькому Товариству взаємного поземельного кредиту.
Цього ж 1866 року на умовах орендного утримання брати Попови використовували два паволоцькі млини. У містечку при Богоявленській церкві діяла відкрита ще 1845 року парафіяльна школа і ще одна — при Покровській церкві.
В середині XIX ст. обидві половини містечка належали Гудимам. Передмістя Ксьондзівка належала до казенних земель. При Богоявленській церкві було відкрите зразкове училище. Тут постав новий мурований костел, відбудований у 1852 році. Паволоцька католицька парафія належала до сквирського деканату, налічувала 1470 вірян та філії: Верхівня, Єрчики, Векш (?); каплиці у Трубіївці та Макарівці. В 1886 р. містечко з передмістям Ксьондзівка налічувало 4 562 жителів, з них 2 617 православних, 250 католиків, 1 695 євреїв.
Наприкінці XIX ст. в Паволочі було дворів 985, жителів 8 169. Церков 2, костел, 2 школи, лікарня, 2 водяних та 2 вітряних млини, 10 ярмарок, базари через кожних два тижні.
Паволоч в XX столітті
В 1910 р. в Паволочі було 976 дворів, 7 844 мешканці, 2 церкви, католицький костел, 2 церковнопарафіяльні школи, шпиталь, 2 млини, 2 вітряки, відбувалося 10 річних ярмарків. Паволоцька волость обіймала 1 містечко, 6 сіл та 3 малих села, налічувала 15 454 мешканців (210 католиків, 18 розкольників, 3 євангелісти, 3 686 євреїв), 19 216 десятин землі, у тому числі 9 551 десятин великих маєтностей, 8 967 десятин волосних земель, 698 десятин церковних земель.
В місті з 1907 року діяли вечірні класи для дорослих. 1913 року Паволоч стала центром селянських заворушень. Було здійснено 17 підпалів садиб заможних селян групою бідних селян з 10 осіб, у відповідь влада направила поліцію, на яку селяни вчинили напад. Перед 1917 р. Паволоч була у володінні Баскакових.
У період Визвольних змагань єврейське населення Паволочі постраждало від погромів, вчинених частинами, Добровольчої армії (1919), 1-й Кінної армії (1920) та місцевими бандами.
Село Паволоч в 1932—1933 рр. входило до складу Паволоцької сільради Попільнянського району Київської області. Під час Голодомору у 1932—1933 рр. загинуло до 1300 осіб, встановлено прізвища 102 чол. Померлих від голоду ховали, за словами очевидців та старожилів, на двох кладовищах. Згідно з інформацією мешканця с. Паволоч Піляя Юрія Васильовича, який давно займається вивченням голодомору, у селі загинуло більше двох тисяч осіб. В листі він наводить кілька спогадів, які змальовують ситуацію 70-літньої давності: «Проживає в нашому селі Андрій Пилипович Горішняк — ветеран Другої Світової війни та праці. В тому страшному тридцять третьому, вибившись з сил, упав він біля воріт. Його підібрав їздовий, в обов'язки якого входило звозити на цвинтар померлих, вкинув на грабарку і Андрія Пилиповича. А той дорогою до цвинтаря прийшов до тями і сповз з грабарки і приповз додому. За це їздовий прибіг додому до Горішника і набив його за те, що той утік, бо тепер їздовий не отримає черпак баланди. Таких прикладів, від яких холоне кров, я можу навести багато…»
У відповідь на напад Німеччини понад 500 жителів Паволочі стали на захист Вітчизни. З них 412 відзначено орденами і медалями, а 213 не повернулися з фронту. 1968 р. в їх пам'ять встановлено обеліск Слави.
14 липня 1941 року Паволоч зайняли війська вермахту, а 5 вересня 1941 року військовими німецької Айнзацгрупи було знищено 1500 євреїв.
За даними дослідників, у Паволочі з другої половини 1941 року діяла низова ланка ОУН (б). ЇЇ діяльність почалася зі створення підпілля, збирання зброї та залучення прихильників до своїх лав. Водночас, проводилася агітація населення про ведення боротьби за Українську Самостійну Соборну Державу.
27 грудня 1943 року в ході проведення Житомирсько-Бердичівської наступальної операції війська 1-го Українського фронту, а саме, головні сили 38-ї армії оволоділи населеними пунктами Гардишівка, Андрушівка, Павелки, Вчорайше, Бистріївка, Паволоч..
Жителі Паволочі на загальних зборах 16 січня 1944 р. склали акт про звірства нацистів. В акті говориться: «26-го листопада 1943 року в 4:00 ранку нацисти оточили Паволоч і зігнали всіх громадян до церкви. В цей день фашистські нелюди закатували на смерть і розстріляли 136 радянських громадян. Вчинивши цю криваву розправу над людьми похилого віку, жінками та підлітками, німці погнали з собою понад 400 наших односельчан. Про їхню долю досі нічого невідомо». За дорученням загальних зборів акт підписали жителі села Паволоч: Дончик, Курсон, Чернуха, Карпиця, Огородник.
Від післявоєнних років до наших днів
В 70-х роках на території Паволочі була розміщена центральна садиба колгоспу ім. Г. К. Орджонікідзе, за яким було закріплено 6178,3 га сільськогосподарських угідь, у тому числі 5909 га орної землі. Тут діяв перший в області індустріальний комплекс відгодівлі свиней. Колгосп мав пилораму, автомайстерню, три столярні майстерні, три кузні. Крім колгоспу, у Паволочі діяли галантерейна фабрика, держмлин з олійним і круп'яним цехами. Працювали середня та восьмирічна школи, де 55 педагогів навчали 661 учня, будинок культури на 450 місць, два клуби, 6 бібліотек з фондом понад 30 тис. книг. Діяли дільнична лікарня на 50 ліжок з рентгенологічним, зубопротезним кабінетами та кабінетом фізичних методів лікування, аптека, 2 дитячих ясел, відділення зв'язку, автоматична телефонна станція на 100 номерів, майстерня побутового обслуговування, 9 магазинів, їдальня.
В роки незалежності традиційним стало проведення в Паволочі козацької мистецької толоки. В першій — 2007 р. — встановили пам'ятний знак козацькому місту. В другій — відновили козацьку криницю. 12 вересня 2009 р. в селі протягом третьої паволоцької козацько-мистецької толоки відбулося урочисте відкриття пам'ятника гетьману України Богдану Хмельницькому. 11 вересня 2010 р. в Паволочі під час четвертої художньо-мистецької толоки було освячено меморіальну плиту на місці страти паволоцького полковника Івана Поповича, якого в народі називали Шрам та зобразив в своїй історичній повісті «Чорна рада» П. Куліш. До п'ятої художньо-мистецької толоки в 2011 після ремонту невпізнанно змінився будинок колишньої синагоги, а тепер — історико-краєзнавчий музей і став окрасою села.
Єврейська громада
Євреї почали поселятися в Паволочі з самого початку її заснування. Цьому сприяло розміщення містечка на перетині важливих торговельних шляхів.
В 1683 р. в Паволочі проживало 3 євреї, в 1765 р. в Паволочі та навколишніх населених пунктах — 104, в 1847 — 2113, в 1886 — 1695 (37 %), в 1897 — 3391 (37,4 %), в 1923 — 1782, в 1926 — 1837, в 1939 — 630 євреїв (11 %).
В 1648 р., у часи Хмельниччини, євреї покинули Паволоч, спасаючись від погромів в укріплених містах Остріг, Полонне та інших.
В 1663 році під час повстання паволоцького полковника І. Поповича повстанцями було винищено майже все єврейське населення. В 1736 р. в Паволочі відбувся погром, влаштований гайдамаками; під час нього було вбито 35 євреїв; збитки від грабунків єврейського майна склали 125 тис. злотих.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkV5TDFCaGRtOXNiMk5vSlRKRFgxTjVibUZuYjJkMVpTNXFjR2N2TWpJd2NIZ3RVR0YyYjJ4dlkyZ2xNa05mVTNsdVlXZHZaM1ZsTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelV3TDFCaGRtOXNiMk5vSlRKRFgzTjVibUZuYjJkMVpTNXFjR2N2TWpJd2NIZ3RVR0YyYjJ4dlkyZ2xNa05mYzNsdVlXZHZaM1ZsTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
В 70-х рр. XVIII ст. у центрі села на кошти єврейської общини була побудована синагога, яка збереглася до наших днів. Будівля двоповерхова, має довжину 18,5 м, ширину 14 м, дев'ять дверей, п'ятнадцять великих вікон і сімнадцять малих вікон на першому та другому поверхах. У плані споруда має форму квадрата. Пілястри розміщувалися над вікнами. Головний фасад будівлі спланований на захід. Стіни цегляні, сірого кольору, поштукатурені. Чотири внутрішні бані огороджували головну частину синагоги — підвищення для читця, ділили залу на дев'ять рівних частин. Усі вони реставровані. Стеля та внутрішні бані не збереглися. До 1935 р. синагога служила молитовним домом, осередком вивчення юдаїзму й місцем зібрання єврейської общини. З підвищення для читця відбувалися читання й коментування Біблії та Талмуду й промовлялося Благословення. Будинок використовувався також і для світських справ. У залі могло розміститися близько тисячі віруючих. З 1937 р. по 1939 р. в будинку працювала початкова школа, затим до 1941 р. — функціонував кабінет військової підготовки. Під час війни 1941–1945 рр. німецькі окупанти використали будинок для господарських цілей.
Після звільнення с. Паволочі від німецьких окупантів і до 1967 р. будинок використовувався як спортивний зал, затим до 1973 р. в ньому діяв сільський клуб. У 1981 будинок став аварійним. У 1989–1993 рр. на кошти колективного сільського господарства здійснювалася реставрація приміщення, після чого в ньому відкрився сільський музей, який діє по даний час.
В 1843 в Паволочі діяли 3 синагоги. В 19 — на поч. 20 ст. основними заняттями єврейського населення містечка були ремесла, мала роздрібна та транзитна торгівля. Наприкінці 19 — на поч. 20 ст. багато паволоцьких євреїв виїхало до США, де в 1907 земляцтвом було організовано благодійне товариство. В 1910 р. в Паволочі діяли 6 синагог, єврейське кладовище. В 1913 р. працювало єврейське ссудо-ощадне товариство. В 1914 р. євреям належали 5 складів аптечних товарів, 5 лесових складів, два заїжджих двори, булочна та фотомайстерня, 62 лавки та магазини (в тому числі всі 25 бакалійних, всі 16 мануфактурних, всі 5 галантерейних, єдиний меблевий магазин).
У період Визвольних змагань єврейське населення Паволочі постраждало від погромів, вчинених частинами Добровольчої армії (1919), 1-ї Кінної армії (1920) та місцевими бандами. Між 4 та 8 вересня (18-22 вересня по новому стилю) 1919 р. у Паволочі загін Добровольчої армії (близько 50 козаків-донців) протягом трьох діб, вчинивши погром єврейського населення, грабував і спустошував місто. Награбоване на підводах вивозили до села Порижі, де був штаб загону. Більшість жителів містечка були жорстоко побиті, 1 єврейська жінка була вбита, багато жінок було зґвалтовано. Після цього, 7 вересня в містечко увійшов новий загін, командир якого почав вимагати від жителів контрибуцію в розмірі 50 тисяч рублів. І без того наляканим жителям Паволочі довелося виконати його вимогу. Про ці інциденти жителі повідомили Київську єврейську общину і просили в неї матеріальної допомоги.
В Паволочі діяв загін самооборони під командуванням Ш. Жидовецького. З кінця 1920-х рр. — центр єврейської національної селищної ради.
14 липня 1941 р. Паволоч зайняли війська вермахту. Значна частина єврейського населення евакуювалась або була мобілізована. За даними історико-краєзнавчого музею с. Паволоч, 5 вересня 1941 р. тут було розстріляно близько 2000 євреїв з Паволочі та навколишніх сіл (в тому числі, із с. Романівка). Очевидно, ця цифра сильно перебільшена, бо 1939 р. у Паволочі проживало 630 євреїв, з яких після війни повернулись в село не більше 10. В травні 1942 р. в Паволочі було розстріляно 136 євреїв. Братська могила знаходиться в північно-східній частині села, біля християнського кладовища. У ній, згідно з даними Попільнянського райвідділу культури, поховано 136 чоловік.
Відомі люди
- Вишневецький Ярема-Михайло (17 серпня 1612 — 20 серпня 1651) — відомий державний діяч Речі Посполитої, помер під Паволоччю 20 серпня 1651 р.
- Дашкевич Остафій (1455—1535) — руський київський шляхтич. Один з перших відомих власників Паволочі (після 1527), фундатор паволоцького замку.
- Ковальський Францішек (1799–1862) — польський поет, письменник, педагог, мемуарист, перекладач. Народився 21 березня 1799 р. у Паволочі.
- Любомирський Станіслав (1704—19 липня 1793) — князь, державний діяч часів Речі Посполитої та її розділів, магнат, меценат. Дідич Паволоцького ключа.
- Москальчук Микита Андрійович (20 жовтня 1902 — 14 листопада 1943) — радянський офіцер, Герой Радянського Союзу, був смертельно поранений у боях за Паволоч 14 листопада 1943 року.
- Решетньов Василій Олексійович (29 грудня 1911—1985) — український радянський архітектор.
- Семен Пащенко — козак 7 Синього полку 3 пішої Залізної дивізії армії УНР, загинув під час російсько-української війни (не пізніше 1919 р.)
Полковники Паволоцького полку (1648—1675)
- Іван Куцевич-Миньківський (липень 1648 — жовтень 1649; квітень — вересень 1651).
- Адам Хмелецький (1648 — травень 1652).
- Олександр Кривоносенко (1649, 1651).
- Степан Хмелецький (1651–1653).
- Михайло Суличич (червень-липень1653 — 1654; травень 1655 — травень 1658).
- Григорій Зубченко (квітень 1654 — травень 1655).
- Михайло Богаченко (1654–1657).
- Іван Богун (1658–1660, 1663–1664).
- Іван Попович (1660–1663).
- Василь Петровський (1663).
- Павло Яненко-Хмельницький (1663–1664).
- Ярош Грицина (1664–1670).
- Бутенко Степан (1670–1671).
- Григорій Гамалія (1671–1673).
- Андрій Дорошенко (1673–1674).
- Яків Гамалія (1674).
- Костянтин Мигалевський (1674).
- Павло Низькогляд (1674–1675).
Див. також
Примітки
- Городские поселения Российской империи (1708—1913 гг.) [ 4 березня 2016 у Wayback Machine.] // Российская империя: административно-территориальное деление (1708—1917)
- Всесоюзная перепись населения 1939 года. Национальный состав населения районов, городов и крупных сел союзных республик СССР. Демоскоп Weekly (російська) . Процитовано 17 березня 2023.
- Історія міст і сіл Української РСР. Житомирська область. — К., 1973. — с. 579
- . Архів оригіналу за 27 лютого 2015. Процитовано 21 квітня 2012.
- Історія Української РСР. Т. 1. — К, 1981. — с. 376, 380.
- Іващенко О. М. Пам'ятки і пам'ятні місця історії та культури на Житомирщині (Попільнянський район). Випуск 9. — Житомир, 2007. — с. 3-4.
- Махорін Г. Л., Оленська І. С. Край над Унавою. — Житомир: «Волинь», 2006. — с. 151—152.
- Паволоч: 500 років в ліку писаного віку / Автоупорядник В. П. Бленда. — К, 2009. — с. 43.
- Географічний словник Королівства Польського та інших слов'янських країн. — Варшава: Вид. Філіпа Сулімєрського і Владислава Валєвського, 1886. — Т. 7. — с. 917[1] [ 25 березня 2014 у Wayback Machine.](пол.)
- . Архів оригіналу за 19 квітня 2016. Процитовано 21 квітня 2012.
- Яворницький Д. І. Історія запорозьких козаків: У 3 т. — Т. 2. — К., 1990. — с. 111.
- Житомирщина: Історичний нарис. Навчальний посібник. А. Б. Войтенко, О. М. Іващенко, О. С. Кузьмін та ін. — Житомир, 2008. — с. 59.
- Географічний словник Королівства Польського та інших слов'янських країн. — Варшава: Вид. Філіпа Сулімєрського і Владислава Валєвського, 1886. — Т. 7. — с. 918—919[2] [ 6 липня 2015 у Wayback Machine.] (пол.)
- Житомирщина: Історичний нарис. Навчальний посібник. А. Б. Войтенко, О. М. Іващенко, О. С. Кузьмін та ін. — Житомир, 2008. — с. 59-60.
- . Архів оригіналу за 2 березня 2012. Процитовано 21 квітня 2012.
- Паволоч: 500 років в ліку писаного віку / Автоупорядник В. П. Бленда. — К, 2009. — с. 75.
- Географічний словник Королівства Польського та інших слов'янських країн. — Варшава: Вид. Філіпа Сулімєрського і Владислава Валєвського, 1886. — Т. 7. — с. 919[3] [ 7 липня 2015 у Wayback Machine.] (пол.)
- Щоденник походу проти запорізьких козаків // В. Щербак (упорядник, автор передмови). Коли земля стогнала. — К.: Наукова думка, 1995. — 432 с. — С. 398.
- Географічний словник Королівства Польського та інших слов'янських країн. — Варшава: Вид. Філіпа Сулімєрського і Владислава Валєвського, 1886. — Т. 7. — с. 920[4] [ 4 листопада 2016 у Wayback Machine.] (пол.)
- Географічний словник Королівства Польського та інших слов'янських країн. — Варшава: Вид. Філіпа Сулімєрського і Владислава Валєвського, 1886. — Т. 7. — с. 919—920[5] [ 7 липня 2015 у Wayback Machine.] (пол.)
- Махорін Г. Л., Оленська І. С. Край над Унавою. — Житомир: «Волинь», 2006. — с. 149.
- . Архів оригіналу за 27 лютого 2015. Процитовано 23 квітня 2012.
- . Архів оригіналу за 27 березня 2013. Процитовано 23 квітня 2012.
- Землеволодіння родини Голубів на Житомирщині кінця XVI ст. — першої половини XVII ст.[6] [ 8 грудня 2012 у Wayback Machine.]
- Петро Натикач. Національно-визвольна війна під проводом Богдана Хмельницького на території сучасної Житомирщини [7] [ 13 листопада 2013 у Wayback Machine.]
- . Архів оригіналу за 20 березня 2014. Процитовано 23 квітня 2012.
- О. Пажимський. Пилявецька битва 1648 р. Вихід головних сил у район зосередження [ 3 вересня 2014 у Wayback Machine.]
- Іващенко О. М. Житомирська земля за козацьких часів (кінець XVI-середина XVII ст.)[8]
- Реєстр Війська Запорозького 1649 року.— К.: Наукова думка, 1995. — . — С. 194.
- . Архів оригіналу за 11 серпня 2017. Процитовано 23 квітня 2012.
- Кривошея В. Козацька старшина Гетьманщини. Енциклопедія. К.: «Стилос», 2010. — с. 442.
- (PDF). Архів оригіналу (PDF) за 27 лютого 2015. Процитовано 23 квітня 2012.
- Володимир Парацій. Фортифікаційні споруди правобережних земель Середнього Подніпров'я першої половини XVII ст.[9] [ 22 лютого 2020 у Wayback Machine.]
- Географічний словник Королівства Польського та інших слов'янських країн. — Варшава: Вид. Філіпа Сулімєрського і Владислава Валєвського, 1886. — Т. 7. — с. 922[10] [ 3 березня 2016 у Wayback Machine.]
- . Архів оригіналу за 5 квітня 2013. Процитовано 23 квітня 2012.
- Стаття «Вінницький полк (Винницький полк, Кальницький полк)» в «Енциклопедії історії України»[11] [ 30 березня 2013 у Wayback Machine.]
- Махорін Г. Л., Оленська І. С. Край над Унавою. — Житомир: «Волинь», 2006. — с. 150.
- Стаття «Громадянські війни в Україні другої половини 1650 — першої половини 1660-х років» в «Енциклопедії історії України»[12] [ 30 березня 2013 у Wayback Machine.]
- (PDF). Архів оригіналу (PDF) за 27 лютого 2015. Процитовано 23 квітня 2012.
- В. Антонович. Павло Тетеря
- Географічний словник Королівства Польського та інших слов'янських країн. — Варшава: Вид. Філіпа Сулімєрського і Владислава Валєвського, 1886. — Т. 7. — с. 922—923[13] [ 3 березня 2016 у Wayback Machine.]
- Географічний словник Королівства Польського та інших слов'янських країн. — Варшава: Вид. Філіпа Сулімєрського і Владислава Валєвського, 1886. — Т. 7. — с. 923[14] [ 20 серпня 2012 у Wayback Machine.]
- . Архів оригіналу за 30 січня 2012. Процитовано 23 квітня 2012.
- Яворницький Д. І. Історія запорозьких козаків: У 3 т. Т. 2. — К., 1990. — с. 371—372.
- Іващенко О. М. Пам'ятки і пам'ятні місця історії та культури на Житомирщині (Попільнянський район). Випуск 9. — Житомир, 2007. — с. 7.
- Житомирщина: Історичний нарис. Навчальний посібник. А. Б. Войтенко, О. М. Іващенко, О. С. Кузьмін та ін. — Житомир, 2008. — с. 69.
- Олександр Гуржій, Тарас Чухліб. Гетьманська Україна. Архів оригіналу за 23 травня 2012. Процитовано 24 квітня 2012.
- . Архів оригіналу за 1 листопада 2010. Процитовано 24 квітня 2012.
- Географічний словник Королівства Польського та інших слов'янських країн. — Варшава: Вид. Філіпа Сулімєрського і Владислава Валєвського, 1886. — Т. 7. — с. 924[15] [ 28 лютого 2015 у Wayback Machine.]
- . Архів оригіналу за 27 березня 2013. Процитовано 24 квітня 2012.
- Махорін Г. Л., Оленська І. С. Край над Унавою. — Житомир: «Волинь», 2006. — с. 150—151.
- Географічний словник Королівства Польського та інших слов'янських країн. — Варшава: Вид. Філіпа Сулімєрського і Владислава Валєвського, 1886. — Т. 7. — с. 925[16] [ 14 січня 2022 у Wayback Machine.]
- Кащенко Адріан. Оповідання про славне Військо Запорозьке Низове
- Похилевич Л. И. Сказания о населенных местностях Киевской губернии. — Киев, 1864. — с. 212.
- Махорін Г. Л., Оленська І. С. Край над Унавою. — Житомир: «Волинь», 2006. — с. 151.
- Похилевич Л. И. Сказания о населенных местностях Киевской губернии. — Киев, 1864. — с. 214.
- Стаття «Паволоч» в Енциклопедичному словнику Брокгауза і Єфрона[17] [ 5 березня 2016 у Wayback Machine.] (рос.)
- Махорін Г. Л., Оленська І. С. Край над Унавою. — Житомир: «Волинь», 2006. — с. 152.
- Паволоч: 500 років в ліку писаного віку / Автоупорядник В. П. Бленда. — К, 2009. — с. 51.
- . Архів оригіналу за 4 березня 2016. Процитовано 24 квітня 2012.
{{}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title () - . Архів оригіналу за 18 липня 2019. Процитовано 18 липня 2019.
- . Архів оригіналу за 27 лютого 2015. Процитовано 24 квітня 2012.
- Іващенко О. М. Пам'ятки і пам'ятні місця історії та культури на Житомирщині (Попільнянський район). Випуск 9. — Житомир, 2007. — С. 15. — .
- Москаленко К. С. Житомирско-Бердичевская наступательная операция // На Юго-Западном направлении. 1943—1945. Книга II [18] [ 26 травня 2019 у Wayback Machine.]
- 16 Января 1944 г.[19] [ 10 квітня 2012 у Wayback Machine.] (рос.)
- Історія міст і сіл Української РСР. Житомирська область. — К., 1973. — с. 577—578
- . Архів оригіналу за 27 лютого 2015. Процитовано 24 квітня 2012.
- . Архів оригіналу за 27 лютого 2015. Процитовано 24 квітня 2012.
- . Архів оригіналу за 27 лютого 2015. Процитовано 24 квітня 2012.
- . Архів оригіналу за 27 лютого 2015. Процитовано 24 квітня 2012.
- . Архів оригіналу за 4 березня 2016. Процитовано 24 квітня 2012.
- Іващенко О. М. Пам'ятки і пам'ятні місця історії та культури на Житомирщині (Попільнянський район). Випуск 9. — Житомир, 2007. — с. 77-78.
- Обращение еврейской общины м. Паволочи Сквирского уезда Киевской губ. в совет Киевской еврейской общины о материальной помощи после сентябрьского погрома 1919 г.[20] [ 10 липня 2011 у Wayback Machine.]
- . Архів оригіналу за 27 лютого 2015. Процитовано 24 квітня 2012.
Посилання
- Погода в селі Паволоч [ 5 березня 2016 у Wayback Machine.]
- Український Генеалогічний Форум [ 18 вересня 2016 у Wayback Machine.]
Джерела
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Паволоч |
- Pawołocz // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego. — Warszawa : Druk «Wieku», 1886. — Т. VII. — S. 916. (пол.) — S. 916—925. (пол.)
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Pa voloch takozh Povoloch selo davnishe mistechko v Ukrayini u Zhitomirskomu rajoni Zhitomirskoyi oblasti Roztashovane pri vpadinni richki Pavolochki v richku Rostavicyu Naselennya stanovit 1437 osib stanom na 2001 rik selo Pavoloch Krayina Ukrayina Oblast Zhitomirska oblast Rajon Zhitomirskij rajon Gromada Popilnyanska selishna gromada Oblikova kartka kartka Osnovni dani Zasnovane XV st Persha zgadka 1503 Naselennya 1437 Plosha 10 8 km Gustota naselennya 133 06 osib km Poshtovij indeks 13545 Telefonnij kod 380 4137 Geografichni dani Geografichni koordinati 49 52 09 pn sh 29 26 57 sh d H G O Serednya visota nad rivnem morya 201 m Vodojmi Rostavicya Pavolochka Vidstan do rajonnogo centru 13 km Najblizhcha zaliznichna stanciya Popilnya Vidstan do zaliznichnoyi stanciyi 13 km Misceva vlada Adresa radi 13545 Zhitomirska obl Popilnyanskij r n s Pavoloch vul Mistechko Karta Pavoloch Pavoloch Mapa Pavoloch u VikishovishiEtimologiya nazvi poselennya PavolochDoslidniki pov yazuyut nazvu z pavolokoyu dorogoyu shovkovoyu tkaninoyu sho zavozilasya iz zamorskih krayin Yak dokaz etimologiyu nazvi Pavoloch pov yazuyut iz transportuvannyam pavoloki po richkah Dnipro Ros Rostavicya z nastupnim yiyi zberigannyam u forteci yaka zgodom distala nazvu Pavoloch Inshoyu versiyeyu pohodzhennya nazvi sela ye pohodzhennya vid miri ploshi voloki Kozhnomu selyaninu nadavali po voloci Imovirnishe za vse cherez ce selo chasto nazivayut Povoloch NaselennyaZa danimi perepisu naselennya SRSR 1939 roku chiselnist naselennya stanovila 5 730 osib z nih ukrayinciv 4 871 rosiyan 131 nimciv 11 yevreyiv 630 polyakiv 29 inshih 58 Istoriya PavolochiDavni chasi Vsi arheologichni rozkopki provedeni na teritoriyi sela svidchat pro bezperervnist prozhivannya lyudej u cij miscevosti pochinayuchi prinajmni z 4 tisyacholittya do n e rokiv poshirennya tripilskoyi kulturi na teritoriyi Ukrayini Poblizu Pavolochi ta Sokolovogo Brodu viyavleno zalishki poselennya tripilskoyi 4 h poselen chernyahivskoyi kulturi a takozh 2 davnoruski gorodisha drugoyi polovini 1 tisyacholittya Tripilske gorodishe roztashovane na pivdennij shid vid pivdennoyi okolici mistechka u kinci vulici Liski na pagorbah urochisha Pristan Zajmaye visokij mis pravogo berega richki Rostavici z pivdnya i pivnochi otochene balkami Gorodishe ovalnoyi formi 94 126 m ukriplene dvoma liniyami valiv ta roviv glibina rovu 1 5 2 m Zi shidnogo boku roztashovanij v yizd zavshirshki 6 m Druga liniya roztashovana v pivdenno zahidnij chastini na ploshi 46 60 m shirina rovu 2 m glibina 1 m Vidkrito v 1946 r ekspediciyeyu Institutu arheologiyi AN URSR pid kerivnictvom V K Goncharova Doslidzhuvalosya v 1947 r M L Makarevichem Viyavleno 5 nazemnih zhitel z glinobitnimi pechami ta imovirno 1 zrujnovane trupopokladennya yake suprovodzhuvali midna shpilka miniatyurna posudinka ta prosverdlenij zub olenya Pam yatka nalezhit do piznogo tripillya etapu SII Knyazha doba Istorichnij region Porossya do yakogo nalezhit Pavoloch v XI na poch XII st zaselyali slov yanski plemena nazvani v litopisi porshanami poroshanami ta tyurkski plemena berendeyiv abo chornih klobukiv Isnuvala tak zvana Poroska oboronna liniya Ruskoyi derzhavi Na nij bulo vidomo 13 davnoruskih gorodish Tovari o v Dveren nini s Nabutiv Boguslav Volodariv nini Volodarka Rostovec nini s Bililivka Borovi o j Chudnayiv forteci zi zmishanim slov yansko tyurkskim naselennyam deyaki z nih Korsun Torche v sk Yur yiv tosho buli znachnimi miskimi centrami Chorni klobuki zahishali pivdenni rubezhi derzhavi voyuvali v druzhini knyazya Pid 1177 rokom v Litopisi ruskomu zgaduyutsya na livomu berezi r Rostavici shist berendickih mist V B Antonovich stverdzhuvav sho v chislo shesti davnih gorodish na r Rostavici vhodilo i davnye gorodishe Pavoloch Cyu dumku podilyav i M S Grushevskij Litovska doba Pislya zolotoordinskoyi navali pochatku XIII st zemli navkolo Pavolochi buli sucilnoyu pustkoyu Lishe pislya zavoyuvannya Kiyivskoyi zemli v drugij polovini XIV st Litovskim knyazivstvom ta vklyuchennya yiyi zemel do Velikogo knyazivstva Litovskogo tut znovu pochali selitisya lyudi vidnovlyuvalis abo zasnovuvalis novi poselennya Pershim vidomim iz Litovskoyi metriki vlasnikom Pavolochi buv dvoyuridnij brat Ostafiya Dashkevicha Fedko Dashkevich zemlyanin Braclavskij yakij u 1505 roci distav vid korolya Oleksandra I Yagellonchika gramotu yaka stverdzhuvala za nim volodinnya selami sered yakih zgaduyetsya i Pavoloch nadani she jogo didovi Germanovi Dashkevichu za bojovi zaslugi Za inshimi danimi 1503 roku Oleksandr Yagellonchik pozhaloval svoyemu dvoryaninu Jvanu Dashkevichu v Belocerkovskom obvode poselenie Pavoloch Same ce svidchennya vvazhayetsya najpershoyu zgadkoyu pro Pavoloch Ostafij Dashkevich starosta kanivskij ta cherkaskij otrimav yiyi u volodinnya znovu taki po odnij versiyi u spadok vid batka po inshij za zaslugi u bitvah proti tatar vid korolya Sigizmunda I Starogo oriyentovno v 1527 roci Dashkevich pershim sporudiv v nij zamok Pri nomu Pavoloch staye mistechkom pochinaye zrostati yiyi naselennya Dokladnishe Dashkevich Ostafij Ivanovich Pislya smerti Dashkevicha v 1540 r Pavoloch perejshla u volodinnya knyaziv Ruzhinskih Neyu volodili Ostafij Ruzhinskij namisnik polskogo voyevodi u Kiyevi 1575 1581 kozackij getman 1581 1583 z 1540 po 1587 rr z 1587 po 1601 rr jogo sini Mikola abo Mis nizovij getman ta Kirik otaman na Zaporizhzhi nakaznij getman 1588 zgodom cherkaskij pidstarosta Ruzhinski Pavoloch u skladi Rechi Pospolitoyi Pislya inkorporaciyi ukrayinskih zemel do skladu Rechi Pospolitoyi za aktom Lyublinskoyi uniyi 1569 r Pavoloch takozh opinyayetsya pid vladoyu Polshi 1589 roku misto otrimuye magdeburzke pravo Naselennya Pavolochi ta navkolishnih sil aktivno bralo uchast u kozacko selyanskih povstannyah kincya XVI Tak pavolochani buli aktivnimi uchasnikami povstannya pid provodom Krishtofa Kosinskogo u 1591 1593 rr Naprikinci 1596 na pochatku 1597 rr pid chas povstannya pid provodom S Nalivajka G Lobodi ta M Shauli zagin povstalih na choli z polkovnikom Saskom gurtuvalisya bilya Pavolochi Povstanci buli tam zhe rozbiti zagonom knyazya Kirika Ruzhinskogo yakij v cej chas diyav razom z polyakami pid kerivnictvom velikogo koronnogo getmana Stanislava Zholkevskogo zalishki yih vtekli do Kiyeva Spadkoyemcem i nastupnikom Kirika Ruzhinskogo blizko 1601 r stav jogo sin Roman Ruzhinskij getman vijsk Lzhedmitriya II 1608 U 1609 1610 rokah brav uchast u pohodi polskih vijsk na Moskvu Pid chas pohodu do Moskovskogo carstva vin pomer 8 kvitnya 1610 r Odruzhenij buv iz Sofiyeyu Korapchejovskoyu Korabchevskoyu yaka stala vlasniceyu nastupnih naselenih punktiv Pavoloch Nova ta Stara z selami Pochujki Saverci Oparipsi Paripsi Popilnya Lisivci Veliki Lisivci Kojlovka Kilovka Lozoviki Markova Volya Markova Volicya Harliyivka Galchin hutorami Yareshki Brovki Mojseyivka Musiyivka Yarki Andrushivka Makarova Makarivka Shpichinci Verhivnya Turbijovka Trubiyivka Verbova Verbivka Sloboda Minkoveckogo Minkivci Krivoshinci Krivoshiyinci Selzhinovka Selezenivka Golub yatin Yerchikova Sloboda Veliki Yerchiki mistechko Kotelnya stara ta nova z Galchinom Minkova Volya Minkivci Pavlivka mozhlivo Pavelki Lebedini ozera Lebedinci Orapivka Sokilcha Vijtivci Verbkova Lyubimivka Zarubinci Krasnosilka Dovzhik Pidkamin Ozeryani Novij ta Starij Ruzhin z slobodoyu Charnorudskogo Chornorudka slobodoyu Zeroslavskogo mistechkom Gorodkom Vchorajshim Yagnyatinom Kalinivkoyu Chernizhivkoyu Starosillyam Komarivkoyu Garapivkoyu Knyaginya zazvichaj zhila v zamku v Pavolochi ale piznishe mizh Pavolochchyu ta Ruzhinom zaklala selo kotre vid svogo divochogo prizvisha nazvala Korapchiyevom Karabchiyiv pobuduvala v nomu dlya sebe drugij zamok rezidenciyu V 1612 r mayetnosti pavolocki lezhali v ruyinah yih spustoshiv tatarskij nabig U pershij polovini XVII st posilivsya kozacko selyanskij povstanskij ruh Istorichni dokumenti donesli do nas skargu pana Petra Stribilya z s Studenicya datovanu 1618 rokom na zhiteliv Pavolochi Verhivni Hodorkova Kornina ta inshih mistechok i sil yaki zibravshi zagin u 2000 cholovik i napavshi na mayetok spalili jogo selyan pograbuvali a jogo vlasnij budinok ne zrujnuvali zaradi vikupu Voni sistematichno zdijsnyuvali napadi na mayetki inshih miscevih shlyahtichiv V 1619 r vidbulasya poblizu Pavolochi vidbuvalasya tak zvana Rostavicka komisiya u rezultati yakoyi bula pidpisana 8 17 zhovtnya 1619 r mizh ukrayinskoyu kozackoyu delegaciyeyu na choli z getmanom Petrom Sagajdachnim z odnogo boku i velikim koronnim getmanom Stanislavom Zholkevskim z inshogo Rostavicka ugoda pro pidporyadkuvannya reyestrovih kozakiv polskomu uryadovi V ugodi jshlosya pro obmezhennya kozackogo reyestru z 10600 do 3000 cholovik pro pripinennya kozakami pohodiv na Chorne more j obmezhennya svobodi viboru kozackoyi starshini do korolivskoyi voli Zgidno z lyustraciyeyu 1620 r v Pavolochi platili podimne 754 dvori U 1625 r Stanislav Konyecpolskij getman velikij koronnij virushayuchi u pohid na Podniprov ya dlya pridushennya kozackogo povstannya pid provodom Marka Zhmajla stoyav taborom bilya Pavolochi i vidviduvav knyaginyu Ruzhinsku v yiyi budinku Na zvorotnomu shlyahu z togo pohodu vin znovu prohodiv povz Pavoloch Zupinivsya nochuvati tut pid chas dorogi z Biloyi Cerkvi do Baru 10 travnya 1630 r Pavoloch zgorila vid pozhezhi Blizko 1634 r v Pavolochi postav katolickij kostel V toj chas u Pavolochi bilya staroyi vdovi knyazya Ruzhinskogo Yadvigi Hodkevich z yavivsya vidomij na vsyu Rich Pospolitu rozbishaka ta avantyurist Samijlo Lash kotrij dovodivsya yij rodichem Vin riznomanitnimi sposobami namagavsya otrimati pislya neyi u spadok pavolocki mayetnosti Ne otrimavshi svogo vin siloyu zagarbav ci mayetnosti zmusiv u 1631 roci staru knyaginyu perepisati yih na nogo ta vignav yiyi Lash u otrimanih mayetnostyah vsilyako pridushuvav i obdirav miscevih zhiteliv zbirayuchi z nih vinajdeni nim povolovshinu i rogove vid tovaru Knyaginya poskarzhilasya na nogo do Sejmu Sejm skasuvav zapisi i Lashovi z vini infamiyi pozbavlennya chesti i dobrogo imeni zagarbani mayetnosti veleno bulo povernuti Prote Lash mayetnosti ne povernuv Todi knyaginya u veresni 1634 r peredala virishennya svoyeyi spravi znanomu na vsyu krayinu velmozhi Tomashu Zamojskomu pidkancleru koronnomu perepisavshi na nogo vsi svoyi mayetnosti i sudovij proces yakij provadivsya po tomu zh Lashu Zamojskij poslav vid svogo imeni svogo slugu Yana Dobrociskogo mechnika braclavskogo dlya nabuttya u volodinnya mayetnostej Prote koli Dobrociskij priyihav do Vchorajshego Lash na nogo napav ta ubiv Rozgnivanij Zamojskij she togo zh roku dobivsya infamiyi dlya Lasha Zreshtoyu pislya bagatoh konfliktiv storoni domovilisya ta pidpisali mirovu ugodu 28 sichnya 1635 r v Zamosti za yakoyu Lash zriksya pered uryadom vid svoyih nadumanih prav i zapisiv na korist Zamojskogo otrimavshi yak kompensaciyu blizko 90 000 zlotih Zvidtodi Pavoloch Ruzhin Kotelnya i Vchorajshe distalisya Zamojskim V 1637 r Mikola Potockij getman polnij koronnij jduchi v pohid vglib Ukrayini proti povstalogo Pavlyuka vidpochivav z vijskom v Pavolochi cilij den Vid imeni Tomasha Zamojskogo rozporyadnikami Pavolochi buli Yan Dubrovskij potim Stefan Garnish kotrij nazivavsya regimentarem kozakiv ta draguniv volosti kotelnyanskoyi ta pavolockoyi Za yihnogo pravlinnya mistechko rozroslosya tut pochali poselyatisya yevreyi Z metoyu zalyudnennya svoyih mayetkiv T Zamojskij peremanyuvav do sebe selyan inshih feodaliv Ce robili za jogo doruchennyam tak zvani vikotci yaki dopomagali vtekti selyanam do novogo gospodarya spokusivshis na perspektivi krashogo zhittya sho yim zmalyuvali agenti zemlevlasnika V Pavolochi bula brovarnya pivo yakoyi bulo vidome po vsij krayini Pri Tomashevi Zamojskomu zrostaye rol Pavolochi v torgovelnih vidnosinah krayu Pidtverdzhennyam cogo mozhe sluguvati skarb iz 173 polskih sribnih monet XVII stolittya znajdenij tut 1866 roku Cogo zh roku bulo znajdeno she odin skarb gollandskih taleriv i polskih shelyagiv Ale Tomash Zamojskij nedovgo koristuvavsya nabutimi mayetnostyami tomu sho pomer v 1638 r Pavolocki mayetnosti perejshli u vlasnist jogo sinu Yanu pidstarosti kaluskomu Pavoloch v roki Hmelnichchini 1648 1657 rr Z pochatkom Vizvolnoyi vijni ukrayinskogo narodu pid kerivnictvom Bogdana Hmelnickogo m Pavoloch opinilos u viri buremnih podij Spochatku Pavoloch nalezhala do Bilocerkivskogo polku a same sotenne mistechko malo 99 kozakiv pavolochan i 21 karabchiyivcya Vlitku 1648 roku bidnota Pavolochi i Kotelni razom iz naselennyam sela Lisivci zrujnuvali mayetok i sadibu shlyahticha A Bonkovskogo v s Kilovci Pavolockij vijt Ivan Kucevich Minkivskij zdijnyav povstannya v Pavolochi areshtuvav polskih uryadovciv sformuvav Pavolockij polk yakij i ocholiv Kostel katolickij buv spalenij a zamok zavojovanij Dokladnishe Pavolockij polk Vijska Zaporozkogo Pislya Korsunskoyi peremogi armiyi Bogdana Hmelnickogo koli koronni vijska pokinuli Kiyivshinu tatarska orda spryamuvala tudi svoyi zagoni u poshukah yasiru Yak opovidaye ochevidec tih podij Yakim Yerlich sho na Kiyivshini zalishilis sami selyani yaki ne buli zahisheni vid tatar ni kozakami ni svoyimi panami Orda jshla cherez Pavoloch Kotelnyu Brusiliv i Radomishl Kozacke vijsko na choli z Bogdanom Hmelnickim zajnyalo Pavoloch i perebuvalo v nij z perervami z 15 lipnya po 3 serpnya 1648 r Mistechko nevdovzi peretvorilosya na velicheznij kozackij tabir Zvidsi vin vidav kilka svoyih universaliv Tut vin prijmaye poslanciv zokrema z Moskovskogo carstva Bolhovskogo 24 lipnya vin pishe lista moskovskomu carevi u yakomu prohaye dopomogti Ta vidpovid Moskvi bula neviznachenoyu Moskovska derzhava she ne bula gotova do vijni z Richchyu Pospolitoyu a obicyanka dopomogti Hmelnickomu oznachala b progoloshennya vijni z ostannoyu Zvidsi zh virushiv u pohid pid Pilyavci prichomu v jogo vijsku buv i Pavolockij polk Pavoloch bula obrana kontrolnim punktom prosuvannya kozackoyi armiyi Tut Hmelnickij prostoyav protyagom tizhnya z 27 lipnya po 3 serpnya chekayuchi imovirno operativnogo oriyentuvannya vid Maksima Krivonosa ta pidtyaguyuchi vijsko V Pavoloch ginci vid M Krivonosa prinesli jomu priyemnu zvistku pro peremogu pid Starokostyantinovim i pro te sho cej rajon vilnij dlya vihodu kozackoyi armiyi Vranci 3 serpnya Hmelnickij virushiv dali U grudni 1648 r Bogdan Hmelnickij zi svoyim shtabom znovu pribuv do Pavolochi koli povertavsya iz pohodu v Zahidnu Ukrayinu i oblog Lvova ta Zamostya 8 serpnya 1649 r Pislya zakinchennya bitvi pid Zborovom bulo ukladeno Zborivskij mir Zgidno z umovami cogo miru kordon mizh polskim i ukrayinskim vijskom tak zvana Kozacka liniya prohodiv po richci Sluch cherez misto Zvyagel trohi zahidnishe Dimera Ovrucha Korostisheva Ivnici Pavolochi Pogrebisha Vinnici Buli likvidovani Zvyagelskij Ovruckij Lyubartivskij Za umovami cogo dogovoru u 1649 r Pavolockij polk bulo peretvoreno v odnojmennu sotnyu Bilocerkivskogo polku Pavolocka sotnya narahovuvala 776 kozakiv Hmelnickij priznachiv v 1649 r sotnikom Dovgalya Pislya pidpisannya Zborivskogo dogovoru Bogdan Hmelnickij pribuv do Pavolochi zvidki rozpustiv svoyi vijska po domivkah Perebuvayuchi v Pavolochi Hmelnickij v serpni 1649 r znovu zustrichavsya z poslancem Moskovskoyi derzhavi Trohi piznishe krimskij han takozh na zvorotnij dorozi zi Zborova napav na mistechko i posik jogo Z vidnovlennyam Pavolockogo polku u 1651 r jogo sotni povernulisya z Bilocerkivskogo polku jogo shidna chastina Pavoloch Skvira Antoniv Torchicya krim togo vvijshli Pogrebishenska i Borshagivska sotni Kalnickogo polku Sotnikom Pavolockogo polku u kvitni 1651 r buv nazvanij sin Maksima Krivonosa V cej chas francuzkij diplomat P yer Shevalye nazivaye Pavoloch sered najvidnishih mist ta fortec yaki zajmayut kozaki Povz mistechko prohodili karavanni torgovelni shlyahi yaki zv yazuvali Kiyiv z Cargorodom ta krayinami Zahidnoyi Yevropi Na cej chas v Pavolochi zgaduyutsya novi ukriplennya Centralna chastina mista z troh bokiv bula otochena richkami Rostaviceyu ta Pavolochkoyu a z chetvertoyi storoni prohodiv val pered yakim buv vikopanij riv yakij tyagnuvsya vid richki Pavolochki do richki Rostavici Val u Pavolochi ukripleno dubovim chastokolom ta vezheyu z vorotami pered yakimi stoyali rogatki svoyeridni zagorodzhennya zi zbitih kolod sho utrudnyuvali proyizd Dlya oboroni z pivdnya buv starij zamok viddilenij vid mistechka rovom i valom Zamok toj dovkola buv otochenij dubovimi palyami mistiv budinok ta gospodarchi primishennya pidzemnij tayemnij hid viv do richki u chasi oblogi nepriyatelem vin sluguvav komunikaciyeyu mistechka u tomu chisli dlya zabezpechennya jogo vodoyu Z togo zamku bulo vidno mogilu Ivana v poli na kotrij postijno stoyav kozak na varti Bilya nogo bula viha z v yazkoyu solomi kotru vin zapalyuvav u razi nablizhennya nebezpeki Cej vartovij poperedzhav naselennya mistechka pro nablizhennya tatar abo polyakiv shob voni mogli vtekti abo stati do oboroni U shidnij chastini mistechka na visokomu misi nad Rostaviceyu zgaduyetsya she odne ukriplennya Vono skladalos z derev yanih oboronnih sporud i bulo otocheno potrijnim ryadom chastokolu Mozhlivo ce bulo vzhe zgaduvane vishe ukriplennya Ostafiya Dashkevicha V chervni 1651 r pid chas bitvi pid Berestechkom krimskij han Islam Geraj vijshov z boyu zahopivshi za zagadkovih obstavin z soboyu B Hmelnickogo Vin virushiv do Krimu paralelno nabirayuchi yasir na Volini ta Podilli Pavolockij polk na choli z Kucevichem Minkivskim vistupiv z Pavolochi na dopomogu oblozhenim kozakam Pislya vihodu z otochennya do Pavolochi pribuv I Vigovskij organizuvavshi tut dodatkovi zagoni kozakiv yaki stali gromiti ordinciv kotri vidstupayuchi veli z soboyu yasir Kozacki zagoni rozbili pid Pavolochchyu i Chudnovim kilkatisyachnu ordu nogajskih tatar yaki jshli poperedu osnovnih vijsk krimskogo hana Doslidniki vvazhayut sho ci diyi buli napravleni na vizvolennya z polonu B Hmelnickogo I dijsno 2 lipnya 1651 r pid Lyubarom Hmelnickij buv zvilnenij Vryatuvavshis z polonu Hmelnickij konvojovanij tatarami pribuv do Pavolochi de stoyav tri dni 6 lipnya diznayetsya vid polkovnika Adama Hmeleckogo pro girku porazku pid Berestechkom Getman zibrav 3 000 zlotih dlya splati ordinskim murzam a potim proviv kozacku radu shodo organizaciyi vidsichi vorozhomu nastupu Zvidsi buli rozislani getmanski universali iz zaklikom pidnimatisya na borotbu i zbiratisya do Maslovogo Stavu na kozacku radu 7 lipnya Bogdan Hmelnickij rushiv z Pavolochi do Biloyi Cerkvi A v Pavolochi zalishivsya formuvati kozacki zagoni polkovnik I Kucevich Minkivskij Prote miska verhivka ne pidtrimala zahodi polkovnika cherez sho vin zmushenij buv zi svoyimi odnodumcyami podatis do B Hmelnickogo Pislya zgadanoyi vishe radi Pavolockij polk razom z Bilocerkivskim i Pereyaslavskim virushiv na pivnich shob strimati nastup karateliv knyazya Yanusha Radzivilla Polska armiya jduchi z pid Berestechka grabuvala naselennya hocha v okremih regionah miscevi selyani i kozaki j chinili opir Projshovshi cherez Mezhirichku Yemilchine Troshu Yanushpil Ruzhin 6 serpnya 1651 r peredovi chastini koronnogo vijska stali taborom v Pavolochi Z nimi prijshov do svoyeyi gospodi i pavolockij vlasnik Yan Zamojskij Vijsko pochalo vidhoditi vid golodnogo pohodu pochalo duzhe piti gulyati Kilka korogv vteklo do Taborivki Pavolockij vijt povidomiv pro ce kozakiv Dvohtisyachnij zagin kozakiv vstupiv v okolicyah mista v bij z nastupayuchim polskim vijskom yakim komanduvav kam yaneckij starosta Petro Potockij sin polkovodcya polskoyi armiyi Mikoli Potockogo Porazka polyakiv bula b neminuchoyu ale yim na dopomogu pidospili voyaki knyazya Yaremi Vishneveckogo i primusili kozakiv vidstupiti do Biloyi Cerkvi 14 serpnya 1651 r cile koronne vijsko pid kerivnictvom velikogo koronnogo getmana Mikoli Potockogo vstupilo do Pavolochi i stalo obozom bilya mistechka Yan Zamojskij prijmav velmozhnih gostej u svoyemu sporozhnilomu budinku Pislya cogo prijomu knyaz Yarema Vishneveckij vazhko zahvoriv i nevdovzi pomer 20 serpnya 20 veresnya 1651 r pid Pavolochchyu ce polske vijsko rozgromili kozaki Koronnij getman ledve vijshov z zhittyam i vtik z nevelikimi reshtkami zalishivshi v kozackih rukah kolo tisyachi voziv iz nagarbanim dobrom Piznishe golovni podiyi rozgornulisya pid Biloyu Cerkvoyu Boyi tut cherguvalisya z mirnimi peregovorami 28 veresnya 1651 r bulo pidpisano vidomij Bilocerkivskij mirnij dogovir Vidpovidno do nogo polsko kozackij kordon prolyagav cherez Vinnicyu Samgorodok Pavoloch Makariv Chornobil Pislya cogo Pavolockij polk timchasovo pripiniv svoye isnuvannya V 1654 r Pavolockij polk bulo vidnovleno Todi zh chastina teritoriyi Kalnickogo polku z mistechkom Dzyunkiv nini selo Pogrebishenskogo r nu vidijshla do Pavolockogo polku Pislya perehodu Bogdana Hmelnickogo pid protektorat Moskovskogo carstva pislya Pereyaslavskoyi radi do Pavolochi priyizhdzhaye moskovskij predstavnik Telepnyev dlya visluhovuvannya prisyagi na virnist carevi vid polku Pavolockogo U Pavolochi vidbuvsya zbir do spilnogo pohodu razom z moskovskimi vijskami v lipni 1654 roku V sichni 1655 roku pered Ohmativskoyu kampaniyeyu tut znovu buli kozacki vijska Hmelnickij vostannye perebuvav u Pavolochi 26 listopada 1656 roku Vidomo kilka universaliv ta listiv napisanih tut Pavoloch v roki Ruyini Pavolockij polk pislya vstupu na getmanstvo Yuriya Hmelnickogo perejshov na jogo storonu i pid jogo kerivnictvom brav uchast u bitvi pid Slobodishem 1660 proti koronnogo vijska Yurij Hmelnickij v tij bitvi buv rozbitij i vtikayuchi vpav do Pavolochi zvidki viprovadiv ginciv do korolya zhebrati miloserdya Za getmanstva Pavla Teteri polkovnikom pavolockih kozakiv buv Ivan Popovich z Hodorkova yakij do togo buv svyashenikom Same vin stav proobrazom polkovnika Shrama u romani P Kulisha Chorna rada Getman robiv sprobi vidnoviti deyaki pravovi normi sho fiksuvali socialnu zalezhnist odnih staniv vid inshih i yaki isnuvali v Ukrayini do 1648 r Ce prizvelo do protigetmanskih vistupiv Najpotuzhnishim z pomizh nih bulo povstannya pavolockogo polkovnika I Popovicha v travni 1663 r Povstannya ohopilo znachnu teritoriyu u Pavolochi formuvalis zagoni ozbroyenih selyan I Popovich ob yednav svoyi diyi z kozakami nakaznogo getmana Livoberezhnoyi Ukrayini Yakima Somka Pa dopomogu povstancyam ishov zagin zaporizkih kozakiv na choli z I Sirkom ale zupinenij vorogami zmushenij buv povernutis na Sich Povstancyam vdalosya vignati shlyahtu z teritoriyi polku odnak getman Pavlo Teterya pridushiv povstannya I Popovich pislya tortur buv strachenij Dokladnishe Popovich Ivan kozackij polkovnik Sam Teterya provadiv slidstvo nad buntivnikom 15 chervnya cogo zh roku Ivana Popovicha stracheno Jogo smert priglushila polum ya povstannya Litopisec opisuye detali strati Popovicha 15 chervnya cogo popa zasudzheno do takoyi smerti spochatku rozpechenoyu cegloyu abo kamenem ziterti gumence sho j bulo vchineno todi Popovicha viddali do ruk kata yakij jogo terzav Getman Teterya nikogo ne dopuskav do pidsudnogo Vin nakazav katovi priklasti jomu do reber rozpechene zalizo potim zveliv i katovi odijti Vzyavshi papir i chornilo sam dopituvav hto jogo pidmovlyav do povstannya chi mozhe sam jogo zadumav i kogo z polkovnikiv abo sotnikiv vin mig bi nazvati yak svoyih spivuchasnikiv Kat kilka raziv muchiv svoyu zhertvu j pislya kozhnogo razu vidhodiv od nogo a Teterya dopituvav u chetvero ochej i nasamkinec zveliv vidtyati zhertvi ruki j nogi a tulub kilka godin lezhav na majdani azh doki ne spalili Vidtodi polk pavolockij trimavsya pri Teteri ta Rechi Pospolitij V 1664 r Stefan Charneckij povertayuchis iz zadniprovskogo pohodu zalishiv u Pavolochi artileriyu ta draguniv a sam iz nimeckoyu pihotoyu i gusarami pospishiv na poryatunok Teteri oblozhenomu I Bryuhoveckim u Chigirini Potim vin nakazav zmicniti Bilu Cerkvu Korsun i Pavoloch postaviti yih na oboronnu nogu yihni forteci kotri buli silno porujnovani vidnoviti i pomistiv u nih postijni zalogi pid komanduvannyam general majora Yana Stahurskogo V Bilij Cerkvi ta v Pavolochi bula zaloga ne bilshe nizh 1000 cholovik Prote pid bokom tih zalog stali tezh i polki kozacki Zalogi mistilisya u zamku polki u misti ta po mayetkah Prote she v comu zh roci Stahurskogo vid komanduvannya bulo usunuto i zalogi buli znyati Za Andrusivskim peremir yam 1667 r mizh Moskovskoyu derzhavoyu ta Richchyu Pospolitoyu Pavoloch zalishilasya u skladi ostannoyi Za getmanuvannya Petra Doroshenka u Pavolochi z yavilas getmanska zaloga kotra postijno grabuvala naselennya navkolishnih naselenih punktiv U 1674 r korol Yan Sobeskij z 35 tisyachami uvijshov do Ukrayini Nemiriv i Braclav ta inshi mista odrazu jomu zdalisya lishe Pavoloch chinila opir Vzimku 1675 polskij uryad diznavsya pro pohid na Pravoberezhnu Ukrayinu getmana Doroshenka i jogo soyuznika Hadzhi Selim Geraya krimskotatarskogo hana Proti nih zibrali vijsko z M Senyavskim ta litovskim knyazem M Radzivillom Bij stavsya pid Pavolochchyu u yakomu 4000 ne tatarske vijsko zaznalo porazki Pislya cogo Mihal Kazimir Radzivill getman polnij litovskij oblozhiv Pavoloch Vin zdobuv misto yake bulo pid Doroshenkovoyu vladoyu i yake malo u sebe v zalozi vid Doroshenka serdyuckij polk A Doroshenkovi serdenyata sho shililisya Litvi na umovi buli vidpusheni z Pavolochi i prijshli u Braclav do korolya Sobyeskogo yakij davshi yim obmundiruvannya j groshovu platu zatrimav pri sobi dlya podalshoyi sluzhbi Isnuye dvi versiyi vishevkazanih podij Za odniyeyu z nih polskih hronist Yan Yuzefovich 3000 j zagin vijska M Radzivilla oblozhiv Pavoloch i pislya zhorstokogo pristupu misto zdalosya na milist korolya Pislya vzyattya Pavolochi kerivnik zaporozkih kozakiv Ivan Sirko voleyu polskogo korolya buv ogoloshenij golovnokomanduvachem dictator Zaporozkogo vijska Za inshoyu versiyeyu pri vzyatti Pavolochi zdalosya 800 cholovik yakihos kozakiv z nih korol Rechi Pospolitoyi stvoriv potim osoblivij korpus rozdav yim groshi ta odyag i priznachiv getmanom I Sirka Nastupnogo roku polskij korol zmushenij buv uklasti mir Zhuravnenskij mirnij dogovir z turkami ta tatarami za yakim Pavolocka zemlya poryad z Kiyivskoyu ta Bilocerkivskoyu zalishilisya za kozakami u piddanstvi Rechi Pospolitoyi Pislya smerti Yana Zamojskogo starosti kaluskogo nastupnikom i spadkoyemcem mayetnostej jogo stav Stanislav Yan Konecpolskij prote vin pomer u 1682 r i vsi mayetnosti yak i trakt Pavolockij zapisav Yanu Oleksandru Konecpolskomu yak najblizhchomu po krovi do domu jogo Ale vzhe todi pavolochchina bula povnistyu bezlyudna Lyudej porozganyali vijni Isnuye inventar Pavolochi i sil yaki do neyi nalezhat napisanij pid chas vstupu do mayetnostej tih Yana Oleksandra Konecpolskogo 20 sichnya 1683 r Naselennya togo mista 42 piddanih zhidiv 3 tilki Vsi navkolishni sela pusti na kotrih lyudi meshkali z kotrih urochisha pusti rozmisheni nad rikami Rostavicya Verhivnya Olshanka Pavolochka Kam yanka Unava Novij vlasnik viddav yih u orendu vidpovidno do kontraktu v 1701 r za 18 tisyach Yakubu Leduhovskomu V 1691 roci selyanski ta kozacki zagoni gromili shlyahtu poblizu Pavolochi V 1694 r vidbuvalisya boyi mizh kozackimi i shlyahetskimi vijskami v rajoni mist Fastiv Kornin Korostishiv Shlyahti z velikimi zusillyami vdalosya pridushiti ci vistupi Pavoloch u XVIII stolitti Pavoloch na karti XVIII stolittya Pavoloch na mapi Zigmunda Gerstmana Pid chas kozackogo povstannya pid provodom polkovnikiv Paliya Samusya ta Iskri voseni povstanci zahopili Bilu Cerkvu Nemiriv Berdichiv Bar Fastiv ta inshi mista sered yakih bula i Pavoloch Palij zahopivshi pustelni prostori navkolo Pavolochi kolo sebe zgurtuvav lyudej sobi privlasniv formalnij uryad ta povnu nezalezhnist i poshiriv svoyu vladu na vsyu Fastivshinu i Pavolochchinu tak zvana Paliyivshina Car Petro I v 1704 r nakazav getmanu Mazepi uvijti v polske pogranichchya Zgidno zi svidchennyami G Grab yanki u chervni u tabori poblizu Pavolochi pravoberezhnij getman Samus peredav Mazepi bulavu bunchuk ta korolivsku gramotu na zvannya getmana Tak Ivan Mazepa yakij doti formalno tituluvavsya getmanom oboh storin Dnipra stav spravzhnim pravitelem ob yednanoyi Getmanskoyi Ukrayini Buv Mazepa v Pavolochi majzhe cile lito 31 lipnya 1704 r koli Palij pribuv do taboru Mazepi v Pavolochi Mazepa peredav jomu viklik carya pributi negajno do Moskvi Palij vidmovivsya V Berdichevi getman nakazav shopiti ostannogo mayuchi dokazi togo sho vin zradiv carya i nibi mav znosini z Lyubomirskimi i shvedami ta vidstaviti jogo do Baturina Po dorozi Palij utik Ale rosijska storozha zlovila jogo j vidstavila do Moskvi Pislya cilorichnogo uv yaznennya v Moskvi car vidav 10 serpnya 1705 r nakaz zaslati polkovnika Semena Paliya na Sibir do Tomska V 1705 r she raz Mazepa jduchi na Volin na polyah Pavolochi stoyav obozom Pislya padinnya Paliya koli jogo volnicya rozpalasya Pavoloch znovu stala pustkoyu i v 1714 roci u nij nalichuvalosya lishe 70 halup 1714 roku bulo ostatochno likvidovano Pavolockij polk Odnak skoro starannyami vlasnika Yana Oleksandra Konecpolskogo mistechko pochalo zrostati Bilya mishanskoyi postala i yevrejska sloboda Pochali v Pavolochi osidati krajovi ta zakordonni kupci Rozporyadnikom togo mayetku buv Petro Zozulinskij V 1716 r vzyav u orendu ti mayetnosti Vaclav Rzhevuskij Prote v 1719 roci pomer bezditnim Yan Oleksandr Konecpolskij didich pavolockij odruzhenij z Pebroniyeyu Rzhevuskoyu i ves gigantskij spadok po nomu perejshov Valevskim a vid tih cherez kupivlyu na aukcioni v 1722 r do knyazya Yezhi Aleksandra Lyubomirskogo oboznogo velikogo koronnogo Napoleon Orda Ratusha na centralnij ploshi Pavolochi 1870 1874 rr Knyaz Lyubomirskij zitknuvsya z problemoyu zalyudnennya yak Pavolochi tak i inshih svoyih mayetkiv u comu krayi Adzhe za chasi Hmelnichchini u rezultati Velikoyi Ruyini kilkist naselennya na Pravoberezhzhi znachno skorotilas Tomu ohochim pereselitisya syudi knyaz obicyaye zvilnennya na viznachenij termin 10 20 rokiv vid usih feodalnih povinnostej Pid chas volodaryuvannya togo knyazya Pavoloch she bilshe zrosla i rozbuduvalas Postala tut murovana ratusha a torgovelnij shlyah yakij prohodiv poryad povnistyu ozhiviv mistechko Tut vidbuvalisya slavni yarmarki na nih prodavalisya moskovski ta turecki tovari Postali takozh i zamozhni filvarki v mayetnostyah Knyaz Lyubomirskij zaviv stado konej v Pavolochi ta Shargorodi yaki silno cinuvalosya v Polshi u pavolockomu tabuni pracyuvali neapolitanski tabunniki 1723 roku u Pavolochi zhiteli zbuduvali Pokrovsku cerkvu 18 7 zhovtnya 1736 r v Pavolochi gajdamaki pid provodom I Medvedya M Grivi I Zhili a takozh Rudya Ivanici Harka rozgromili shlyahetske vijsko zahopili pavolockij zamok vbili gubernatora Zozulinskogo bagatoh mozhnovladciv i 35 yevreyiv pograbuvali yihnye majno Na 1741 rik u mistechku nalichuvalos chotiri pravoslavnih hrami Pokrovska 1723 r Mihajlivska Bogoyavlenska 1730 r i Blagovishenska cerkvi a takozh kostel Mihajlivska cerkva bula bilya zamku na odnomu kladovishi z rimskim kostelom Knyaz Lyubomirskij zbuduvav dva cegelni zavodi vinokurnyu Pavoloch potim nalezhala sinam knyazya Yezhi Lyubomirskogo Yuzefu pidstarosti koronnomu i Stanislavu Pislya vbivstva Yuzefa Zozulinskogo vid yihnogo imeni rozporyadnikom pavolockim stav Zhdanovskij U 1747 r nastupniki po kolishnomu vlasniku Pavolochi knyazyu Romanu Ruzhinskomu Semenski Ossolinski Zhmigrodski tosho vidnovili spravu spadku po tomu zh knyazyu rozpochatu she pered vijnoyu Hmelnickogo prote tri sudovi rishennya 1747 1760 ta 1762 rr nazavzhdi vidkinuli yihni domagannya Pershij kostel katolickij buv spalenij she za Hmelnichchini 5 listopada 1751 r knyaz Yuzef Lyubomirskij zaklav tut novij kostel pid titulom Svyatogo neporochnogo zachattya Vin takozh nadav kostelu 1500 zlotih i selo Ksondzivku peredmistya Pavolochi Okrim togo kostel pavolockij vid legativ Yuzefa Bodakovskogo Vojceha Bussolskogo Yana Byalkovskogo Yana Falenskogo otrimav 7300 zlotih V 1765 r z rozpovidi regimentarya knyazya Chartorijskogo spijmano v Pavolochi sotnika Harka yakij buv vatazhkom gajdamackogo ruhu Vin buv strachenij v Shamrayivci Pro cyu podiyu narod ukrayinskij sklav i zberig chimalo pisen Oj yak sotnik yak stav Harko u Pavoloch uyizhdzhati Oj vijshov zhe ta pan Pavolockij medom vinom chastuvati Oj yak stav sotnika a sotnika Harka medom vinom chastuvati U panski palaci do matci hreshenoyi u gostinu zazivati Pislya Koliyivshini 1768 roku v Pavolochi poshirivsya mor Priblizno v toj chas didich knyaz Yuzef Lyubomirskij peredav Ostropil Zvyagel Ruzhin i Pavoloch knyazyu Kasperovi Lyubomirskomu voyevodi krakivskomu V 1775 r nalichuvalos u Pavolochi 396 budinkiv yaki platili podimne Svidchennyam vidnovlennya kolishnogo ekonomichnogo blagopoluchchya stav dozvil polskogo korolya Stanislava Avgusta Ponyatovskogo 11 bereznya 1775 r na provedennya u Pavolochi dvoh velikih yarmarkiv yaki zdavna tut provodilis Odin z nih bilshij trivav chotiri tizhni Vlashtovuvavsya vin voseni u zhovtni pochinavsya na svyato Svyatogo Dmitra Drugij dvotizhnevij pochinavsya na Velikij pist Na yarmarki do Pavolochi pribuvali kupci zvidusil tut ukladalis kontrakti na veliki sumi V 1787 r korol Stanislav Avgust Ponyatovskij v svoyij podorozhi do Kaneva pribuv do Pavolochi ta nochuvav u murovanomu budinku mozhlivo u miscevij ratushi V 1791 r bulo vprovadzheno novij rozpodil voyevodstv na zemli ta poviti Kiyivske voyevodstvo bulo rozdilene na poviti Zhitomirskij Ovruckij Naddnipryanskij ta Kiyivskij Centrom Kiyivskogo povitu stala Pavoloch Sejmiki mali vidbuvatisya v miscevomu parafiyalnomu kosteli Odnak meshkanci Kiyivskogo voyevodstva cherez te sho v Pavolochi ne bulo budivli u kotrij sudi zemlevlasnikiv mogli mati pidhodyashe primishennya prosili na sejmi v 1792 r shob z Pavolochi centr povitu buv perenesenij do Ivnici v zv yazku z krashoyu zabudovoyu ostannoyi a najbilshe cherez te sho Prot Potockij priznachav svij palac rezidenciyu v tij samij Ivnici dlya cih zasidan V 1793 r zgaduyetsya v Pavolochi poshta Poshtmejsterom buv G Ulyanickij Pavoloch pid vladoyu Rosijskoyi imperiyi Pislya 2 go podilu Polshi ta vhodzhennya u 1793 r do skladu Rosijskoyi imperiyi Pavoloch staye volosnim centrom Skvirskogo povitu Braclavskogo namisnictva v 1797 r pislya likvidaciyi ostannogo volosnim centrom Skvirskogo povitu novostvorenoyi Kiyivskoyi guberniyi Pavoloch vodyanij mlin V 1805 r dochka knyazya Kaspera Lyubomirskogo Marianna Mariya Uvarova prodala Pavoloch z Malimi Lisivcyami svoyemu choloviku Fedoru Petrovichu Uvarovu po smerti yakogo mistechko distalos jogo rodicham Fedorovi ta Andriyevi Uvarovim Pislya smerti Fedora Uvarova v 1840 r polovina Pavolochi z 4720 desyatinami zemli perejshla u spadok do vnukiv jogo Dyakovih kotri potim prodali yiyi Stanislavu Abramovichu druga polovina mistechka z 2902 desyatinami zemli z peredmistyam Gat na aukcioni bula pridbana knyagineyu Ceciliyeyu z Morshkovskih Radzivill yaka zapisala yiyi zapovitom knyazyu Vilgelmu Radzivillu a toj cyu polovinu prodav Stanislavu Abramovichu Ostannij 1868 roku prodav Pavoloch pomishiku V V Gudimi Levkovichu a vin nevdovzi zmushenij buv viddati v zastavu shojno pridbanij mayetok Peterburzkomu Tovaristvu vzayemnogo pozemelnogo kreditu Cogo zh 1866 roku na umovah orendnogo utrimannya brati Popovi vikoristovuvali dva pavolocki mlini U mistechku pri Bogoyavlenskij cerkvi diyala vidkrita she 1845 roku parafiyalna shkola i she odna pri Pokrovskij cerkvi V seredini XIX st obidvi polovini mistechka nalezhali Gudimam Peredmistya Ksondzivka nalezhala do kazennih zemel Pri Bogoyavlenskij cerkvi bulo vidkrite zrazkove uchilishe Tut postav novij murovanij kostel vidbudovanij u 1852 roci Pavolocka katolicka parafiya nalezhala do skvirskogo dekanatu nalichuvala 1470 viryan ta filiyi Verhivnya Yerchiki Veksh kaplici u Trubiyivci ta Makarivci V 1886 r mistechko z peredmistyam Ksondzivka nalichuvalo 4 562 zhiteliv z nih 2 617 pravoslavnih 250 katolikiv 1 695 yevreyiv Naprikinci XIX st v Pavolochi bulo dvoriv 985 zhiteliv 8 169 Cerkov 2 kostel 2 shkoli likarnya 2 vodyanih ta 2 vitryanih mlini 10 yarmarok bazari cherez kozhnih dva tizhni Pavoloch v XX stolitti V 1910 r v Pavolochi bulo 976 dvoriv 7 844 meshkanci 2 cerkvi katolickij kostel 2 cerkovnoparafiyalni shkoli shpital 2 mlini 2 vitryaki vidbuvalosya 10 richnih yarmarkiv Pavolocka volost obijmala 1 mistechko 6 sil ta 3 malih sela nalichuvala 15 454 meshkanciv 210 katolikiv 18 rozkolnikiv 3 yevangelisti 3 686 yevreyiv 19 216 desyatin zemli u tomu chisli 9 551 desyatin velikih mayetnostej 8 967 desyatin volosnih zemel 698 desyatin cerkovnih zemel V misti z 1907 roku diyali vechirni klasi dlya doroslih 1913 roku Pavoloch stala centrom selyanskih zavorushen Bulo zdijsneno 17 pidpaliv sadib zamozhnih selyan grupoyu bidnih selyan z 10 osib u vidpovid vlada napravila policiyu na yaku selyani vchinili napad Pered 1917 r Pavoloch bula u volodinni Baskakovih U period Vizvolnih zmagan yevrejske naselennya Pavolochi postrazhdalo vid pogromiv vchinenih chastinami Dobrovolchoyi armiyi 1919 1 j Kinnoyi armiyi 1920 ta miscevimi bandami Selo Pavoloch v 1932 1933 rr vhodilo do skladu Pavolockoyi silradi Popilnyanskogo rajonu Kiyivskoyi oblasti Pid chas Golodomoru u 1932 1933 rr zaginulo do 1300 osib vstanovleno prizvisha 102 chol Pomerlih vid golodu hovali za slovami ochevidciv ta starozhiliv na dvoh kladovishah Zgidno z informaciyeyu meshkancya s Pavoloch Pilyaya Yuriya Vasilovicha yakij davno zajmayetsya vivchennyam golodomoru u seli zaginulo bilshe dvoh tisyach osib V listi vin navodit kilka spogadiv yaki zmalovuyut situaciyu 70 litnoyi davnosti Prozhivaye v nashomu seli Andrij Pilipovich Gorishnyak veteran Drugoyi Svitovoyi vijni ta praci V tomu strashnomu tridcyat tretomu vibivshis z sil upav vin bilya vorit Jogo pidibrav yizdovij v obov yazki yakogo vhodilo zvoziti na cvintar pomerlih vkinuv na grabarku i Andriya Pilipovicha A toj dorogoyu do cvintarya prijshov do tyami i spovz z grabarki i pripovz dodomu Za ce yizdovij pribig dodomu do Gorishnika i nabiv jogo za te sho toj utik bo teper yizdovij ne otrimaye cherpak balandi Takih prikladiv vid yakih holone krov ya mozhu navesti bagato Roki Nimecko radyanskoyi vijni 1941 1945 U vidpovid na napad Nimechchini ponad 500 zhiteliv Pavolochi stali na zahist Vitchizni Z nih 412 vidznacheno ordenami i medalyami a 213 ne povernulisya z frontu 1968 r v yih pam yat vstanovleno obelisk Slavi 14 lipnya 1941 roku Pavoloch zajnyali vijska vermahtu a 5 veresnya 1941 roku vijskovimi nimeckoyi Ajnzacgrupi bulo znisheno 1500 yevreyiv Za danimi doslidnikiv u Pavolochi z drugoyi polovini 1941 roku diyala nizova lanka OUN b YiYi diyalnist pochalasya zi stvorennya pidpillya zbirannya zbroyi ta zaluchennya prihilnikiv do svoyih lav Vodnochas provodilasya agitaciya naselennya pro vedennya borotbi za Ukrayinsku Samostijnu Sobornu Derzhavu 27 grudnya 1943 roku v hodi provedennya Zhitomirsko Berdichivskoyi nastupalnoyi operaciyi vijska 1 go Ukrayinskogo frontu a same golovni sili 38 yi armiyi ovolodili naselenimi punktami Gardishivka Andrushivka Pavelki Vchorajshe Bistriyivka Pavoloch Zhiteli Pavolochi na zagalnih zborah 16 sichnya 1944 r sklali akt pro zvirstva nacistiv V akti govoritsya 26 go listopada 1943 roku v 4 00 ranku nacisti otochili Pavoloch i zignali vsih gromadyan do cerkvi V cej den fashistski nelyudi zakatuvali na smert i rozstrilyali 136 radyanskih gromadyan Vchinivshi cyu krivavu rozpravu nad lyudmi pohilogo viku zhinkami ta pidlitkami nimci pognali z soboyu ponad 400 nashih odnoselchan Pro yihnyu dolyu dosi nichogo nevidomo Za doruchennyam zagalnih zboriv akt pidpisali zhiteli sela Pavoloch Donchik Kurson Chernuha Karpicya Ogorodnik Vid pislyavoyennih rokiv do nashih dniv V 70 h rokah na teritoriyi Pavolochi bula rozmishena centralna sadiba kolgospu im G K Ordzhonikidze za yakim bulo zakripleno 6178 3 ga silskogospodarskih ugid u tomu chisli 5909 ga ornoyi zemli Tut diyav pershij v oblasti industrialnij kompleks vidgodivli svinej Kolgosp mav piloramu avtomajsternyu tri stolyarni majsterni tri kuzni Krim kolgospu u Pavolochi diyali galanterejna fabrika derzhmlin z olijnim i krup yanim cehami Pracyuvali serednya ta vosmirichna shkoli de 55 pedagogiv navchali 661 uchnya budinok kulturi na 450 misc dva klubi 6 bibliotek z fondom ponad 30 tis knig Diyali dilnichna likarnya na 50 lizhok z rentgenologichnim zuboproteznim kabinetami ta kabinetom fizichnih metodiv likuvannya apteka 2 dityachih yasel viddilennya zv yazku avtomatichna telefonna stanciya na 100 nomeriv majsternya pobutovogo obslugovuvannya 9 magaziniv yidalnya V roki nezalezhnosti tradicijnim stalo provedennya v Pavolochi kozackoyi misteckoyi toloki V pershij 2007 r vstanovili pam yatnij znak kozackomu mistu V drugij vidnovili kozacku krinicyu 12 veresnya 2009 r v seli protyagom tretoyi pavolockoyi kozacko misteckoyi toloki vidbulosya urochiste vidkrittya pam yatnika getmanu Ukrayini Bogdanu Hmelnickomu 11 veresnya 2010 r v Pavolochi pid chas chetvertoyi hudozhno misteckoyi toloki bulo osvyacheno memorialnu plitu na misci strati pavolockogo polkovnika Ivana Popovicha yakogo v narodi nazivali Shram ta zobraziv v svoyij istorichnij povisti Chorna rada P Kulish Do p yatoyi hudozhno misteckoyi toloki v 2011 pislya remontu nevpiznanno zminivsya budinok kolishnoyi sinagogi a teper istoriko krayeznavchij muzej i stav okrasoyu sela Yevrejska gromada Yevreyi pochali poselyatisya v Pavolochi z samogo pochatku yiyi zasnuvannya Comu spriyalo rozmishennya mistechka na peretini vazhlivih torgovelnih shlyahiv V 1683 r v Pavolochi prozhivalo 3 yevreyi v 1765 r v Pavolochi ta navkolishnih naselenih punktah 104 v 1847 2113 v 1886 1695 37 v 1897 3391 37 4 v 1923 1782 v 1926 1837 v 1939 630 yevreyiv 11 V 1648 r u chasi Hmelnichchini yevreyi pokinuli Pavoloch spasayuchis vid pogromiv v ukriplenih mistah Ostrig Polonne ta inshih V 1663 roci pid chas povstannya pavolockogo polkovnika I Popovicha povstancyami bulo vinisheno majzhe vse yevrejske naselennya V 1736 r v Pavolochi vidbuvsya pogrom vlashtovanij gajdamakami pid chas nogo bulo vbito 35 yevreyiv zbitki vid grabunkiv yevrejskogo majna sklali 125 tis zlotih Sinagoga v Pavolochi 1912 rokuInter yer Pavolockoyi sinagogi V 70 h rr XVIII st u centri sela na koshti yevrejskoyi obshini bula pobudovana sinagoga yaka zbereglasya do nashih dniv Budivlya dvopoverhova maye dovzhinu 18 5 m shirinu 14 m dev yat dverej p yatnadcyat velikih vikon i simnadcyat malih vikon na pershomu ta drugomu poverhah U plani sporuda maye formu kvadrata Pilyastri rozmishuvalisya nad viknami Golovnij fasad budivli splanovanij na zahid Stini ceglyani sirogo koloru poshtukatureni Chotiri vnutrishni bani ogorodzhuvali golovnu chastinu sinagogi pidvishennya dlya chitcya dilili zalu na dev yat rivnih chastin Usi voni restavrovani Stelya ta vnutrishni bani ne zbereglisya Do 1935 r sinagoga sluzhila molitovnim domom oseredkom vivchennya yudayizmu j miscem zibrannya yevrejskoyi obshini Z pidvishennya dlya chitcya vidbuvalisya chitannya j komentuvannya Bibliyi ta Talmudu j promovlyalosya Blagoslovennya Budinok vikoristovuvavsya takozh i dlya svitskih sprav U zali moglo rozmistitisya blizko tisyachi viruyuchih Z 1937 r po 1939 r v budinku pracyuvala pochatkova shkola zatim do 1941 r funkcionuvav kabinet vijskovoyi pidgotovki Pid chas vijni 1941 1945 rr nimecki okupanti vikoristali budinok dlya gospodarskih cilej Pislya zvilnennya s Pavolochi vid nimeckih okupantiv i do 1967 r budinok vikoristovuvavsya yak sportivnij zal zatim do 1973 r v nomu diyav silskij klub U 1981 budinok stav avarijnim U 1989 1993 rr na koshti kolektivnogo silskogo gospodarstva zdijsnyuvalasya restavraciya primishennya pislya chogo v nomu vidkrivsya silskij muzej yakij diye po danij chas V 1843 v Pavolochi diyali 3 sinagogi V 19 na poch 20 st osnovnimi zanyattyami yevrejskogo naselennya mistechka buli remesla mala rozdribna ta tranzitna torgivlya Naprikinci 19 na poch 20 st bagato pavolockih yevreyiv viyihalo do SShA de v 1907 zemlyactvom bulo organizovano blagodijne tovaristvo V 1910 r v Pavolochi diyali 6 sinagog yevrejske kladovishe V 1913 r pracyuvalo yevrejske ssudo oshadne tovaristvo V 1914 r yevreyam nalezhali 5 skladiv aptechnih tovariv 5 lesovih skladiv dva zayizhdzhih dvori bulochna ta fotomajsternya 62 lavki ta magazini v tomu chisli vsi 25 bakalijnih vsi 16 manufakturnih vsi 5 galanterejnih yedinij meblevij magazin U period Vizvolnih zmagan yevrejske naselennya Pavolochi postrazhdalo vid pogromiv vchinenih chastinami Dobrovolchoyi armiyi 1919 1 yi Kinnoyi armiyi 1920 ta miscevimi bandami Mizh 4 ta 8 veresnya 18 22 veresnya po novomu stilyu 1919 r u Pavolochi zagin Dobrovolchoyi armiyi blizko 50 kozakiv donciv protyagom troh dib vchinivshi pogrom yevrejskogo naselennya grabuvav i spustoshuvav misto Nagrabovane na pidvodah vivozili do sela Porizhi de buv shtab zagonu Bilshist zhiteliv mistechka buli zhorstoko pobiti 1 yevrejska zhinka bula vbita bagato zhinok bulo zgvaltovano Pislya cogo 7 veresnya v mistechko uvijshov novij zagin komandir yakogo pochav vimagati vid zhiteliv kontribuciyu v rozmiri 50 tisyach rubliv I bez togo nalyakanim zhitelyam Pavolochi dovelosya vikonati jogo vimogu Pro ci incidenti zhiteli povidomili Kiyivsku yevrejsku obshinu i prosili v neyi materialnoyi dopomogi V Pavolochi diyav zagin samooboroni pid komanduvannyam Sh Zhidoveckogo Z kincya 1920 h rr centr yevrejskoyi nacionalnoyi selishnoyi radi 14 lipnya 1941 r Pavoloch zajnyali vijska vermahtu Znachna chastina yevrejskogo naselennya evakuyuvalas abo bula mobilizovana Za danimi istoriko krayeznavchogo muzeyu s Pavoloch 5 veresnya 1941 r tut bulo rozstrilyano blizko 2000 yevreyiv z Pavolochi ta navkolishnih sil v tomu chisli iz s Romanivka Ochevidno cya cifra silno perebilshena bo 1939 r u Pavolochi prozhivalo 630 yevreyiv z yakih pislya vijni povernulis v selo ne bilshe 10 V travni 1942 r v Pavolochi bulo rozstrilyano 136 yevreyiv Bratska mogila znahoditsya v pivnichno shidnij chastini sela bilya hristiyanskogo kladovisha U nij zgidno z danimi Popilnyanskogo rajviddilu kulturi pohovano 136 cholovik Vidomi lyudiVishneveckij Yarema Mihajlo 17 serpnya 1612 20 serpnya 1651 vidomij derzhavnij diyach Rechi Pospolitoyi pomer pid Pavolochchyu 20 serpnya 1651 r Dashkevich Ostafij 1455 1535 ruskij kiyivskij shlyahtich Odin z pershih vidomih vlasnikiv Pavolochi pislya 1527 fundator pavolockogo zamku Kovalskij Francishek 1799 1862 polskij poet pismennik pedagog memuarist perekladach Narodivsya 21 bereznya 1799 r u Pavolochi Lyubomirskij Stanislav 1704 19 lipnya 1793 knyaz derzhavnij diyach chasiv Rechi Pospolitoyi ta yiyi rozdiliv magnat mecenat Didich Pavolockogo klyucha Moskalchuk Mikita Andrijovich 20 zhovtnya 1902 14 listopada 1943 radyanskij oficer Geroj Radyanskogo Soyuzu buv smertelno poranenij u boyah za Pavoloch 14 listopada 1943 roku Reshetnov Vasilij Oleksijovich 29 grudnya 1911 1985 ukrayinskij radyanskij arhitektor Semen Pashenko kozak 7 Sinogo polku 3 pishoyi Zaliznoyi diviziyi armiyi UNR zaginuv pid chas rosijsko ukrayinskoyi vijni ne piznishe 1919 r Polkovniki Pavolockogo polku 1648 1675 Ivan Kucevich Minkivskij lipen 1648 zhovten 1649 kviten veresen 1651 Adam Hmeleckij 1648 traven 1652 Oleksandr Krivonosenko 1649 1651 Stepan Hmeleckij 1651 1653 Mihajlo Sulichich cherven lipen1653 1654 traven 1655 traven 1658 Grigorij Zubchenko kviten 1654 traven 1655 Mihajlo Bogachenko 1654 1657 Ivan Bogun 1658 1660 1663 1664 Ivan Popovich 1660 1663 Vasil Petrovskij 1663 Pavlo Yanenko Hmelnickij 1663 1664 Yarosh Gricina 1664 1670 Butenko Stepan 1670 1671 Grigorij Gamaliya 1671 1673 Andrij Doroshenko 1673 1674 Yakiv Gamaliya 1674 Kostyantin Migalevskij 1674 Pavlo Nizkoglyad 1674 1675 Div takozhPerelik naselenih punktiv sho postrazhdali vid Golodomoru 1932 1933 Zhitomirska oblast PrimitkiGorodskie poseleniya Rossijskoj imperii 1708 1913 gg 4 bereznya 2016 u Wayback Machine Rossijskaya imperiya administrativno territorialnoe delenie 1708 1917 Vsesoyuznaya perepis naseleniya 1939 goda Nacionalnyj sostav naseleniya rajonov gorodov i krupnyh sel soyuznyh respublik SSSR Demoskop Weekly rosijska Procitovano 17 bereznya 2023 Istoriya mist i sil Ukrayinskoyi RSR Zhitomirska oblast K 1973 s 579 Arhiv originalu za 27 lyutogo 2015 Procitovano 21 kvitnya 2012 Istoriya Ukrayinskoyi RSR T 1 K 1981 s 376 380 Ivashenko O M Pam yatki i pam yatni miscya istoriyi ta kulturi na Zhitomirshini Popilnyanskij rajon Vipusk 9 Zhitomir 2007 s 3 4 ISBN 978 966 655 267 2 Mahorin G L Olenska I S Kraj nad Unavoyu Zhitomir Volin 2006 s 151 152 ISBN 966 8059 66 2 Pavoloch 500 rokiv v liku pisanogo viku Avtouporyadnik V P Blenda K 2009 s 43 ISBN 978 966 02 4655 3 Geografichnij slovnik Korolivstva Polskogo ta inshih slov yanskih krayin Varshava Vid Filipa Sulimyerskogo i Vladislava Valyevskogo 1886 T 7 s 917 1 25 bereznya 2014 u Wayback Machine pol Arhiv originalu za 19 kvitnya 2016 Procitovano 21 kvitnya 2012 Yavornickij D I Istoriya zaporozkih kozakiv U 3 t T 2 K 1990 s 111 ISBN 5 12 002051 8 Zhitomirshina Istorichnij naris Navchalnij posibnik A B Vojtenko O M Ivashenko O S Kuzmin ta in Zhitomir 2008 s 59 ISBN 978 966 655 368 6 Geografichnij slovnik Korolivstva Polskogo ta inshih slov yanskih krayin Varshava Vid Filipa Sulimyerskogo i Vladislava Valyevskogo 1886 T 7 s 918 919 2 6 lipnya 2015 u Wayback Machine pol Zhitomirshina Istorichnij naris Navchalnij posibnik A B Vojtenko O M Ivashenko O S Kuzmin ta in Zhitomir 2008 s 59 60 ISBN 978 966 655 368 6 Arhiv originalu za 2 bereznya 2012 Procitovano 21 kvitnya 2012 Pavoloch 500 rokiv v liku pisanogo viku Avtouporyadnik V P Blenda K 2009 s 75 ISBN 978 966 02 4655 3 Geografichnij slovnik Korolivstva Polskogo ta inshih slov yanskih krayin Varshava Vid Filipa Sulimyerskogo i Vladislava Valyevskogo 1886 T 7 s 919 3 7 lipnya 2015 u Wayback Machine pol Shodennik pohodu proti zaporizkih kozakiv V Sherbak uporyadnik avtor peredmovi Koli zemlya stognala K Naukova dumka 1995 432 s S 398 ISBN 5 319 01072 9 Geografichnij slovnik Korolivstva Polskogo ta inshih slov yanskih krayin Varshava Vid Filipa Sulimyerskogo i Vladislava Valyevskogo 1886 T 7 s 920 4 4 listopada 2016 u Wayback Machine pol Geografichnij slovnik Korolivstva Polskogo ta inshih slov yanskih krayin Varshava Vid Filipa Sulimyerskogo i Vladislava Valyevskogo 1886 T 7 s 919 920 5 7 lipnya 2015 u Wayback Machine pol Mahorin G L Olenska I S Kraj nad Unavoyu Zhitomir Volin 2006 s 149 ISBN 966 8059 66 2 Arhiv originalu za 27 lyutogo 2015 Procitovano 23 kvitnya 2012 Arhiv originalu za 27 bereznya 2013 Procitovano 23 kvitnya 2012 Zemlevolodinnya rodini Golubiv na Zhitomirshini kincya XVI st pershoyi polovini XVII st 6 8 grudnya 2012 u Wayback Machine Petro Natikach Nacionalno vizvolna vijna pid provodom Bogdana Hmelnickogo na teritoriyi suchasnoyi Zhitomirshini 7 13 listopada 2013 u Wayback Machine Arhiv originalu za 20 bereznya 2014 Procitovano 23 kvitnya 2012 O Pazhimskij Pilyavecka bitva 1648 r Vihid golovnih sil u rajon zoseredzhennya 3 veresnya 2014 u Wayback Machine Ivashenko O M Zhitomirska zemlya za kozackih chasiv kinec XVI seredina XVII st 8 Reyestr Vijska Zaporozkogo 1649 roku K Naukova dumka 1995 ISBN 5 12 002042 9 S 194 Arhiv originalu za 11 serpnya 2017 Procitovano 23 kvitnya 2012 Krivosheya V Kozacka starshina Getmanshini Enciklopediya K Stilos 2010 s 442 PDF Arhiv originalu PDF za 27 lyutogo 2015 Procitovano 23 kvitnya 2012 Volodimir Paracij Fortifikacijni sporudi pravoberezhnih zemel Serednogo Podniprov ya pershoyi polovini XVII st 9 22 lyutogo 2020 u Wayback Machine Geografichnij slovnik Korolivstva Polskogo ta inshih slov yanskih krayin Varshava Vid Filipa Sulimyerskogo i Vladislava Valyevskogo 1886 T 7 s 922 10 3 bereznya 2016 u Wayback Machine Arhiv originalu za 5 kvitnya 2013 Procitovano 23 kvitnya 2012 Stattya Vinnickij polk Vinnickij polk Kalnickij polk v Enciklopediyi istoriyi Ukrayini 11 30 bereznya 2013 u Wayback Machine Mahorin G L Olenska I S Kraj nad Unavoyu Zhitomir Volin 2006 s 150 ISBN 966 8059 66 2 Stattya Gromadyanski vijni v Ukrayini drugoyi polovini 1650 pershoyi polovini 1660 h rokiv v Enciklopediyi istoriyi Ukrayini 12 30 bereznya 2013 u Wayback Machine PDF Arhiv originalu PDF za 27 lyutogo 2015 Procitovano 23 kvitnya 2012 V Antonovich Pavlo Teterya Geografichnij slovnik Korolivstva Polskogo ta inshih slov yanskih krayin Varshava Vid Filipa Sulimyerskogo i Vladislava Valyevskogo 1886 T 7 s 922 923 13 3 bereznya 2016 u Wayback Machine Geografichnij slovnik Korolivstva Polskogo ta inshih slov yanskih krayin Varshava Vid Filipa Sulimyerskogo i Vladislava Valyevskogo 1886 T 7 s 923 14 20 serpnya 2012 u Wayback Machine Arhiv originalu za 30 sichnya 2012 Procitovano 23 kvitnya 2012 Yavornickij D I Istoriya zaporozkih kozakiv U 3 t T 2 K 1990 s 371 372 ISBN 5 12 002051 8 Ivashenko O M Pam yatki i pam yatni miscya istoriyi ta kulturi na Zhitomirshini Popilnyanskij rajon Vipusk 9 Zhitomir 2007 s 7 ISBN 978 966 655 267 2 Zhitomirshina Istorichnij naris Navchalnij posibnik A B Vojtenko O M Ivashenko O S Kuzmin ta in Zhitomir 2008 s 69 ISBN 978 966 655 368 6 Oleksandr Gurzhij Taras Chuhlib Getmanska Ukrayina Arhiv originalu za 23 travnya 2012 Procitovano 24 kvitnya 2012 Arhiv originalu za 1 listopada 2010 Procitovano 24 kvitnya 2012 Geografichnij slovnik Korolivstva Polskogo ta inshih slov yanskih krayin Varshava Vid Filipa Sulimyerskogo i Vladislava Valyevskogo 1886 T 7 s 924 15 28 lyutogo 2015 u Wayback Machine Arhiv originalu za 27 bereznya 2013 Procitovano 24 kvitnya 2012 Mahorin G L Olenska I S Kraj nad Unavoyu Zhitomir Volin 2006 s 150 151 ISBN 966 8059 66 2 Geografichnij slovnik Korolivstva Polskogo ta inshih slov yanskih krayin Varshava Vid Filipa Sulimyerskogo i Vladislava Valyevskogo 1886 T 7 s 925 16 14 sichnya 2022 u Wayback Machine Kashenko Adrian Opovidannya pro slavne Vijsko Zaporozke Nizove Pohilevich L I Skazaniya o naselennyh mestnostyah Kievskoj gubernii Kiev 1864 s 212 Mahorin G L Olenska I S Kraj nad Unavoyu Zhitomir Volin 2006 s 151 ISBN 966 8059 66 2 Pohilevich L I Skazaniya o naselennyh mestnostyah Kievskoj gubernii Kiev 1864 s 214 Stattya Pavoloch v Enciklopedichnomu slovniku Brokgauza i Yefrona 17 5 bereznya 2016 u Wayback Machine ros Mahorin G L Olenska I S Kraj nad Unavoyu Zhitomir Volin 2006 s 152 ISBN 966 8059 66 2 Pavoloch 500 rokiv v liku pisanogo viku Avtouporyadnik V P Blenda K 2009 s 51 ISBN 978 966 02 4655 3 Arhiv originalu za 4 bereznya 2016 Procitovano 24 kvitnya 2012 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite web title Shablon Cite web cite web a Obslugovuvannya CS1 Storinki z tekstom archived copy yak znachennya parametru title posilannya Arhiv originalu za 18 lipnya 2019 Procitovano 18 lipnya 2019 Arhiv originalu za 27 lyutogo 2015 Procitovano 24 kvitnya 2012 Ivashenko O M Pam yatki i pam yatni miscya istoriyi ta kulturi na Zhitomirshini Popilnyanskij rajon Vipusk 9 Zhitomir 2007 S 15 ISBN 978 966 655 267 2 Moskalenko K S Zhitomirsko Berdichevskaya nastupatelnaya operaciya Na Yugo Zapadnom napravlenii 1943 1945 Kniga II 18 26 travnya 2019 u Wayback Machine 16 Yanvarya 1944 g 19 10 kvitnya 2012 u Wayback Machine ros Istoriya mist i sil Ukrayinskoyi RSR Zhitomirska oblast K 1973 s 577 578 Arhiv originalu za 27 lyutogo 2015 Procitovano 24 kvitnya 2012 Arhiv originalu za 27 lyutogo 2015 Procitovano 24 kvitnya 2012 Arhiv originalu za 27 lyutogo 2015 Procitovano 24 kvitnya 2012 Arhiv originalu za 27 lyutogo 2015 Procitovano 24 kvitnya 2012 Arhiv originalu za 4 bereznya 2016 Procitovano 24 kvitnya 2012 Ivashenko O M Pam yatki i pam yatni miscya istoriyi ta kulturi na Zhitomirshini Popilnyanskij rajon Vipusk 9 Zhitomir 2007 s 77 78 ISBN 978 966 655 267 2 Obrashenie evrejskoj obshiny m Pavolochi Skvirskogo uezda Kievskoj gub v sovet Kievskoj evrejskoj obshiny o materialnoj pomoshi posle sentyabrskogo pogroma 1919 g 20 10 lipnya 2011 u Wayback Machine Arhiv originalu za 27 lyutogo 2015 Procitovano 24 kvitnya 2012 PosilannyaPogoda v seli Pavoloch 5 bereznya 2016 u Wayback Machine Ukrayinskij Genealogichnij Forum 18 veresnya 2016 u Wayback Machine DzherelaVikishovishe maye multimedijni dani za temoyu Pavoloch Pawolocz Slownik geograficzny Krolestwa Polskiego Warszawa Druk Wieku 1886 T VII S 916 pol S 916 925 pol