Католи́цька це́рква (лат. Ecclesia Catholica) — найбільша християнська церква, станом на 2018 рік — приблизно 1,3 мільярда охрещених католиків у всьому світі. На території України іноді вживається назва Ри́мська католи́цька це́рква (лат. Ecclesia Catholica Romana). Церква складається з 24 церков «sui iuris», тобто автономних церков «свого права». Безумовно найбільшою з «sui iuris» є римо-католицька церква. Над цією церквою Папа Римський здійснює повну владу, яка в інших церквах належить її предстоятелям. Тому його також називали патріархом Заходу (проте папа відмовився від цього титулу, натякаючи на протекторат над усім світом). Інші 23 церкви «sui iuris» є східними католицькими церквами, кожна з яких, якщо є досить великою, має свого патріарха або іншого головного ієрарха, який має владу над усіма єпископами цієї церкви. Найбільшими східними католицькими церквами є Українська греко-католицька церква, Сиро-Малабарська церква, Маронітська церква та Мелькітська греко-католицька церква.
Як найстаріша та найбільша у світі міжнародна установа, що постійно функціонує, вона відіграла помітну роль в історії та розвитку західної цивілізації. Папа Римський, єпископ Римський (і до титулів якого також входить вікарій Ісуса Христа та наступник святого Петра), є головним пастором усієї церкви, якому довірено загальне Петрівське служіння єдности та виправлення. Міжнародною адміністрацією церкви є Святий Престол, розташований у крихітній незалежній європейській державі Ватикан у Римі, Італія, папа якої також є главою держави.
Християнські вірування католицизму містяться в Нікейському символі віри. Католицька церква вчить, що це єдина, свята, католицька та апостольська церква, заснована Ісусом Христом у його Великому дорученні, що її єпископи є наступниками Христових апостолів, а папа є наступником святого Петра, на якому першість надані Ісусом Христом. Він стверджує, що сповідує первісну християнську віру, зберігаючи безпомилковість, передану священною традицією. Римо-католицька церква, двадцять три східні католицькі церкви та такі інститути, як жебручий орден, та , відображають різноманітні теологічні та духовні акценти в церкві.
Серед семи таїнств євхаристія є основною, яку літургійно відправляють на месі. Церква вчить, що через освячення священником жертвенні хліб та вино стають тілом та кров'ю Христа. Діву Марію в католицькій церкві шанують як Матір Божу і Небесну Царицю, шанують у догмах і відданостях. Його вчення включає Божественне Милосердя, освячення через віру та євангелізацію, а також католицьке соціальне вчення, яке підкреслює добровільну підтримку хворих, бідних та стражденних через тілесні та духовні діла милосердя. Католицька церква управляє тисячами католицьких шкіл, лікарень та дитячих будинків в усьому світі і є найбільшим недержавним постачальником освіти та охорони здоров'я у світі. Серед інших соціальних служб — численні благодійні та гуманітарні організації.
Католицька церква вплинула на західну філософію, культуру, мистецтво, музику та науку. Католики живуть у всьому світі завдяки місіям, діаспорі та наверненням. З XX століття більшість проживає в південній півкулі через секуляризацію в Європі та посилення переслідувань на Близькому Сході. Католицька церква мала євхаристійне спілкування з Східною православною церквою аж до західно-східного розколу в 1054 р., особливо заперечуючи авторитет папи. Однак, патріарх Заходу, тобто Папа Римський, мав статус Primus inter pares «перший серед рівних» у Пентархії згідно з давнім тисячолітнім порядком: Рим, Константинополь, Александрія, Антіохія та Єрусалим. До Ефеського собору в 431 р. Церква Сходу також мала євхаристійне спілкування, як і Орієнтальні православні церкви до Халкідонського собору в 451 р., однак розділилися насамперед через відмінності в христології. У XVI столітті Реформація призвела до становлення протестантизму. З кінця XX століття католицьку церкву критикували за вчення про сексуальність, неможливість висвячувати жінок та розгляд справ про сексуальне насильство із залученням духовенства.
Назва
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelUyTDBsbmJtRjBhWFZ6WDI5bVgwRnVkR2x2WTJocFpTVXlRMTl3YjNOekxsOWllVjlLYjJoaGJtNWZRWEJoYTJGemMxOGxNamd4TjNSb1gyTXVKVEpEWDFCMWMyaHJhVzVmYlhWelpYVnRKVEk1TG1wd1p5OHlNakJ3ZUMxSloyNWhkR2wxYzE5dlpsOUJiblJwYjJOb2FXVWxNa05mY0c5emN5NWZZbmxmU205b1lXNXVYMEZ3WVd0aGMzTmZKVEk0TVRkMGFGOWpMaVV5UTE5UWRYTm9hMmx1WDIxMWMyVjFiU1V5T1M1cWNHYz0uanBn.jpg)
Назва походить від (грец. καθολικός, трансліт. katholikos, латиніз. universal), що означає «соборний», «загальний», «всесвітній». У такому значенні цей термін вживав Ігнатій Богоносець 115 року, а 381 року на Першому Константинопольському соборі із доповненням Нікейського символу віри цей термін став одним із чотирьох визначальних для церкви — так, згідно з цим символом церква вважається «єдиною, святою, соборною (грец. Καθολικὴν) і апостольською». Подальше наголошено на «католицькому» понятті в указі De fide Catolica, виданому 380 роком Феодосієм I, останнім імператором, який правив як східною, так і західною половиною Римської імперії, під час створення державної церкви Римської імперії.
Після розколу християнства на західне і східне у 1054 році для розрізнення східні церкви почали іменуватися як «православні» або церкви «грецького обряду» (однак її офіційною назвою продовжує бути «Православна католична та апостольська церква»), а західні як «католицькі» або церкви «латинського обряду».. З часів реформації у XVI столітті до назви «католицький» все частіше стали додавати «римський», хоча в офіційних документах церква продовжувала іменувати себе просто «католицькою». У релігієзнавстві термін «католицизм» стосується різних християнських спільнот, що розділяють католицьку доктрину, натомість «католицькою церквою» називають єдину релігійну організацію, очолювану Папою Римським.
Назва «католицька церква» для всієї церкви використовується в Катехизмі католицької церкви (1990) та Кодексі канонічного права (1983). Назва «католицька церква» також використовується в документах Другого Ватиканського собору (1962–1965), Першого Ватиканського собору (1869–1870), Тридентського собору (1545–1563) та багатьох інших офіційних документах.
Організація
Католицька церква дотримується єпископської політики, очолюваної єпископами, які прийняли таїнство Священства, яким надано офіційну юрисдикцію управління в межах церкви. Є три рівні духовенства, єпископат, до складу якого входять єпископи, які мають юрисдикцію над географічним районом, який називається дієцезія або єпархія; пресвітерат, до складу якого входять священники, висвячені єпископами, які працюють у місцевій діоцезіях чи релігійних орденах; і дияконат, що складається з дияконів, які допомагають єпископам і священникам у різних міністерських ролях. У кінцевому підсумку керівництвом усієї католицької церкви є єпископ Риму, якого зазвичай називають Папою, юрисдикція якого називається Святим Престолом. Паралельно з дієцизіальною структурою існують різноманітні релігійні інститути, які функціонують автономно, часто підпорядковуючись лише владі Папи, хоча іноді підпорядковуються місцевому єпископу. У більшості релігійних інститутів є лише члени чоловічої статі, але деякі мають обидва. Крім того, миряни допомагають виконувати багато літургійних функцій під час богослужінь.
Основною окремою територіальною одиницею є дієцезія або єпархії, очолювана єпископом. Окремі діоцезії мають вищий статус архідіоцезії (архиєпархії).
До діоцезій прирівняні інші різновиди територіальних одиниць:
- Апостольський вікаріат
- Апостольська префектура
- Апостольська адміністратура
- Військовий ординаріат
- Територіальна прелатура
- Територіальне абатство
У східних церквах існують, крім того, екзархати.
Кілька дієцезій (і архідіоцезії) можуть бути об'єднані у митрополію або церковну провінцію. Центр митрополії обов'язково збігається з центром архідіоцезії, таким чином митрополит в католицькій церкві обов'язково є архієпископом. У деяких країнах (Італія, США та інших) митрополії об'єднані в церковні регіони. Єпископи більшості країн об'єднані в конференцію єпископів, що володіють великими повноваженнями в організації церковного життя країни.
Єпархії складаються з парафій, які очолюють парафіяльні настоятелі, підлеглі єпископу. Настоятелю парафії можуть допомагати інші священники, звані вікаріями. Іноді розташовані поруч парафії об'єднуються в деканати.
Особливу роль у католицькій церкві грають чернечі ордени та конгрегації, а також товариство апостольського життя. Чернечі ордени мають власні статути (затверджуються Папою), їх територіальна організація не завжди співвідноситься з церковним єпархіальним устроєм. Першим став монаший орден бенедиктинців. До цієї пори нараховується близько 140 орденів та спільнот. Місцеві одиниці чернечих орденів і згромаджень іноді підпорядковуються місцевим єпархіальним єпископам, а іноді безпосередньо Папі. Ряд чинів та згромаджень мають одноосібного главу (Генерал ордена, генеральний настоятель) і чітку ієрархічну структуру; інші являють собою об'єднання повністю автономних громад.
Святий Престол, папство, Римська курія та Колегія кардиналів
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODRMemd4TDBWdFlteGxiVjl2Wmw5MGFHVmZVR0Z3WVdONVgxTkZMbk4yWnk4eU5UQndlQzFGYldKc1pXMWZiMlpmZEdobFgxQmhjR0ZqZVY5VFJTNXpkbWN1Y0c1bi5wbmc=.png)
Ієрархію католицької церкви очолює єпископ Риму, знаний як папа (лат. papa; «батько»), який є главою католицької церкви. Чинний папа Франциск був обраний 13 березня 2013 року папським конклавом.
Посада папи знана як папство. Католицька церква вважає, що Христос встановив папство, передавши ключі від неба святому Петру. Його церковна юрисдикція називається «Святий Престол» (лат. Sancta Sedes), або «Апостольський Престол» (мається на увазі вид апостола Петра). Безпосередньо службою папі є Римська курія, центральний орган управління, який здійснює повсякденну діяльність католицької церкви.
Папа також є сувереном Ватикану, невеликого міста-держави, повністю закріпленого в межах міста Рима, що є суттю, відмінною від Святого Престолу. Як глава Святого Престолу, а не як глава держави Ватикан, Папа приймає послів держав і посилає їм своїх дипломатичних представників. Святий Престол також вручає ордени, нагороди та медалі, такі як лицарські ордени, що походять із Середньовіччя.
Хоча знаменитий собор Святого Петра знаходиться у Ватикані, над традиційним місцем могили Святого Петра, папським собором Римської єпархії є Латеранська базиліка, розташована в межах міста Рим, хоча користується екстериторіальними привілеями, акредитованими Святим Престолом.
Посада кардинала — це почесне звання, яке папи присвоюють певним клірикам, таким як лідери Римської курії, єпископи, які служать у великих містах, та визначні богослови. За порадою та допомогою в управлінні папа може звернутися до колегії кардиналів.
Після смерті або відставки папи, члени Колегії кардиналів, яким не виповнилося 80 років, діють як колегія виборців, збираючись у папському конклаві, щоб обрати наступника. Хоча конклав може обрати папою будь-якого чоловіка-католика, починаючи з 1389 року обирали лише кардиналів.
Канонічне право
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelV5TDFaaGRHbHJZVzR0VW1WbmFXVnlkVzVuYzNCaGJHRnpkQzVxY0djdk1qQXdjSGd0Vm1GMGFXdGhiaTFTWldkcFpYSjFibWR6Y0dGc1lYTjBMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
Канонічне право (лат. jus canonicum) — це система законів і правових принципів, створених і виконуваних ієрархічними властями католицької церкви для регулювання її зовнішньої організації та управління, а також для упорядкування та спрямування діяльності католиків на місію церкви. Канонічне право Латинської церкви було першою сучасною західною правовою системою і є найстарішою постійно діючою правовою системою на Заході, тоді як особливі традиції східного канонічного права керують 23 східними католицькими окремими церквами sui iuris.
Позитивні церковні закони, прямо чи опосередковано засновані на незмінному божественному законі чи природному праві, отримують формальну владу у випадку загальних законів з оприлюднення верховним законодавцем — Верховним понтифіком — який володіє сукупністю законодавчої, виконавчої та судової влади в його особі, тоді як окремі закони отримують формальну владу від оприлюднення законодавцем, який поступається верховному законодавцю, будь то звичайний чи делегований законодавець. Фактичний предметний матеріал канонів має не просто догматичний чи моральний характер, а всеосяжний стан людини. У ньому є всі звичайні елементи зрілої правової системи: закони, суди, адвокати, судді, повністю сформульований правовий Кодекс римо-католицької церкви, а також Кодекс східних католицьких церков, принципи правового тлумачення та примусові покарання.
Канонічне право стосується життя та організації католицької церкви і відрізняється від цивільного права. У своїй галузі він надає силу цивільному законодавству лише шляхом спеціального прийняття таких рішень, як опіка над неповнолітніми. Подібним чином цивільне право може надати силу канонічному праву у своїй галузі, але лише шляхом спеціального прийняття, як щодо канонічних шлюбів. Тепер[] для римо-католицької церкви діє Кодекс канонічного права 1983 року. Виразний Кодекс канонів східних церков (CCEO, після латинських ініціалів) застосовується до автономних східних католицьких церков.
Латинська та східні церкви
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHdMekExTDBOaGJtOXVhWHBoZEdsdmJsOHlNREUwTFZSb1pWOURZVzV2Ym1sNllYUnBiMjVmYjJaZlUyRnBiblJmU205b2JsOVlXRWxKU1Y5aGJtUmZVMkZwYm5SZlNtOW9ibDlRWVhWc1gwbEpYeVV5T0RFME1ETTJPVFkyTVRJMUpUSTVMbXB3Wnk4eU1qQndlQzFEWVc1dmJtbDZZWFJwYjI1Zk1qQXhOQzFVYUdWZlEyRnViMjVwZW1GMGFXOXVYMjltWDFOaGFXNTBYMHB2YUc1ZldGaEpTVWxmWVc1a1gxTmhhVzUwWDBwdmFHNWZVR0YxYkY5SlNWOGxNamd4TkRBek5qazJOakV5TlNVeU9TNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
У перші тисячі років католицької історії в західних та східних християнських районах Європи склалися різні різновиди християнства. Хоча більшість церков східних традицій вже не спілкуються з католицькою церквою після Великого розколу 1054 р., у даний існують автономні окремі церкви обох традицій, також знані як «церкви sui iuris» («власного права»). Найбільшою та найвідомішою є римо-католицька церква, єдина церква західних традицій, яка налічує понад 1 мільярд членів у всьому світі. Порівняно невеликими за рівнем прихильників, порівняно з римо-католицькою церквою, є 23 самоврядні східні католицькі церкви із загальним числом членів понад 18 млн.
Римо-католицька церква управляється папою та єпархіальними єпископами, безпосередньо призначеними ним. Папа виконує безпосередню патріархальну роль над римо-католицькою церквою, яка, як вважається, утворює первісну і все ще основну частину західного християнства, спадщину певних вірувань та звичаїв, що походять з Європи та північно-західної Африки, деякі з яких успадковуються багатьма християнськими конфесіями які ведуть свій початок від протестантської Реформації.
Східні католицькі церкви слідують традиціям і духовности східного християнства і є церквами, які завжди залишалися в повному спілкуванні з католицькою церквою або які вирішили знову вступити в повне спілкування у століттях після східно-західного розколу та попередніх поділів. Ці церкви є громадами католицьких християн, форми богослужінь яких відображають різні історичні та культурні впливи, а не відмінності в теології.
Церковний sui iuris визначений у Кодексі канонів для східних церков як «група християнських вірних, об'єднаних ієрархією», яка визнана папою як його найвищою владою з питань теології в церкві. Цей термін є нововведенням ККСЦ для позначення відносної автономії східних католицьких церков, які залишаються в повному спілкуванні з Папою, але мають структури управління та літургійні традиції, окремі від традицій римо-католицької церкви. Хоча канони римо-католицької церкви прямо не використовують цей термін, він мовчки визнаний рівнозначним.
Деякими східними католицькими церквами керує патріарх, який обирається синодом єпископів цієї церкви, інші очолює верховний архієпископ, інші перебувають під керівництвом митрополита, а інші організовані як окремі єпархії. Кожна церква має владу над деталями своєї внутрішньої організації, літургійними обрядами, літургійним календарем та іншими аспектами своєї духовності, підпорядковуючись лише авторитету папи. Римська курія має спеціальний департамент — Конгрегацію Східних Церков, щоб підтримувати з ними стосунки. Папа зазвичай не призначає єпископів або священнослужителів у східних католицьких церквах, відкладаючи свої внутрішні структури управління, але може втрутитися, якщо він вважатиме це за потрібне.
Діоцезії, парафії, організації та інститути
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODNMemN6TDBGeVkyaGlZWE5wYkdsallWOXZabDlUZEM1ZlNtOW9ibDlNWVhSbGNtRnVYMGhFTG1wd1p5OHlNakJ3ZUMxQmNtTm9ZbUZ6YVd4cFkyRmZiMlpmVTNRdVgwcHZhRzVmVEdGMFpYSmhibDlJUkM1cWNHYz0uanBn.jpg)
Окремі країни, регіони чи великі міста обслуговуються певними церквами, відомими як діоцезії в латинській церкві, або єпархіями у східних католицьких церквах, кожна з яких контролюється єпископом. Станом на 2008 рік, католицька церква налічує 2795 дієцезій. Єпископи в певній країні є членами національної або регіональної єпископської конференції.
Діоцезії поділяються на парафії, кожна з яких має одного або декількох священиків, дияконів або мирян церковних служителів. Парафії відповідають за щоденне святкування таїнств та душпастирство мирян. Станом на 2016 рік у світі існує 221 700 парафій.
У римо-католицькій церкві католицькі чоловіки можуть служити дияконами або священниками, приймаючи причастя. Чоловіки та жінки можуть служити надзвичайними служителями Святого Причастя, читачами (лекторами) або послугами вівтаря. Історично склалося так, що хлопчикам і чоловікам було дозволено служити лише вівтарними слугами; однак з 1990-х років дівчатам і жінкам також це дозволяється.
Висвячені католики, а також представники мирян можуть вступати в освячене життя або на індивідуальній основі, як відлюдники або посвячена незаймана, або вступаючи до інституту освяченого життя (релігійний інститут або світський інститут), у який прийматимуть обітниці, що підтверджують їхнє бажання слідувати трьом євангельським порадам цнотливости, бідности та послуху. Прикладами інститутів свяченого життя є бенедиктинці, кармеліти, домініканці, францисканці, місіонери милосердя, легіонери Христа та сестри милосердя.
«Релігійні інститути» — це сучасний термін, що охоплює як «релігійні ордени», так і «релігійні конгрегації», які колись виділялися в канонічному праві. Терміни «релігійний порядок» та «релігійний інститут», як правило, вживаються як синоніми в розмовній формі.
За допомогою католицьких благодійних організацій та не тільки, католицька церква є найбільшим недержавним постачальником освіти та охорони здоров'я у світі.
Кількість вірних
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWtMMlJrTDFCbGNtTmxiblJmYjJaZlEyRjBhRzlzYVdOelgySjVYME52ZFc1MGNua2xSVElsT0RBbE9UTlFaWGRmVW1WelpXRnlZMmhmTWpBeE1TNXpkbWN2TWpJd2NIZ3RVR1Z5WTJWdWRGOXZabDlEWVhSb2IyeHBZM05mWW5sZlEyOTFiblJ5ZVNWRk1pVTRNQ1U1TTFCbGQxOVNaWE5sWVhKamFGOHlNREV4TG5OMlp5NXdibWM9LnBuZw==.png)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMemsxTDA1MWJXSmxjbDl2Wmw5RFlYUm9iMnhwWTNOZllubGZRMjkxYm5SeWVTVkZNaVU0TUNVNU0xQmxkMTlTWlhObFlYSmphRjh5TURFeExuTjJaeTh5TWpCd2VDMU9kVzFpWlhKZmIyWmZRMkYwYUc5c2FXTnpYMko1WDBOdmRXNTBjbmtsUlRJbE9EQWxPVE5RWlhkZlVtVnpaV0Z5WTJoZk1qQXhNUzV6ZG1jdWNHNW4ucG5n.png)
Католицизм є другим за чисельністю релігійним органом у світі, перевершений за своїми розмірами лише сунітським ісламом. На кінець 2018 року кількість церковних членів, визначених хрещеними католиками, становила 1,329 мільярда, що становить 18% світового населення. Католики представляють приблизно половину всіх християн.
Географічний розподіл католиків у всьому світі продовжує змінюватися: 17,8% в Африці, 48,3% в Америці, 11,1% в Азії, 21,5% в Європі та 0,9% в Океанії.
Серед католицьких служителів є священнослужителі, миряни, місіонери та катехити. Також станом на кінець 2014 року було 465 595 священнослужителів, у тому числі 5 237 єпископів, 415 792 священників (єпархіальних та релігійних) та 44 566 дияконів (постійних). Серед непосвячених служителів було 3 157 568 катехитів, 367 679 мирян-місіонерів та 39 951 церковних служителів.
Католики, які віддали свої обов'язки релігійному чи освяченому життю замість шлюбу чи єдиного безшлюбства, як стан життя або відносне покликання, включають 54 559 релігійних чоловіків та 705 529 релігійних жінок. Вони не є висвяченими, ані взагалі не вважаються міністрами, якщо вони також не зайняті в одній із вищезазначених категорій мирян.
Догматика
Католицька догматика складалася протягом століть, відображаючи прямі вчення ранніх християн, офіційні визначення єретичних та православних вірувань Вселенськими соборами та папськими буллами, а також теологічні суперечки вчених. Церква вважає, що вона постійно керується Святим Духом, коли вона розпізнає нові богословські проблеми і захищається безпомилково від падіння доктринальних помилок, коли буде прийнято тверде рішення з того чи іншого питання.
Він вчить, що одкровення має одне спільне джерело, Бога, і два різні способи передачі: Святе Письмо та Священну традицію, і що вони автентично тлумачаться Учительством. Священне Письмо складається з 73 книг католицької Біблії, що складається з 46 творів Старого Завіту та 27 писань Нового Завіту. Священна традиція складається з тих вчень, які, на думку церкви, були передані ще з часів апостолів. Святе Письмо і Священна традиція в сукупности знані як «депозит віри» (лат. depositum fidei). Вони, в свою чергу, інтерпретуються Учительством (від магістер, латинське — «вчитель»), церковним авторитетом, який здійснює папа та Колегія єпископів в єдності з папою, єпископом Риму. Католицька доктрина авторитетно узагальнена в Катехизмі католицької церкви, опублікованому Святим Престолом.
Природа Бога
Основні правди віри
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWxMMlV5TDFCbGRISjFjMUJwWTNSaGRtbGxibk5wYzE5RGIzUjBiMjVHWVhWemRHbHVZVUpXU1VrdFptOXNhVzgwTW5aZlUyTjFkSFZ0Um1sa1pXbGZaV0Z5YkhreE0zUm9ZeTVxY0djdk1qSXdjSGd0VUdWMGNuVnpVR2xqZEdGMmFXVnVjMmx6WDBOdmRIUnZia1poZFhOMGFXNWhRbFpKU1MxbWIyeHBielF5ZGw5VFkzVjBkVzFHYVdSbGFWOWxZWEpzZVRFemRHaGpMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
Католицька церква вважає, що існує один вічний Бог, який існує як перихорез («взаємне проживання») з трьох іпостасей, або «осіб»: Бог Отець; Бог Син; і Бог Дух Святий, яких разом називають «Святою Трійцею». Католики вірять, що Ісус Христос є «Другою Особою» Трійці, Богом Сином. У події, відомої як Втілення, силою Святого Духа Бог об'єднався з людською природою через зачаття Христа в утробі Пресвятої Діви Марії. Отже, Христос розуміється як одночасно повністю божественний і повністю людський, включаючи людську душу. Вчиться, що місія Христа на землі передбачала надання людям своїх вчень і надання свого прикладу для наслідування, як це записано в чотирьох Євангеліях. Вважається, що Ісус залишився безгрішним, перебуваючи на землі, і дозволив несправедливо стратити себе розп'яттям, як саможертву, щоб примирити людство з Богом; це примирення знане як Пасхальна таємниця. Грецький термін «Христос» та єврейський «Месія» означають «помазаник», посилаючись на християнську віру, що смерть та воскресіння Ісуса є виконанням месіанських пророцтв Старого Завіту.
Католицька церква вчить догматично, що «Святий Дух вічно походить від Отця і Сина, не як з двох принципів, а як з одного єдиного принципу». Вона стверджує, що Батько, як «принцип без принципу», є першим походженням Духа, але також що він, як Батько Єдиного Сина, є разом із Сином єдиним принципом, з якого Дух виходить. Ця віра виражена в пункті Філіокве, який був доданий до латинської версії Нікейського символу віри 381 року, але не включений до грецьких версій віросповідання, що використовуються у східному християнстві.
Природа церкви
Католицька церква вчить, що це «єдина справжня церква», «загальний таїнство спасіння для людського роду», і «єдина справжня релігія». Згідно з Катехизмом, католицька церква далі описується в Нікейському символі віри як «єдина, свята, соборна і апостольська церква». Вони спільно знані як Чотири знаки церкви. Церква вчить, що її засновником є Ісус Христос. У Новому Завіті зафіксовано кілька подій, які вважаються невід'ємними для становлення католицької церкви, включаючи діяльність та навчання Ісуса та призначення апостолів свідками Його служіння, страждань та воскресіння. Після його воскресіння Велике доручення наказало апостолам продовжувати його справу. Прихід Святого Духа на апостолів, у події, відомої як П'ятидесятниця, розглядається як початок публічного служіння католицької церкви. Церква вчить, що всі належним чином посвячені єпископи мають пряму спадщину від апостолів Христа, відому як апостольська спадкоємність. Зокрема, єпископ Риму (Папа Римський) вважається наступником апостола Петра, на якому він отримує свою верховенство над церквою.
Католицька віра стверджує, що церква «є постійною присутністю Ісуса на землі» і що вона одна має цілі засоби спасіння. Завдяки страсті (стражданню) Христа, що приводить до Його розп'яття, як описано в Євангеліях, сказано, що Христос зробив себе жертвою для Бога Отця, щоб примирити людство з Богом; Воскресіння Ісуса робить його первістком із мертвих, першим серед багатьох братів. Примирившись з Богом і слідуючи Христовим словам і ділам, людина може увійти в Царство Боже. Церква розглядає свою літургію та таїнства як увічнення благодаті, досягнутої через жертву Христа для зміцнення стосунків людини з Христом та допомоги у подоланні гріха.
Страшний суд
Католицька церква вчить, що одразу після смерті душа кожної людини отримає певний суд від Бога, оснований на їхніх гріхах і їхніх стосунках з Христом. Це вчення також свідчить про інший день, коли Христос буде сидіти на Страшному суді всього людства. Цей Страшний суд, згідно з вченням церкви, покладе кінець історії людства і позначить початок як нового, так і кращого неба та землі, якими керує Бог у праведності. Залежно від рішення, винесеного після смерті, вважається, що душа може потрапити в один із трьох станів потойбічного світу:
- Небо (Рай) — це стан нескінченного єднання з божественною природою Бога не онтологічно, а благодаттю. Це вічне життя, в якому душа споглядає Бога у невпинному блаженстві.
- Чистилище —це тимчасова умова для очищення душ, які, хоча і призначені для Неба, не повністю відірвані від гріха і, отже, не можуть негайно увійти на Небо. У Чистилищі душа страждає, очищається і вдосконалюється. Молитвами вірних на землі та заступництвом святих душам у чистилищі може допомогти досягнення неба.
- Остаточне прокляття (Пекло): нарешті, ті, хто наполегливо живе в стані смертного гріха і не кається перед смертю, піддаються пеклі, вічній розлуці з Богом. Церква вчить, що ніхто не засуджений до пекла, якщо вільно не вирішив відкинути Бога. Ніхто не призначений до пекла, і ніхто не може з абсолютною впевненістю визначити, кого засудили до пекла. Католицизм вчить, що завдяки Божому милосердю людина може покаятися в будь-який момент перед смертю, бути осяяною правдою католицької віри і таким чином отримати спасіння. Деякі католицькі теологи припускають, що душі нехрещених немовлят та нехристиян без смертного гріха, але які помирають з первородним гріхом, попадають до пекла, хоча це не є офіційною догмою церкви.
Святі та побожні
Святий — це особа, яка визнана винятковою мірою святости, подоби або близькости до Бога, тоді як канонізація — це акт, яким християнська церква заявляє, що померла людина була святою, після якого оголошення особа включена до «канону», або списку, визнаних святих. Першими особами, яких шанували як святих, були мученики. Благочестиві легенди про їх смерть вважалися підтвердженням істини їхньої віри в Христа. Однак до IV століття «сповідників» — людей, які визнали свою віру не смертю, а словом і життям — стали публічно шанувати.
У католицькій церкві акт канонізації зарезервований Апостольським Престолом і відбувається в кінці тривалого процесу, що вимагає великих доказів того, що кандидат у канонізацію жив і помер таким зразковим і святим способом що він гідний того, щоб його визнали святим. Офіційне визнання церквою святості означає, що людина зараз перебуває на Небі, і що до неї можна публічно звертатися і згадувати офіційно в літургії церкви, зокрема в Літанії святих. Канонізація дозволяє загальне шанування святого в літургії римського обряду; для дозволу на місцеве вшанування необхідна лише беатифікація.
Набожність — це «зовнішні практики благочестя», які не є частиною офіційної літургії католицької церкви, але є частиною популярних духовних практик католиків. Сюди входять різні практики щодо шанування святих, особливо шанування Діви Марії. Інші практики поклоніння включають Хресна дорога, Найсвятіше Серце Ісуса, Святе Обличчя Ісуса, різні шкапуляри, дев'ятниці до різних святих, паломництва та поклоніння Пресвятому Таїнству, а також шанування святих образів, таких як сантос. Єпископи на Другому Ватиканському соборі нагадали католикам, що «богослужіння повинні складатися настільки, щоб вони узгоджувались з літургійними сезонами, узгоджувались із священною літургією, якимось чином походять від неї і вели людей до неї, оскільки, літургія за своєю природою значно перевершує будь-яку з них».
Діва Марія
Католицька маріологія займається вченнями та вченнями, що стосуються життя Марії, матері Ісуса, а також шанування Марії вірними. З особливою увагою ставляться до Марії, проголошеної Богородицею (грец. Θεοτόκος, романізована: Богородиця, букв. «Богоносець»), і вважається догмою, що залишалася незайманою протягом усього свого життя. Подальші вчення включають вчення про Непорочне Зачаття (її власне зачаття без плями первородного гріха) та Успіння Марії (про те, що її тіло було прийнято безпосередньо на небо в кінці її життя). Обидві ці доктрини були визначені як безпомилкова догма Папою Пієм IX у 1854 р. та Папою Пієм XII у 1950 р. відповідно, але лише після консультацій з католицькими єпископами у всьому світі, щоб з'ясувати, що це католицька віра. Відданість Марії є частиною католицької благочестя, але відрізняється від поклоніння Богу. Практики включають молитви та маріанське мистецтво, музику та архітектуру. Протягом церковного року відзначається кілька літургійних Маріанських свят, і вона вшановується багатьма титулами, такими як Королева Неба. Папа Павло VI назвав її Матір'ю церкви, оскільки, народжуючи Христа, вона вважається духовною матір'ю кожного члена Тіла Христового. Через її впливову роль у житті Ісуса, молитви та богослужіння, такі як «Богородице Діво», вервиця, «Salve Regina» та «Memorare» є поширеною католицькою практикою. Також популярними католицькими набожними є паломництво до місць, якими підтверджує церква кілька марійських явищ, таких як Люрд, Фатіма та Гваделупе.
Відмінності богослов'я від Східної православної церкви
Догмати католицької церкви відрізняються від учення православ'я — та мають такі ознаки:
- догмат про походження Святого Духа (filioque) — від Бога Отця і від Бога-Сина, на відміну від православ'я, де визнається сходження Святого Духа тільки від Бога Отця;
- догмат про непомильність Папи — у справах віри з питань віри й моралі Папа Римський, як Найвищий глава церкви не може помилятися.
- широке шанування Діви Марії; Догмат про непорочне зачаття Діви Марії і догмат про внебовзяття душі і тіла Діви Марії.
- вчення про чистилище — проміжне місце між раєм та пеклом, у якому душі грішників очищуються, перш ніж отримати вічне щастя в раю;
- безшлюбність усього духовенства в римському католицизмі;
- постійність священства — священник, раз висвячений, не може залишити духовного сану;
- почесний титул кардинала, якого немає в інших християнських церквах;
- нерозривність таїнства шлюбу.
Таїнства
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWtMMlF6TDAxaGMzTmZZWFJmVEc5MWNtUmxjeTVxY0djdk1qSXdjSGd0VFdGemMxOWhkRjlNYjNWeVpHVnpMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
Католицька церква вчить, що їй було доручено сім таїнств, встановлених Христом. Кількість та характер таїнств були визначені кількома Вселенськими соборами, останнім часом Триденський собор. Це хрещення, миропомазання, євхаристія, сповідь, єлеопомазання (це помазання хворих, раніше називались останнім поклонінням, одним із «останніх обрядів»), священство та вінчання. Таїнства — це видимі ритуали, які католики розглядають як ознаки присутности Бога та ефективні канали Божої благодаті для всіх, хто їх приймає з належним розпорядженням (ex opere operato). Катехизм католицької церкви класифікує таїнства на три групи: «таїнства християнського посвячення», «таїнства зцілення» та «таїнства на службі причастя та місії вірних». Ці групи широко відображають етапи природного та духовного життя людей, яким призначено кожне причастя.
Літургії таїнств є центральними для місії церкви. Згідно з Катехизмом католицької церкви:
У літургії Нового Завіту кожна літургічна дія, особливо звершення Євхаристії та причастя, є зустріччю між Христом та церквою. Свою єдність літургійне зібрання виводить із «спілкування Святого Духа», який збирає дітей Божих в єдине Тіло Христове. Ця асамблея перевершує расові, культурні, соціальні — насправді, всі людські спорідненості.
Згідно з церковною доктриною, церковні таїнства вимагають належної форми, сутности та намірів, щоб бути належним чином відсвяткуваними. Крім того, канонічні закони як для римо-католицької церкви, так і для східних католицьких церков визначають, хто може законно святкувати певні таїнства, а також суворі правила щодо того, хто може приймати таїнства. Зокрема, оскільки церква вчить, що Христос присутній в Євхаристії, тим, хто усвідомлює, що перебуває у стані смертного гріха, заборонено приймати причастя, доки вони не отримають відпущення через таїнство примирення (покаяння). Католики, як правило, зобов'язані утримуватися від їжі принаймні годину перед прийняттям причастя. Некатоликам також зазвичай заборонено приймати Євхаристію.
Католики, навіть якщо їм загрожує смерть і вони не можуть наблизитися до католицького служителя, не можуть просити про таїнства Євхаристії, покаяння чи помазання хворих у когось, наприклад у протестантського служителя, який, як відомо, не є дійсним висвячений відповідно до католицького вчення про рукоположення. Подібним чином, навіть у серйозних і нагальних потребах, католицькі служителі не можуть вділяти ці таїнства тим, хто не виявляє католицької віри в таїнстві. По відношенню до церков східного християнства, які не перебувають у спілкуванні зі Святим Престолом, католицька церква є менш обмежувальною, заявляючи, що «певне спілкування в sacris, а значить і в Євхаристії, за належних обставин та схвалення церковної влади, просто можливо, але заохочується».
Таїнства посвячення
Хрещення
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMemt6TDBKaGNIUWxRek1sUVVGdFpWOURZWFJvSlVNekpVRTVaSEpoYkdWZlpHVmZWSEp2ZVdWelh6STVNRE13T0M1cWNHY3ZNakl3Y0hndFFtRndkQ1ZETXlWQlFXMWxYME5oZEdnbFF6TWxRVGxrY21Gc1pWOWtaVjlVY205NVpYTmZNamt3TXpBNExtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
На думку католицької церкви, хрещення є першим із трьох таїнств посвячення як християнин. Це змиває всі гріхи, як первісний, так і особисті фактичні гріхи. Це робить людину членом церкви. Як дар Богом, що не вимагає заслуг хрещеного, він дарується навіть дітям, які хоч і не мають особистих гріхів, але потребують цього через первородний гріх. Якщо новонародженій дитині загрожує смерть, будь-хто — будь то лікар, медсестра чи батько — може охрестити дитину. Хрещення знаменує людину назавжди і не може бути повторене. Католицька церква визнає дійсними хрещення навіть людьми, які не є католиками чи християнами, за умови, що вони мають намір хрестити («робити те, що робить церква, коли вона хрестить») і якщо вони використовують формулу тринітарного хрещення.
Миропомазання
Католицька церква вважає таїнство конфірмації необхідним для завершення благодаті, даної в хрещенні. Коли хрестять дорослих, підтвердження, як правило, дається відразу після цього, що дотримується практика навіть у новохрещених немовлят у східних католицьких церквах. На Заході конфірмація дітей відкладається, поки вони не набувають достатнього віку для розуміння або на розсуд єпископа. У західному християнстві, зокрема католицизмі, таїнство називають конфірмацією, оскільки воно підтверджує і зміцнює благодать хрещення; у східних церквах це називається хризма, оскільки основним обрядом є помазання людини хризмою, сумішшю оливкової олії та деякими запашними речовинами, як правило, бальзамом, благословленими єпископом. Ті, хто отримує конфірмацію, повинні знаходитись у стані благодаті, що для тих, хто досяг розумного віку, означає, що їх спочатку слід духовно очистити таїнством покаяння; вони також повинні мати намір прийняти причастя і бути готовими показати у своєму житті, що вони християни.
Євхаристія
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelF6TDBKbGJuUnZXRlpKTFRVeExURXhNRFV5TURBM1h5VXlPR1p5WVdjbE1qa3VhbkJuTHpJeU1IQjRMVUpsYm5SdldGWkpMVFV4TFRFeE1EVXlNREEzWHlVeU9HWnlZV2NsTWprdWFuQm4uanBn.jpg)
Для католиків Євхаристія є таїнством, яке завершує християнське посвячення. Це описується як «джерело і вершина християнського життя». Церемонія, при якій католик вперше приймає Євхаристію, знана як Перше причастя.
Євхаристійне святкування, яке також називають месою або Божественною літургією, включає молитви та читання Писань, а також підношення хліба та вина, які священник приносить до вівтаря та освячує, щоб стати тілом та кров'ю Ісуса Христа, зміна, яка називається трансубстанціацією. Слова освячення відображають слова, сказані Ісусом під час Тайної вечері, коли Христос запропонував своє тіло та кров своїм апостолам у ніч перед своїм розп'яттям. Таїнство повторно представляє (робить присутнім) жертву Ісуса на хресті та увічнює її. Смерть і воскресіння Христа дарує благодать через таїнство, яке поєднує вірних із Христом і одне з одним, відмовляється від гріха, що несе гріх, і допомагає проти морального гріха (хоча сам смертний гріх прощається через таїнство покаяння).
Таїнства зцілення
Двома таїнствами зцілення є таїнство покаяння та помазання хворих.
Сповідь
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHpMek0wTDBOdmJuWmxiblJ2WDJSbFgxTmhibDlHY21GdVkybHpZMjlmTFY5RGFYVmtZV1JmWkdWZlRTVkRNeVZCT1hocFkyOWZMVjlEY21WNVpXNTBaUzVxY0djdk1qSXdjSGd0UTI5dWRtVnVkRzlmWkdWZlUyRnVYMFp5WVc1amFYTmpiMTh0WDBOcGRXUmhaRjlrWlY5TkpVTXpKVUU1ZUdsamIxOHRYME55WlhsbGJuUmxMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
Таїнство покаяння (також зване примиренням, прощенням, сповіддю та наверненням) існує для навернення тих, хто після хрещення відокремлює себе від Христа гріхом. Важливими для цього таїнства є дії як грішника (перевірка совісті, розкаяння з рішучістю не грішити знову, сповідь священику та виконання якогось акту для відновлення шкоди, заподіяної гріхом), так і священик (визначення акт відшкодування, який повинен бути здійснений, і звільнення). У серйозних гріхах (смертних гріхах) слід сповідуватись принаймні раз на рік і завжди перед причастям, тоді як також рекомендується визнання гріхів у віні. Священник зобов'язаний застосовувати найсуворіші покарання за збереження «печатки сповіді», абсолютної таємниці щодо будь-яких гріхів, відкритих йому на сповіді.
Єлеопомазання
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkZsTDBWNGRISmxiV1ZmVlc1amRHbHZibDlTYjJkcFpYSmZWbUZ1WDJSbGNsOVhaWGxrWlc0dWFuQm5Mekl5TUhCNExVVjRkSEpsYldWZlZXNWpkR2x2Ymw5U2IyZHBaWEpmVm1GdVgyUmxjbDlYWlhsa1pXNHVhbkJuLmpwZw==.jpg)
Хоча хризма використовується лише для трьох таїнств, які неможливо повторити, священник або єпископ використовує іншу олію для благословення католика, який через хворобу чи старість почав загрожувати смертю. Вважається, що це таїнство, знане як «Помазання хворих», дає заспокоєння, спокій, мужність, а якщо хвора людина не може зробити зізнання, навіть прощення гріхів.
Таїнство також називають поклонінням, а в минулому — останнім поклонінням, і це один із трьох таїнств, що складають останні обряди, разом із покаянням і віатікумом (Євхаристією).
Таїнства на службі причастя
Згідно з Катехизмом, існує два таїнства причастя, спрямовані на спасіння інших: священство та шлюб. В рамках загального покликання бути християнином, ці два таїнства «присвячують певній місії або покликанню серед народу Божого. Люди отримують священні накази про те, щоб годувати церкву словом і благодаттю. Подружжя одружуються, щоб їх любов зміцнилася виконувати обов'язки своєї держави».
Священство
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelUwTDFCeWFXVnpkR1Z5ZDJWcGFHVmZhVzVmVTJOb2QzbDZYekl1YW5Cbkx6SXlNSEI0TFZCeWFXVnpkR1Z5ZDJWcGFHVmZhVzVmVTJOb2QzbDZYekl1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Таїнство священства освячує і заміщає деяких християн служити всьому тілу членами трьох ступенів або орденів: єпископату (єпископи), пресвітерату (священники) і дияконату (дяки). Церква визначила правила щодо того, хто може бути висвячений у духовенство. У римо-католицькій церкві священство, як правило, обмежене безшлюбними чоловіками, а єпископат — лише целібатними чоловіками. Чоловіки, які вже перебувають у шлюбі, можуть бути висвячені в певних східних католицьких церквах більшості країн, а також особистими ординаріатами і можуть стати дияконами навіть у Західній церкві (див. кліричний шлюб). Але, ставши католицьким священником, чоловік не може одружитися (див. кліричний безшлюбність), якщо він офіційно не схилений.
Усі священнослужителі, будь то диякони, священники чи єпископи, можуть проповідувати, навчати, хрестити, засвідчувати шлюби та проводити похоронні літургії. Тільки єпископи та священники можуть здійснювати таїнства євхаристії, примирення (покаяння) та помазання хворих. Тільки єпископи можуть здійснювати таїнство священних орденів, яке висвячує когось у духовенство.
Вінчання
Католицька церква вчить, що шлюб — це соціальний і духовний зв'язок між чоловіком і жінкою, упорядкований на благо подружжя та продовження роду; згідно з католицькими вченнями про сексуальну мораль, це єдиний відповідний контекст для сексуальної активности. Католицький шлюб або будь-який шлюб між хрещеними особами будь-якої християнської конфесії розглядається як таїнство. Таємничий шлюб, коли він був здійснений, не може бути розірваний хіба що смертю. Церква визнає певні умови, такі як свобода згоди, які вимагаються для дійсности будь-якого шлюбу; Крім того, церква встановлює конкретні правила та норми, знані як канонічна форма, яких католики повинні дотримуватися.
Церква не визнає розлучення закінченням дійсного шлюбу і допускає визнаний державою розлучення лише як засіб захисту власности та добробуту подружжя та будь-яких дітей. Однак розгляд окремих справ компетентним церковним трибуналом може призвести до визнання недійсним шлюбу, декларації, яку зазвичай називають скасуванням. Повторний шлюб після розлучення не дозволяється, якщо попередній шлюб не був визнаний недійсним.
Літургія
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHpMek14TDFSb1pXSnBZbXhsTXpNdWFuQm5Mekl5TUhCNExWUm9aV0pwWW14bE16TXVhbkJuLmpwZw==.jpg)
Серед 24 автономних церков (sui iuris) існують численні літургійні та інші традиції, які називаються обрядами, що відображають історичне та культурне різноманіття, а не різницю у віруваннях. У визначенні Кодексу канонів східних церков «обряд — це літургічна, богословська, духовна та дисциплінарна спадщина, культура та обставини історії окремого народу, в яких проявляється його власна манера життя у вірі кожна церква sui iuris».
Літургія причастя Євхаристії, яку називають месою на Заході та Божественною літургією або іншими назвами на Сході, є основною літургією католицької церкви. Це тому, що це вважається жертвою умилостивлення самого Христа. Найбільш широко використовуваною формою є римський обряд, оприлюднений Павлом VI у 1969 році та перероблений папою Іваном Павлом ІІ у 2002 році. За певних обставин форма римського обряду 1962 році залишається дозволеною в римо-католицькій церкві. Східно-католицькі церкви мають власні обряди. Літургії Євхаристії та інших таїнств варіюються від обряду до обряду, відображаючи різні богословські акценти.
Західні обряди
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHdMekF5TDAxcGMzTmhYM1J5YVdSbGJuUnBibUZmTURBeUxtcHdaeTh5TWpCd2VDMU5hWE56WVY5MGNtbGtaVzUwYVc1aFh6QXdNaTVxY0djPS5qcGc=.jpg)
Римський обряд — найпоширеніший обряд поклоніння, що використовується католицькою церквою. Його використання зустрічається у всьому світі, походить з Риму та поширюється по всій Європі, впливаючи та врешті-решт замінюючи місцеві обряди. Нинішня звичайна форма меси за римським обрядом, що зустрічається у виданнях Римського Імшалу після 1969 року, зазвичай святкується місцевою народною мовою, використовуючи офіційно затверджений переклад з оригінального тексту на латинській мові. Контур основних літургійних елементів можна знайти на бічній панелі.
У 2007 році Папа Римський Бенедикт XVI підтвердив правомірність подальшого використання Римського Імшалу 1962 року як «надзвичайної форми» (лат. forma extraordinaria) римського обряду, говорячи про нього також як про usus antiquior («давніше використання», і видаючи нові більш дозвільні норми для його використання. Інструкція, видана через чотири роки, говорила про дві форми або звичаї римського обряду, затверджені папою як звичайну форму (лат. forma ordinaria) і надзвичайну форму (лат. forma extraordinaria).
Видання «Римський місал» 1962 року, опубліковане за кілька місяців до відкриття Другого Ватиканського собору, було останнім, яке представило месу, стандартизовану в 1570 році Папою Пієм V на прохання Тридетнського собору, і тому вона знана як Тридентійська. Римський місал Папи Пія V був підданий незначним переглядам Папою Климентом VIII у 1604 р., Папою Урбаном VIII у 1634 р., Папою Пієм X у 1911 р., Папою Пієм XII у 1955 року та Папою Іваном XXIII у 1962 році кожне наступне видання було звичайним форма римської обрядової меси, поки не буде замінена пізнішим виданням. Коли видання 1962 року було замінено виданням Павла VI, оприлюдненому в 1969 році, його подальше використання спочатку вимагало дозволу єпископів; однак Папа Бенедикт XVI у 2007 році motu proprio Summorum Pontificum дозволив безкоштовно використовувати його для Імші, яка відслужилася без конгрегації, і уповноважив парафіяльних священників дозволити за певних умов його використання навіть на публічних месах. За винятком читань з Писань, які Папа Бенедикт дозволив проголошувати народною мовою, вони відзначаються суто на літургійній латині.
З 2014 року священнослужителі в невеликих особистих ординаріатах, створених для груп колишніх англіканців згідно з положеннями документа 2009 року Anglicanorum Coetibus, можуть використовувати варіацію римського обряду під назвою «Божественне поклоніння» або, менш формально, «Ординаріатське використання», який включає елементи англіканської літургії та традицій, приміщення, протестоване англіканськими лідерами.
У Міланській архиєпархії, де є близько п'яти мільйонів католиків, найбільших у Європі, відправляють месу за амброзійським обрядом. Інші обряди римо-католицької церкви включають мозарабські та обряди деяких релігійних інститутів. Ці літургійні обряди були античними щонайменше за 200 років до 1570 року, тобто дати Quo primum Папи Пія V, і тому їм дозволялося продовжувати.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWlMMkl6TDBOeWIzZHVhVzVuWDJsdVgxTjVjbTh0VFdGc1lXSmhjbDlPWVhOeVlXNXBYMWRsWkdScGJtZGZZbmxmVFdGeVgwZHlaV2R2Y25sZlMyRnliM1JsYlhCeVpXd3VhbkJuTHpJeU1IQjRMVU55YjNkdWFXNW5YMmx1WDFONWNtOHRUV0ZzWVdKaGNsOU9ZWE55WVc1cFgxZGxaR1JwYm1kZllubGZUV0Z5WDBkeVpXZHZjbmxmUzJGeWIzUmxiWEJ5Wld3dWFuQm4uanBn.jpg)
Східні обряди
Східні католицькі церкви поділяють спільні вотчини та літургійні обряди, як їхні колеги, включаючи східну православну та інші східно-християнські церкви, які більше не перебувають у спілкуванні зі Святим Престолом. До них належать церкви, що історично розвивалися в Росії, на Кавказі, на Балканах, у Північно-Східній Африці, Індії та на Близькому Сході. Східні католицькі церкви — це групи вірних, які або ніколи не виходили із спілкування зі Святим Престолом, або відновили спілкування з ним ціною розриву спілкування зі своїми однодумцями тієї самої традиції.
Обряди, що використовуються східними католицькими церквами, включають візантійський обряд у його антиохійському, грецькому та слов'янському різновидах; александрійський обряд; сирійські обряди; вірменський обряд; і халдейський обряд. Східно-католицькі церкви мають автономію встановлювати деталі своїх літургійних форм та богослужінь у певних межах для захисту «точного дотримання» їх літургійної традиції. У минулому деякі обряди, які використовували східно-католицькі церкви, підлягали певному літургійному латинізуванню. Однак останніми роками східні католицькі церкви повернулись до традиційної східної практики згідно з декретом Ватикану II Orientalium Ecclesiarum. Кожна церква має свій літургійний календар.
Соціальні та культурні проблеми
Католицьке соціальне вчення
Католицьке соціальне вчення, відображаючи турботу, яку Ісус виявляв до бідних, робить великий наголос на тілесних ділах милосердя та духовних ділах милосердя, а саме на підтримці і турботі про хворих, бідних та страждаючих. Церковне вчення вимагає пільгового вибору для бідних, тоді як канонічне законодавство передбачає, що «християнські вірні також зобов'язані сприяти соціальній справедливості і, пам'ятаючи про заповідь Господа, допомагати бідним». Широко вважається, що його основи закладені енциклічним листом Папи Лева XIII 1891 р. «Rerum novarum», який підтримує права та гідність праці та право робітників на створення профспілок.
Католицьке вчення щодо сексуальности вимагає практики цнотливості з акцентом на підтримку духовної та тілесної цілісності людської особистості. Шлюб вважається єдиним відповідним контекстом для сексуальних дій. Вчення церкви про сексуальність стає предметом дедалі більших суперечок, особливо після закриття Другого Ватиканського собору, через зміну культурних установок у західному світі, що описується як сексуальна революція.
Церква також розглядала питання управління природним середовищем та його взаємозв'язок з іншими соціальними та теологічними вченнями. У документі Laudato si' від 24 травня 2015 р. Папа Римський Франциск критикує споживання та безвідповідальний розвиток, а також нарікає на погіршення довкілля та глобальне потепління. Папа висловив занепокоєння тим, що потепління планети є симптомом більшої проблеми: байдужість розвиненого світу до руйнування планети, коли люди прагнуть отримати короткострокові економічні вигоди.
Суспільні послуги
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODRMemhsTDAxdmRHaGxjbFJsY21WellWOHdPVEF1YW5Cbkx6SXlNSEI0TFUxdmRHaGxjbFJsY21WellWOHdPVEF1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Католицька церква є найбільшим недержавним постачальником освітніх та медичних послуг у світі. У 2010 році Папська рада католицької церкви з питань душпастирської допомоги працівникам охорони здоров'я заявила, що церква управляє 26% закладів охорони здоров'я у світі, включаючи лікарні, клініки, дитячі будинки, аптеки та центри для хворих на проказу.
Церква завжди займалася освітою, починаючи з часу заснування перших університетів Європи. Він управляє та спонсорує тисячі початкових та середніх шкіл, коледжів та університетів у всьому світі та управляє найбільшою у світі недержавною шкільною системою.
Релігійні інститути для жінок відігравали особливо помітну роль у наданні медичних та освітніх послуг, як, наприклад, за наказом таких як Сестри милосердя, Маленькі Сестри Бідні, Місіонерки Милосердя, Сестри Святого Йосифа Найсвятішого Серця, сестри Пресвятого Таїнства та дочки милосердя святого Вінсента де Поля. Католицька монахиня Мати Тереза з Калькутти, Індія, засновниця Місіонерів милосердя, була нагороджена Нобелівською премією миру в 1979 році за свою гуманітарну діяльність серед бідних в Індії. Таку ж нагороду єпископ Карлос Філіпе Хіменес Бело отримав у 1996 році за «роботу щодо справедливого та мирного вирішення конфлікту у Східному Тиморі».
Церква також активно бере участь у міжнародній допомозі та розвитку через такі організації як Католицькі служби допомоги, Міжнародний Карітас, Допомога церкві, яка потребує допомоги, групи адвокації біженців, такі як Служба біженців єзуїтів, та групи допомоги громаді, такі як Товариство Святого Вінсента де Поля.
Сексуальна мораль
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWlMMkprTDBoaGJuTmZUV1Z0YkdsdVoxOHRYMEZzYkdWbmIzSjVYM2RwZEdoZllWOVdhWEpuYVc1ZkxWOVhSMEV4TkRnNU5pNXFjR2N2TWpJd2NIZ3RTR0Z1YzE5TlpXMXNhVzVuWHkxZlFXeHNaV2R2Y25sZmQybDBhRjloWDFacGNtZHBibDh0WDFkSFFURTBPRGsyTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Католицька церква закликає всіх членів церкви до цноти відповідно до свого стану в житті. Цнота включає стриманість, самовладання, особисте та культурне зростання та божественну благодать. Це вимагає утримання від пожадливости, мастурбації, блуду, порнографії, проституції та, особливо, зґвалтування. Цнота для тих, хто не перебуває у шлюбі, вимагає життя на утриманні, утримання від сексуальних дій; ті, хто одружений, покликані до подружньої цноти.
У вченні церкви сексуальна активність призначається подружнім парам, чи то в таїнському шлюбі між християнами, чи в природному шлюбі, коли один або обидва подружжя нехрещені. Навіть у романтичних стосунках, особливо у шлюбі, партнери покликані практикувати стриманість, щоб перевірити взаємоповагу та вірність. Цнота у шлюбі вимагає, зокрема, подружньої вірности та захисту родючости шлюбу. Пара повинна виховувати довіру та чесність, а також духовну та фізичну близькість. Сексуальна активність завжди повинна бути відкритою для можливости життя; церква називає це прокреативним значенням. Це також повинно завжди зближувати закохану пару; церква називає це об'єднавчим значенням.
Контрацепція та деякі інші сексуальні практики заборонені, хоча природні методи планування сім'ї дозволяють забезпечити здоровий інтервал між народженнями або відкласти дітей з справедливої причини. Папа Франциск заявив у 2015 році, що він стурбований тим, що церква стала «одержимою» такими проблемами як аборти, одностатеві шлюби та контрацепція, і критикував католицьку церкву за те, що вона ставить догми перед коханням, і за те, що пріоритет моральних доктрин надається допомозі бідним і маргіналізовані.
Скасування шлюбу
Канонічне законодавство не передбачає розлучення між хрещеними особами, оскільки дійсний, сповнений таїнства шлюб вважається зв'язком на все життя. Однак визнання недійсним може бути надано, коли буде надано доказ того, що основні умови укладення дійсного шлюбу були відсутні з самого початку — іншими словами, що шлюб був недійсним через певні перешкоди. Визнання нікчемности, яке зазвичай називають скасуванням, — це рішення церковного трибуналу, яке визначає, що шлюб був здійснений неправомірно. Крім того, шлюби між нехрещеними особами можуть бути розірвані з папського дозволу за певних ситуацій, таких як бажання одружитися з католиком, за привілеєм Пауліна чи Петри. Спроба повторного одруження після розлучення без визнання недійсним ставить «подружжя, що одружився вдруге... у ситуації публічного та постійного перелюбу». Невинний чоловік, який живе на континенції після розлучення, або пари, які живуть на континенті після цивільного розлучення з серйозної причини, не грішать.
У 2006 році єпархіальні трибунали розглянули понад 49000 справ про визнання шлюбу недійсним у 2006 році. За останні 30 років у Сполучених Штатах відбулося близько 55–70% скасування. Зростання скасування було значним; у США в 2006 р. було скасовано 27 000 шлюбів проти 338 у 1968 р. Однак приблизно 200 000 одружених католиків у США щорічно розлучаються; Загалом 10 мільйонів станом на 2006 рік. Розлучення зростає в деяких європейських країнах, де переважно католики. У деяких переважно католицьких країнах лише в останні роки було запроваджено розлучення (наприклад, Італія (1970), Португалія (1975), Бразилія (1977), Іспанія (1981), Ірландія (1996), Чилі (2004) та Мальта ( 2011), тоді як Філіппіни та Ватикан не мають процедури розлучення (однак Філіппіни дозволяють розлучення мусульман).
Контрацепція
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWlMMkptTDFCaGRXeGhkV1JsYm1WalpURTVOemN1YW5Cbkx6SXlNSEI0TFZCaGRXeGhkV1JsYm1WalpURTVOemN1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Церква вчить, що статевий акт повинен відбуватися лише між чоловіком і жінкою, які одружені одне з одним, і без використання засобів контролю за народжуваністю чи контрацепції. У своїй енцикліці Humanae vitae (1968) Папа Павло VI рішуче відкинув будь-яку контрацепцію, тим самим суперечивши інакомислячим у церкві, які розглядала протизаплідні таблетки як етично виправданий метод контрацепції, хоча він дозволив регулювання народжуваности шляхом природного планування сім'ї. Особливо це вчення продовжив Іван Павло ІІ у своїй енцикліці «Evangelium Vitae», де він пояснив позицію церкви щодо контрацепції, абортів та евтаназії, засудивши їх як частину «культури смерті» та закликаючи натомість до «культури життя».
Багато західних католиків висловили значну незгоду з церковним вченням про контрацепцію. Політична лобістська група «Католики за вибір», яка не пов'язана з католицькою церквою, заявила у 1998 році, що 96% католицьких жінок у певний момент свого життя вживали засоби контрацепції і що 72% католиків вважають, що хтось може бути хорошим католиком не підкоряючись вченню церкви щодо контролю над народжуваністю. Використання природних методів планування сім'ї серед католиків у Сполучених Штатах нібито низьке, хоча їх кількість не може бути точно відома. Оскільки католицькі медичні працівники є одними з найбільших постачальників послуг для хворих на ВІЛ / СНІД у всьому світі, у церкві та поза нею існують суперечки щодо використання презервативів як засобу обмеження нових інфекцій, оскільки використання презервативів зазвичай є забороненим використанням контрацепції.
Подібним чином католицька церква виступає проти запліднення in vitro (ЕКО), кажучи, що штучний процес замінює любов між чоловіком і дружиною. Крім того, він виступає проти ЕКО, оскільки це може спричинити утилізацію ембріонів; католики вважають, що ембріон — це особина з душею. З цієї причини католицька церква також виступає проти абортів.
Гомосексуальність
Католицька церква також вчить, що «гомосексуальні акти суперечать природному закону», «дії серйозної розбещености ні за яких обставин не можуть бути схвалені», але тим, хто має гомосексуальні нахили, мають право повагу та гідність. Відповідно до Катехизму католицької церкви:
Кількість чоловіків і жінок, які мають глибоко закріплені гомосексуальні тенденції, не є незначною. Ця схильність, яка об'єктивно невпорядкована, є для більшості з них випробуванням. Їх потрібно приймати з повагою, співчуттям та чуйністю. Слід уникати будь-яких ознак несправедливої дискримінації щодо них.... Гомосексуальні особи покликані до цнотливости. Чеснотами самовладання, що вчать їх внутрішній свободі, часом підтримкою безкорисливої дружби, молитвою та таїнською благодаттю, вони можуть і повинні поступово і рішуче наближатися до християнської досконалости.
Цю частину Катехизму процитував Папа Франциск у інтерв'ю 2013 року, в якому він зауважив на запитання про особу:
Я думаю, що коли ти стикаєшся з такою людиною [особою, про яку його запитували], ти повинен робити різницю між фактом, що людина є геєм, і фактом того, що є на лобі, бо на лобі все недобре. Це погано. Якщо людина гей і шукає Господа і має добру волю, ну хто я такий, щоб судити її?
Це зауваження та інші зауваження, зроблені в тому самому інтерв’ю, розглядалися як зміна тону, але не суті вчення церкви, яке включає протидію одностатевим шлюбам. Деякі окремі католицькі групи виступають проти позиції католицької церкви та прагнуть її змінити.
Священні ордени і жінки
Релігійні жінки та чоловіки займаються різними професіями — від споглядальної молитви до навчання, надання медичної допомоги та роботи місіонерами. Хоча священні чини зарезервовані для чоловіків, католицькі жінки відігравали різноманітну роль у житті церкви, а релігійні інститути забезпечували офіційний простір для їх участі, а монастирі — простори для свого самоврядування, молитви та впливу протягом багатьох століть. Релігійні сестри та монахині брали активну участь у розробці та керуванні всесвітньою мережею охорони здоров'я та освіти церкви.
Зусилля на підтримку висвячення жінок у священство призвели до кількох рішень Римської курії або пап проти цієї пропозиції, як у Декларації з питань прийняття жінок до священства міністрів (1976), Mulieris Dignitatem (1988) та Ordinatio sacerdotalis (1994). Згідно з останньою постановою, виявленою в Ordinatio sacerdotalis, Папа Римський Іван Павло II підтвердив, що католицька церква «не вважає себе уповноваженою приймати жінок на священничі свячення». Наперекір цим рішенням, опозиційні групи, такі як римо-католицькі жінки-священники, проводили церемонії, які вони затверджують як сакраментальні обряди (з, як вважають, у перші кілька випадків рукоположенням католицького єпископа), які, згідно з канонічним правом, є як незаконними, так і недійсними вважається простим моделюванням таїнства рукоположення. Конгрегація догматики віри у відповідь виступила із заявою, у якій уточнюється, що будь-які католицькі єпископи, які беруть участь у церемоніях хіротонії жінок, а також самі жінки, якщо вони будуть католиками, автоматично отримають відлучення (latae sententiae, буквально «з вирок вже застосовано», тобто автоматично), посилаючись на канон 1378 канонічного права та інші церковні закони.
Випадки сексуального насильства
З 1990-х років проблема сексуального зловживання неповнолітніми католицьким духовенством та іншими членами церкви стала предметом цивільного судочинства, кримінального переслідування, висвітлення у ЗМІ та публічних дебатів у країнах світу. Католицька церква зазнала критики за розгляд скарг щодо жорстокого поводження, коли стало відомо, що деякі єпископи захищали звинувачених священиків, перекладаючи їх на інші пастирські завдання, де деякі продовжували вчиняти сексуальні злочини.
У відповідь на скандал були встановлені офіційні процедури, які допомагають запобігати зловживанням, заохочувати повідомлення про будь-які зловживання та негайно обробляти такі повідомлення, хоча групи, що були жертви, заперечували їх ефективність. У 2014 році Папа Франциск заснував Папську комісію з питань захисту неповнолітніх.
Історія
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHhMekUyTDFCbGNuVm5hVzV2WHkxZlJXNTBjbVZuWVY5a1pWOXNZWE5mYkd4aGRtVnpYMkZmVTJGdVgxQmxaSEp2WHlVeU9FTmhjR2xzYkdGZlUybDRkR2x1WVNVeVExOHhORGd4TFRneUpUSTVMbXB3Wnk4eU1qQndlQzFRWlhKMVoybHViMTh0WDBWdWRISmxaMkZmWkdWZmJHRnpYMnhzWVhabGMxOWhYMU5oYmw5UVpXUnliMThsTWpoRFlYQnBiR3hoWDFOcGVIUnBibUVsTWtOZk1UUTRNUzA0TWlVeU9TNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelJpTHlWRE15VTVRV3gwYVcxaFgwTmxibUZmTFY5RVlWOVdhVzVqYVY4MUxtcHdaeTh5TWpCd2VDMGxRek1sT1VGc2RHbHRZVjlEWlc1aFh5MWZSR0ZmVm1sdVkybGZOUzVxY0djPS5qcGc=.jpg)
Християнська релігія базується на вченні Ісуса Христа, який жив і проповідував у І столітті нашої ери в провінції Юдея Римської імперії. Католицька теологія вчить, що сучасна католицька церква є продовженням цієї ранньохристиянської спільноти, створеної Ісусом. Християнство поширилося по всій ранній Римській імперії, попри переслідування через конфлікти з язичницькою державною релігією. Імператор Костянтин узаконив практику християнства в 313 році, і вона стала державною релігією в 380 році. Германські загарбники римської території в V і VI століттях, багато з яких раніше приймали аріанське християнство, врешті прийняли католицизм, щоб об'єднатися з папством і монастирі.
У VII–VIII століттях розширення мусульманських завоювань після приходу ісламу призвело до панування арабів у Середземномор'ї, що розірвало політичні зв'язки між цією областю та Північною Європою та послабило культурні зв'язки між Римом та Візантійською імперією. Конфлікти, пов'язані з владою в церкві, особливо з авторитетом єпископа Риму, остаточно завершились східно-західним розколом у XI столітті, розділивши церкву на католицьку та православну церкви. Раніше розкол у церкві відбувся після Ефеського собору (431) та Халкедонського собору (451). Однак декілька східних церков залишались у спілкуванні з Римом, а частини деяких інших встановили спілкування у XV столітті та пізніше, утворюючи так звані східні католицькі церкви.
Ранні монастирі по всій Європі допомогли зберегти грецьку та римську класичну цивілізацію. Зрештою, церква стала домінуючим впливом західної цивілізації в сучасну епоху. Багато діячів епохи Відродження були меценами церкви. Однак у XVI столітті для церкви, зокрема її релігійного авторитету, почали виникати виклики діячів протестантської Реформації, а також у XVII столітті світських інтелектуалів в епоху Просвітництва. Одночасно іспанські та португальські дослідники та місіонери поширювали вплив церкви через Африку, Азію та Новий світ.
У 1870 році Перший Ватиканський собор проголосив догму про непомильність папську, і Королівство Італія анексувало місто Рим, останню частину Папської держави, що була включена до нової нації. У XX столітті антиклерикальні уряди в усьому світі, включаючи Мексику та Іспанію, переслідували або страчували тисячі священнослужителів та неспеціалістів. У Другій світовій війні церква засудила нацизм і захистила сотні тисяч євреїв від Голокосту; проте його зусилля були критиковані як недостатні. Після війни свобода віросповідання була серйозно обмежена в комуністичних країнах, які нещодавно були приєднані до Радянського Союзу, деякі з яких мали велике католицьке населення.
У 1960-х роках Другий Ватиканський собор привів до реформ церковної літургії та практики, яку захисники описували як «відкривання вікон», але критикували католики-традиціоналісти. В умовах посиленої критики як зсередини, так і ззовні, церква в різний час підтримувала або підтверджувала суперечливі доктринальні позиції щодо сексуальності та статі, включаючи обмеження духовенства чоловіками та моральні заклики проти абортів, контрацепції, сексуальної активності поза шлюбом, повторного одруження після розлучення без анулювання та проти одностатевих шлюбів.
Апостольська доба та папство
У Новому Завіті, зокрема в Євангеліях, зафіксовано діяльність та навчання Ісуса, його призначення дванадцятьма апостолами та його Велике доручення апостолів, вказуючи їм продовжувати його справу. Книга Дії апостолів розповідає про заснування християнської церкви та поширення її послання до Римської імперії. Католицька церква вчить, що її державне служіння розпочалось у П'ятидесятницю, що відбулося через п'ятдесят днів після дати, як вважається, що Христос воскрес. На П'ятидесятницю апостоли, як вважають, отримали Святого Духа, готуючи їх до своєї місії в керівництві церквою. Католицька церква вчить, що колегія єпископів на чолі з єпископом Риму є наступниками апостолів.
У розповіді про Сповідь Петра, знайденому в Євангелії від Матвія, Христос визначає Петра «скелею», на якій буде побудована Христова церква. Католицька церква вважає єпископа Рима, папу, наступником святого Петра. Деякі вчені заявляють, що Петро був першим єпископом Риму. Інші кажуть, що інститут папства не залежить від думки, що Петро був єпископом Риму, або навіть від того, що він коли-небудь був у Римі. Багато вчених вважають, що церковна структура з множини пресвітерів / єпископів зберігалася в Римі до середини II століття, коли була прийнята структура єдиного єпископа та множини пресвітерів, і що пізніше письменники ретроспективно застосували термін «єпископ Риму» до найвидатніших представників духовенства у попередній період, а також до самого Петра. На цій підставі Оскар Куллманн, Генрі Чадвік та Барт Д. Ерман ставлять під сумнів питання про те, чи існував формальний зв'язок між Петром та сучасним папством. Раймонд Е. Браун також каже, що анахронічно говорити про Петра з точки зору місцевого єпископа Риму, але що християни того періоду дивилися б на Петра як на «ролі, які могли б суттєво сприяти розвитку ролі папства в наступній церкві». Ці ролі, зазначає Браун, «надзвичайно сприяли тому, що бачили єпископа Рима, єпископа міста, де Петро помер, і де Павло засвідчив правду Христа, як наступника Петра, який піклувався про загальноцерковну церкву».
Античність і Римська імперія
Умови в Римській імперії сприяли поширенню нових ідей. Мережа доріг та водних шляхів імперії полегшила подорожі, і Pax Romana здійснив подорож безпечною. Імперія заохочувала поширення спільної культури з грецьким корінням, що дозволяло легше висловлювати та розуміти ідеї.
Однак, на відміну від більшості релігій в Римській імперії, християнство вимагало від своїх прихильників зректися всіх інших богів, що прийнято в юдаїзмі (див. Ідолопоклонство). Відмова християн приєднуватися до язичницьких святкувань означала, що вони не змогли брати участь у більшій частині суспільного життя, що викликало у нехристиян — у тому числі державних органів — страх, що християни розгнівали богів і тим самим загрожували миру та процвітанню Імперії. Внаслідок цього переслідування були визначальною рисою християнського саморозуміння, доки християнство не було легалізовано в IV столітті.
У 313 році Міланський едикт імператора Костянтина I легалізував християнство, а в 330 році Костянтин переніс імперську столицю до Константинополя, сучасного Стамбула, Туреччина. 380 року Солунський указ зробив нікейське християнство державною церквою Римської імперії, і позиція такої, що на зменшуваній території Візантійської імперії зберігатиметься до закінчення самої імперії восени Константинополя в 1453 році. В інших місцях церква не була імперії, що стало особливо зрозумілим із східно-західним розколом. У період Семи Вселенських соборів виникло п'ять первинних катедр, домовленість, оформлена в середині VI століття імператором Юстиніаном I як пентархія Риму, Константинополя, Антіохії, Єрусалиму та Александрії. 451 року Халкедонський собор, у каноні спірної дійсности, підвищив Константинопольський престол до становища «другого за впливом та владою для єпископа Риму». З с. Від 350 до с. 500, єпископи, або папи Римські, постійно збільшували свою владу завдяки постійному втручанню на підтримку православних лідерів у богословських суперечках, що заохочувало звернення до них. Імператор Юстиніан, який у підконтрольних йому областях остаточно встановив форму цезаропапізму, при якій «він мав право та обов'язок регулювати своїми законами найдрібніші деталі богослужіння та дисципліни, а також диктувати теологічні думки, церква», відновила імператорську владу над Римом та іншими частинами Заходу, започаткувавши період, названий Візантійським папством (537–752), під час якого єпископи Риму або папи вимагали схвалення від імператора в Константинополі або від його представника в Равенні для освячення, і більшість з них були вибрані імператором серед його грекомовних підданих, що призвело до «плавки» західних та східних християнських традицій у мистецтві, а також у літургії.
Більшість германських племен, які в наступні століття вторглися до Римської імперії, прийняли християнство в його аріанській формі, яку католицька церква оголосила єретичною. Виниклий внаслідок цього релігійний розлад між німецькими правителями та католицькими підданими вдалося уникнути, коли в 497 році Хлодвіг I, франкський правитель, перейшов у православний католицизм, об'єднавшись з папством і монастирями. Вестготи в Іспанії наслідували його в 589 р., а лангобарди в Італії протягом VII ст.
Західне християнство, особливо завдяки своїм монастирям, було головним фактором збереження класичної цивілізації з її мистецтвом (див. Ілюмінований рукопис) та грамотністю. Своїми правилами Бенедикт Нурсійський (бл. 480–543), один із засновників західного чернецтва, здійснив величезний вплив на європейську культуру шляхом привласнення монастирської духовної спадщини ранньої католицької церкви, а з розповсюдженням Бенедиктинська традиція через збереження та передачу античної культури. У цей період монастирська Ірландія стала центром навчання, і ранні ірландські місіонери, такі як Колумбан і Колумба, поширювали християнство та створювали монастирі по всій континентальній Європі.
Середньовіччя та Відродження
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWtMMlJtTDBKaGMybHNhV05oWDJScFgxTmhibDlRYVdWMGNtOWZNVFExTUM1cWNHY3ZNakl3Y0hndFFtRnphV3hwWTJGZlpHbGZVMkZ1WDFCcFpYUnliMTh4TkRVd0xtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
Католицька церква мала домінуючий вплив на західну цивілізацію від пізньої античності до зору сучасної епохи. Це був основний спонсор романського, готичного, ренесансного, маньєристичного та барокового стилів у мистецтві, архітектурі та музиці. Такі постаті епохи Відродження як Рафаель, Мікеланджело, Леонардо да Вінчі, Боттічеллі, Фра Анджеліко, Тінторетто, Тіціан, Берніні та Караваджо, є прикладами численних художників-візуалістів, яких фінансує церква. Історик Пол Легутко зі Стенфордського університету сказав, що католицька церква знаходиться «в центрі розвитку цінностей, ідей, науки, законів та інституцій, які становлять те, що ми називаємо західною цивілізацією».
Масові вторгнення ісламу в середині VII століття розпочали тривалу боротьбу між християнством та ісламом по всьому Середземноморському басейну. Незабаром Візантійська імперія втратила землі східних патріархатів Єрусалиму, Александрії та Антіохії і була зведена до землі Константинополя, столиці імперії. В результаті панування ісламу в Середземному морі, франкська держава, розташована в центрі від цього моря, змогла еволюціонувати як домінуюча держава, яка формувала Західну Європу середньовіччя. Битви під Тулузою та Пуатьє зупинили просування ісламу на Заході, а невдала облога Константинополя зупинила його на Сході. Через два-три десятиліття, у 751 р., Візантійська імперія програла лангобардам місто Равенну, звідки вона керувала невеликими фрагментами Італії, включаючи Рим, що визнали її суверенітет. Падіння Равенни означало, що підтвердження з боку вже не існуючого екзарха не вимагалося під час виборів у 752 р. Папи Римського Стефана II і що папство було змушене шукати в іншому місці цивільну владу, щоб захистити його. 754 року на нагальне прохання папи Стефана франкський король Пепін Короткий завоював лангобардів. Потім він подарував папі римські землі колишнього екзархату, таким чином започаткувавши Папську державу. Рим та Візантійський Схід глибше заглиблюватимуться в конфлікт під час фотійського розколу 860-х років, коли Фотій критикував латинський захід за додавання клаузули філіокве після відлучення від церкви Миколою I. Хоча розкол був примирений, невирішені питання призвели б до подальшого поділу.
У XI столітті зусилля Гільдебранда Сованського призвели до створення Колегії кардиналів для обрання нових пап, починаючи з папи Олександра II на папських виборах 1061 року. Коли Олександр II помер, Гільдебранд був обраний наступником його, як Папа Григорій VII. Основна виборча система Колегії кардиналів, яку допоміг створити Григорій VII, продовжувала функціонувати до XXI століття. Далі Папа Григорій VII ініціював григоріанські реформи щодо незалежности духовенства від світської влади. Це призвело до суперечки про інвестиції між церквою та імператорами Священної Римської імперії, над якими мали повноваження призначати єпископів та пап.
У 1095 році Візантійський імператор Олексій I звернувся до Папи Римського Урбана II з проханням допомогти відновити вторгнення мусульман у Візантійсько-сельджукських війнах, що призвело до розгортання Урбаном Першого хрестового походу, спрямованого на допомогу Візантійській імперії та повернення Святої Землі під християнський контроль. У XI столітті напружені відносини між переважно грецькою церквою та римо-католицькою церквою розділили їх у східно-західному схизмі, частково через конфлікти щодо папської влади. Четвертий хрестовий похід і пограбування Константинополя хрестоносцями-ренегатами довели остаточне порушення. У цей вік великі готичні собори у Франції були виразом популярної гордості за християнську віру.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelU0TDBOb1lYQmxiR3hsWDNOcGVIUnBibVZmY0d4aFptOXVaQzVxY0djdk1qSXdjSGd0UTJoaGNHVnNiR1ZmYzJsNGRHbHVaVjl3YkdGbWIyNWtMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
На початку XIII століття убогі ордени були засновані Франциском Ассізьким та Домініком де Гусманом. Studia conventualia і studia generalia убогих орденів зіграли велику роль у перетворенні церковних соборних шкіл та палацових шкіл, таких як Карл Великий в Аахені, у визначні університети Європи. У цих школах навчалися та викладали схоластичні теологи та філософи, такі як домініканський священник Тома Аквінський. Сума теології Аквінського стала інтелектуальною віхою у синтезі спадщини давньогрецьких філософів, таких як Платон та Арістотель, зі змістом християнського одкровення.
Зростання відчуття церковно-державних конфліктів ознаменувало XIV століття. Щоб уникнути нестабільності в Римі, Климент V у 1309 році. Став першим із семи пап, що мешкали у укріпленому місті Авіньйон на півдні Франції в період, знаний як Авіньйонське папство. Авіньйонське папство закінчилося в 1376 р., Коли папа повернувся до Риму, але в 1378 р. Після нього відбувся 38-річний західний розкол із претендентами на папство в Римі, Авіньйоні та (після 1409 р.) Пізі. Справа була значною мірою вирішена в 1415–17 на Констанцькому соборі, коли заявники в Римі та Пізі погодились подати у відставку, а третій заявник був відлучений від влади кардиналами, які провели нові вибори з іменем Мартина V.
У 1438 р. скликався Флорентійський собор, на якому пройшов потужний діалог, зосереджений на розумінні богословських розбіжностей між Сходом та Заходом, з надією на возз'єднання католицької та православної церков. Кілька східних церков возз'єднались, утворюючи більшість східних католицьких церков.
Вік відкриттів
Епоха відкриттів, що розпочалась у XV столітті, розширила політичний та культурний вплив Західної Європи у всьому світі. Через помітну роль, яку сильно відігравали католицькі держави Іспанії та Португалії в західному колоніалізмі, католицизм поширився на Америку, Азію та Океанію дослідниками, конкістадорами та місіонерами, а також шляхом трансформації суспільств за допомогою соціально-політичних механізмів колоніального правління. Папа Олександр VI надав колоніальні права на більшість нещодавно відкритих земель Іспанії та Португалії, а наступна патронатна система дозволила державним органам влади, а не Ватикану, контролювати всі канцелярські призначення в нових колоніях. 1521 року Португальський дослідник Фердинанд Магеллан здійснив перших навернених католиків на Філіппінах. В інших місцях португальські місіонери під керівництвом іспанського єзуїта Франциска Ксаверія євангелізували в Індії, Китаї та Японії. Французька колонізація Америки, що розпочалася в XVI столітті, заснувала римо-католицьке франкомовне населення і заборонила некатоликам селитися в Квебеку.
Протестантська реформація та контрреформація
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWlMMkkzTDAxaGNuUnBibDlNZFhSb1pYSmZZbmxmUTNKaGJtRmphQzF5WlhOMGIzSmhkR2x2Ymk1cWNHY3ZNVGcyY0hndFRXRnlkR2x1WDB4MWRHaGxjbDlpZVY5RGNtRnVZV05vTFhKbGMzUnZjbUYwYVc5dUxtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHpMek5oTDB4MWRHaGxjbDg1TlY5VWFHVnpaVzR1Y0c1bkx6RTBNSEI0TFV4MWRHaGxjbDg1TlY5VWFHVnpaVzR1Y0c1bi5wbmc=.png)
У 1415 році Ян Гус був спалений на вогнищі за єресь, але його зусилля щодо реформ підбадьорили Мартіна Лютера, монаха-августиніна в Німеччині, який направив свої Дев'яносто п'ять тез до кількох єпископів у 1517 р. Його тези протестували також проти ключових моментів католицької доктрини як продаж індульгенцій, а разом із Лейпцизькою дискусією це призвело до його відлучення від церкви в 1521 р. У Швейцарії Ульдріх Цвінглі, Жак Кальвін та інші протестантські реформатори далі критикували католицькі вчення. Ці виклики переросли в Реформацію, яка породила переважну більшість протестантських конфесій, а також криптопротестантизм у католицькій церкві. Тим часом Генріх VIII клопотав перед папою про визнання недійсним щодо його шлюбу з Катериною Арагонською. Коли це було заперечено, він прийняв Акти про верховенство, щоб зробити його главою Англіканської церкви, стимулюючи англійську Реформацію та можливий розвиток англіканства.
Реформація сприяла сутичкам між протестантською лігою Шмалкальдів та імператором-католиком Карлом V та його союзниками. Перша дев'ятирічна війна закінчилася в 1555 році Аугсбурзьким миром, але тривала напруженість породила набагато серйозніший конфлікт — Тридцятилітню війну, що вибухнула в 1618 році. з 1562 по 1598 р. між гугенотами (французькими кальвіністами) та силами Французької католицької ліги, які підтримувалися та фінансувалися низкою пап. Це закінчилося за папи Климента VIII, який нерішуче прийняв Нантський указ короля Генріха IV від 1598 року про надання громадянським і релігійним терпимості французьким протестантам.
Тридентський собор (1545–1563) став рушійною силою Контрреформації у відповідь на протестантський рух. Доктринально він підтвердив центральні католицькі вчення, такі як транссубстанціація та вимога любові та надії, а також віри для досягнення спасіння. У наступні століття католицизм широко поширився в усьому світі, частково через місіонерів та імперіалізм, хоча його влада над європейським населенням знизилася через зростання релігійного скептицизму під час і після Просвітництва.
Просвітництво і сучасний період
Починаючи з XVII століття, Просвітництво ставило під сумнів силу і вплив католицької церкви на західне суспільство. У XVIII столітті такі письменники як Вольтер та Енциклопедисти, писали різку критику як релігії, так і католицької церкви. Однією з цілей їхньої критики було скасування французьким королем Людовиком XIV Нантського указу 1685 року, який завершив багатовікову політику релігійної терпимості до протестантських гугенотів. Коли папство протистояло наполяганням на галліканізмі, Французька революція 1789 р. Передала владу державі, спричинила руйнування церков, встановлення культу розуму та мученицьку смерть черниць під час правління терору. 1798 року генерал Наполеона Бонапарта Луї-Олександр Бертьє вторгся на Італійський півострів, ув'язнивши Папу Пія VI, який загинув у полоні. Пізніше Наполеон відновив католицьку церкву у Франції за допомогою конкордату 1801 року. Кінець наполеонівських воєн приніс католицьке відродження та повернення Папської держави.
У 1854 р. Папа Пій IX за підтримки переважної більшості католицьких єпископів, з якими він консультувався з 1851 по 1853 рр., проголосив Непорочне зачаття догмою в католицькій церкві. 1870 року Перший Ватиканський собор підтвердив доктрину папської безпомилковості, застосовуючи її у чітко визначених заявах, завдавши удару по конкуруючій позиції соборности. Суперечки щодо цього та інших питань призвели до відокремленого руху під назвою Старокатолицька церква,
Об'єднання Італії у 60-х роках XIX століття включило Папські держави, включаючи сам Рим з 1870 року, до Королівства Італія, тим самим припинивши тимчасову владу папства. У відповідь Папа Пій IX відлучив від церкви короля Віктора Еммануїла II, відмовився платити за землю і відкинув італійський Закон про гарантії, який надав йому особливі привілеї. Щоб уникнути видимого підкорення італійській владі, він залишався «в'язнем Ватикану». Це протистояння, про яке говорили як про римське питання, було вирішено Латеранськими договорами 1929 року, завдяки яким Святий Престол визнав суверенітет Італії над колишніми Папськими державами в обмін на оплату та визнання Італією папського суверенітету над Ватиканом як нового суверенна і незалежна держава.
XX століття
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHdMekJoTDFOaGFXNTBYMGhsYm5KNUpUSTNjMTlEWVhSb1pXUnlZV3hmU0dWc2MybHVhMmxmYVc1MFpYSnBiM0l1YW5Cbkx6SXlNSEI0TFZOaGFXNTBYMGhsYm5KNUpUSTNjMTlEWVhSb1pXUnlZV3hmU0dWc2MybHVhMmxmYVc1MFpYSnBiM0l1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Ряд антиклерикальних урядів виник у XX столітті.
Закон Калеса від 1926 р., Що відокремлював церкву від штату в Мексиці, призвів до війни в Крістеро, коли понад 3000 священників були заслані або вбиті, церкви осквернені, знущання над службою, черниці зґвалтовані та розстріляні. Після Жовтневої революції 1917 р. Переслідування церкви та католиків у Радянському Союзі тривало і до 1930-х рр., коли страчували і заслали священнослужителі, ченці та миряни, конфісковували релігійні знаряддя та закривали церкви. У Іспанській громадянській війні 1936–1939 рр. Католицька ієрархія об'єдналася з націоналістами Франко проти уряду Народного фронту, посилаючись на виправдання республіканського насильства проти церкви. Папа Пій XI назвав ці три країни «страшним трикутником».
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODRMemhrTDAxbGJXSmxjbk5mYjJaZmRHaGxYMUp2ZVdGc1h6SXlaVjlTWldkcGJXVnVkRjlwYmw5aGRXUnBaVzVqWlY5M2FYUm9YMUJ2Y0dWZlVHbDFjMTlZU1VrdWFuQm5Mekl5TUhCNExVMWxiV0psY25OZmIyWmZkR2hsWDFKdmVXRnNYekl5WlY5U1pXZHBiV1Z1ZEY5cGJsOWhkV1JwWlc1alpWOTNhWFJvWDFCdmNHVmZVR2wxYzE5WVNVa3VhbkJuLmpwZw==.jpg)
Після порушень Рейхсконкордату 1933 р. Між церквою та нацистською Німеччиною Папа Пій XI видав 1937 році Енцикліку «Mit brennender Sorge», яка публічно засудила переслідування церкви нацистами та їх ідеологію неоязичництва та расової переваги. Церква засудила вторгнення в Польщу 1939 року, яке розпочало Другу світову війну та інші наступні нацистські вторгнення у війну. Тисячі католицьких священників, черниць та братів були ув'язнені та вбиті в усіх країнах, окупованих нацистами, включаючи святих Максиміліана Кольбе та Едіт Штайн. Хоча Папі Пію XII приписують допомогу в порятунку сотень тисяч євреїв під час Голокосту, церкву також звинувачують у тому, що вона заохочувала століттями антисемітизм своїм вченням і не робила достатньо, щоб зупинити жорстокість нацистів.
У післявоєнний період комуністичні уряди Східної Європи суворо обмежували релігійні свободи. Хоча деякі священники та релігійні люди співпрацювали з комуністичними режимами, багатьох інших ув'язнили, депортували або стратили. Церква була важливим гравцем падіння комунізму в Європі, особливо в Польській Народній Республіці.
У 1949 р. Перемога комуністів у громадянській війні в Китаї призвела до вигнання всіх іноземних місіонерів. Також новий уряд створив Патріотичну церкву і призначив її єпископів. Спочатку ці призначення були відхилені Римом, перш ніж багато з них були прийняті. У 1960-х під час культурної революції китайські комуністи закрили всі релігійні установи. Зрештою китайські церкви знову відкрилися, вони залишились під контролем Патріотичної церкви. Багато католицьких пасторів та священиків продовжували відправляти до в'язниці за відмову відмовитися від вірності Риму.
Другий Ватиканський собор
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelV4TDFObFkyOXVaRjlXWVhScFkyRnVYME52ZFc1amFXeGZZbmxmVEc5MGFHRnlYMWR2Ykd4bGFGOHdNRE11YW5Cbkx6SXlNSEI0TFZObFkyOXVaRjlXWVhScFkyRnVYME52ZFc1amFXeGZZbmxmVEc5MGFHRnlYMWR2Ykd4bGFGOHdNRE11YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Другий Ватиканський собор (1962–1965) зробив найзначніші зміни в католицьку практику з часів Тридентського собору, чотири століття раніше. За ініціативою Папи Римського Івана XXIII, цей Вселенський собор модернізував практику католицької церкви, дозволивши промовляти Месу простонародною мовою (місцевою мовою) та заохочуючи «до повної свідомості та активної участі у літургійних церемоніях». Він мав намір тісніше взаємодіяти церкву з сучасним світом (aggiornamento), що її прихильники кваліфікували як «відкривання вікон». Окрім змін у літургії, це призвело до змін у підході церкви до екуменізму та заклику до поліпшення відносин з нехристиянськими релігіями, особливо юдаїзмом, у документі Nostra aetate.
Рада, однак, породила суттєві суперечки щодо здійснення своїх реформ: прихильники «Духу Ватикану II», такі як швейцарський теолог Ганс Кунг, заявили, що Ватикан II «не зайшов настільки далеко», щоб змінити церковну політику. Однак католики-традиціоналісти, такі як архієпископ Марсель Лефевр, рішуче критикували собор, стверджуючи, що його літургійні реформи, серед інших питань, призвели до «знищення Святої жертви Меси та таїнств».
Декілька вчень католицької церкви потрапляли під посилений контроль як одночасно, так і після собору; серед цих вчень було вчення церкви щодо аморальности контрацепції. Нещодавнє запровадження гормональної контрацепції (включаючи «таблетки»), які, на думку деяких, морально відрізняються від попередніх методів, спонукало Івана XXIII сформувати комітет, який консультував би його з моральних та теологічних питань за допомогою нового методу. Пізніше Папа Павло VI розширив сферу діяльности комітету, щоб вільно вивчити всі методи, і, за чутками, у останньому звіті комітету пропонується дозволити хоча б деякі методи контрацепції. Павло не погодився з наведеними аргументами і врешті видав «Humanae vitae», сказавши, що це підтримує постійне вчення церкви проти контрацепції. Він прямо включав гормональні методи як заборонені. Цей документ викликав значну негативну реакцію багатьох католиків. [від кого?]
Іван Павло ІІ
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMemt5TDFCeVpYTnBaR1Z1ZEY5U2IyNWhiR1JmVW1WaFoyRnVYMkZ1WkY5T1lXNWplVjlTWldGbllXNWZiV1ZsZEY5M2FYUm9YMUJ2Y0dWZlNtOW9ibDlRWVhWc1gwbEpYMkYwWDNSb1pWOVdZWFJwWTJGdVgweHBZbkpoY25rdWFuQm5Mekl5TUhCNExWQnlaWE5wWkdWdWRGOVNiMjVoYkdSZlVtVmhaMkZ1WDJGdVpGOU9ZVzVqZVY5U1pXRm5ZVzVmYldWbGRGOTNhWFJvWDFCdmNHVmZTbTlvYmw5UVlYVnNYMGxKWDJGMFgzUm9aVjlXWVhScFkyRnVYMHhwWW5KaGNua3VhbkJuLmpwZw==.jpg)
У 1978 році Папа Римський Іван Павло II, раніше Архієпископ Кракова в Польській Народній Республіці, став першим неіталійським папою за 455 років. Його 26 1/2-річний понтифікат був одним з найдовших в історії. Президент Радянського Союзу Михайло Горбачов приписує польському папі прискорення падіння комунізму в Європі.
Іван Павло II прагнув євангелізувати все більш світський світ. Він запровадив Всесвітній день молоді як «всесвітню зустріч з папою» для молоді; зараз він проводиться кожні два-три роки. Він подорожував більше, ніж будь-який інший папа, відвідавши 129 країн, і використовував телебачення і радіо як засіб поширення вчень церкви. Він також наголосив на гідності праці та природних правах робітників на справедливу заробітну плату та безпечні умови праці в Laborem. Він наголосив на декількох церковних вченнях, включаючи моральні заклики проти абортів, евтаназії та проти широкого застосування смертної кари в Evangelium Vitae.
З кінця XX століття католицьку церкву критикували за її доктрини щодо сексуальности, неможливість висвячувати жінок та розгляд справ про сексуальне насильство.
XXI століття
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHhMekZpTDFNbFF6TWxRVE52WDAxcFozVmxiRjlrWVhOZlRXbHpjeVZETXlWQ05XVnpYeVV5T0VKeVlYcHBiQ1V5T1M1cWNHY3ZNakl3Y0hndFV5VkRNeVZCTTI5ZlRXbG5kV1ZzWDJSaGMxOU5hWE56SlVNekpVSTFaWE5mSlRJNFFuSmhlbWxzSlRJNUxtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
У 2005 році, після смерті Івана Павла ІІ, був обраний Папа Римський Бенедикт XVI, голова Конгрегації доктрини віри за Івана Павла. Він був відомий тим, що підтримував традиційні християнські цінності проти секуляризації, а також тим, що все частіше використовував Тридентинську Імшу, як це було знайдено в Римському Імшалі 1962 року. Католики в розвинених країнах світу. Посилаючись на слабкість похилого віку, Бенедикт подав у відставку в 2013 році, ставши першим папою, який зробив це за майже 600 років.
Папа Франциск
Папа Франциск, нинішній папа католицької церкви, змінив папу Бенедикта XVI у 2013 році як перший папа з Америки, перший з південної півкулі та перший Папа з-за меж Європи з часів сирійця Григорія III, який царював у VIII століття. Папа Франциск відзначався своєю смиренністю, наголосом на Божому милосерді, турботою про бідних та навколишнє середовище, а також своєю відданістю міжконфесійному діалогу. Йому приписують менш формальний підхід до папства, ніж його попередники.
Папа Римський Франциск отримав визнання за його зусилля «для подальшого закриття майже 1000-річного відчуження з православними церквами». У його встановленні взяв участь Константинопольський патріарх Східної православної церкви Варфоломій I, вперше після Великого розколу 1054 р. Східний православний Вселенський патріарх Константинополя взяв участь у папській інтронізації. 12 лютого 2016 року Папа Франциск та патріарх Московський Кирило, глава найбільшої східно-православної церкви, провели зустріч у Гавані, Куба, виголосивши спільну декларацію із закликом відновити християнську єдність між двома церквами. Це було повідомлено як першу подібну зустріч на високому рівні між двома церквами після Великого розколу 1054 року.
У 2014 році Третя Надзвичайна Генеральна асамблея Синоду єпископів звернулася до служіння церкви у справах сімей та шлюбів та до католиків у «нерегулярних» стосунках, таких як ті, хто розлучився та одружився за межами церкви без визнання недійсним. Деякі його вітали, проте деякі критикували за сприйняття неоднозначности, що викликало суперечки серед окремих представників різних точок зору.
У 2017 році під час візиту до Єгипту Папа Римський Франциск відновив взаємне визнання хрещення з Коптською православною церквою Александрії.
Див. також
Примітки
- Stanford, Peter. . BBC Religions. BBC. Архів оригіналу за 6 січня 2021. Процитовано 1 лютого 2017.
- Bokenkotter, 2004, p. 18 [ 4 березня 2021 у Wayback Machine.]
- Pubblicati l'Annuario Pontificio 2021 e l'Annuarium Statisticum Ecclesiae 2019 (італ.). L'Osservatore Romano. 25 березня 2021. оригіналу за 30 березня 2021. Процитовано 29 березня 2021.
- . Архів оригіналу за 12 травня 2020. Процитовано 2 січня 2021.
{{}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title () - Католицька церква // Catholic Encyclopedia. — New York : Robert Appleton Company, 1913. (англ.)
- Mark A. Noll. The New Shape of World Christianity (Downers Grove, IL: IVP Academic, 2009), 191.
- , p. v (preface).
- Vatican congregation reaffirms truth, oneness of Catholic Church. Catholic News Service. Архів оригіналу за 10 липня 2007. Процитовано 17 березня 2012.
- Bokenkotter, Thomas (2004). . New York: Doubleday. с. 7. ISBN . Архів оригіналу за 10 грудня 2020. Процитовано 2 січня 2021.
- . Vatican.va. Архів оригіналу за 13 серпня 2013.
It is possible, according to Catholic doctrine, to affirm correctly that the Church of Christ is present and operative in the churches and not yet fully in communion with the Catholic Church, on account of the elements of sanctification and truth that are present in them.
- Declaration on the Unicity and Salvific Universality of Jesus Christ and the Church Dominus Iesus § 17. Vatican.va.
Therefore, there exists a single Church of Christ, which subsists in the Catholic Church, governed by the Successor of Peter and by the Bishops in communion with him. The Churches which, while not existing in perfect Koinonia with the Catholic Church, remain united to her by means of the closest bonds, that is, by apostolic succession and a valid Eucharist, are true . Therefore, the Church of Christ is present and operative also in these Churches, even though they lack full communion with the Catholic Church since they do not accept the Catholic doctrine of the Primacy, which, according to the will of God, the Bishop of Rome objectively has and exercises over the entire Church. ... 'The Christian faithful are therefore not permitted to imagine that the Church of Christ is nothing more than a collection—divided, yet in some way one—of Churches and ; nor are they free to hold that today the Church of Christ nowhere really exists, and must be considered only as a goal which all Churches and ecclesial communities must strive to reach.'
- Хоча католицька церква вважає себе справжнім продовженням християнської спільноти, заснованої Ісусом Христом, вона вчить, що інші християнські церкви та громади можуть бути в неповному спілкуванні з Католицькою церквою.
- Colin Gunton. "Christianity among the Religions in the Encyclopedia of Religion", Religious Studies, Vol. 24, number 1, page 14. In a review of an article from the Encyclopedia of Religion, Gunton writes: "[T]he article [on Catholicism in the encyclopedia] rightly suggests caution, suggesting at the outset that Roman Catholicism is marked by several different doctrinal, theological and liturgical emphases."
- CCC, 1322–1327 [ 4 лютого 2020 у Wayback Machine.], Vatican.va: "the Eucharist is the sum and summary of our faith"
- Agnew, John (12 лютого 2010). Deus Vult: The Geopolitics of Catholic Church. Geopolitics. 15 (1): 39—61. doi:10.1080/14650040903420388. S2CID 144793259.
- MacCulloch, Christianity, p. 127.
- . Архів оригіналу за 8 лютого 2012. Процитовано 2 січня 2021.
- McBrien, Richard (2008). The Church. Harper Collins. p. xvii. Online version available Browseinside.harpercollins.com [ 27 серпня 2009 у Wayback Machine.]. Quote: "[T]he use of the adjective 'Catholic' as a modifier of 'Church' became divisive only after the East–West Schism... and the Protestant Reformation. ... In the former case, the Western Church claimed for itself the title Catholic Church, while the East appropriated the name Orthodox Church. In the latter case, those in communion with the Bishop of Rome retained the adjective "Catholic", while the churches that broke with the Papacy were called Protestant."
- "catholic, adj. and n." Oxford English Dictionary Online. Oxford University Press, June 2014. Web. 7 August 2014. Excerpt: "After the separation of East and West 'Catholic' was assumed as its descriptive epithet by the Western or Latin Church, as 'Orthodox' was by the Eastern or Greek. At the Reformation, the term 'Catholic' was claimed as its exclusive right by the body remaining under the Roman obedience, in opposition to the 'Protestant' or 'Reformed' National Churches. These, however, also retained the term, giving it, for the most part, a wider and more ideal or absolute sense, as the attribute of no single community, but only of the whole communion of the saved and saintly in all churches and ages. In England, it was claimed that the Church, even as Reformed, was the national branch of the 'Catholic Church' in its proper historical sense." Note: The full text of the OED definition of "catholic" can be consulted .
- . Деяким україномовним богословським виданням властиве розрізнення термінів «кафолічний» (тобто «соборний») і «католицький» (що стосується католицизму). Подібне розрізнення термінів однак відсутнє в грецькій і латинській мовах, відсутнє також і в сучасних західно-європейських мовах та західнослов'янських мовах.
- Roman Catholic, n. and adj. Oxford English Dictionary. Процитовано 24 жовтня 2017.
- . www.newadvent.org. Архів оригіналу за 1 квітня 2019. Процитовано 2 січня 2021.
- . www.ewtn.com. Архів оригіналу за 5 липня 2019. Процитовано 2 січня 2021.
- . Catechism of the Catholic Church. Vatican City: Libreria Editrice Vaticana. 1993. Архів оригіналу за 3 березня 2021. Процитовано 14 квітня 2013.
- Pelikan, Jaroslav (1985). . University of Chicago Press. с. 114. ISBN . Архів оригіналу за 21 грудня 2020. Процитовано 2 січня 2021.
- Robert Feduccia (editor), Primary Source Readings in Catholic Church History (Saint Mary's Press 2005 ), p. 85. Accessed at Google Books [ 21 грудня 2020 у Wayback Machine.]
- . Vaticanstate.va. Архів оригіналу за 22 липня 2010. Процитовано 11 серпня 2010.
- British Foreign and Commonwealth Office. "Country Profile: Vatican City State/Holy See". Travel and Living Abroad, 27 February 2012. Retrieved 26 June 2012 [ 31 грудня 2010 у Wayback Machine.]
- McDonough (1995), p. 227
- Duffy (1997), p. 416
- Duffy (1997), pp. 417–418
- Black's Law Dictionary, 5th Edition, pg. 771: "Jus canonicum"
- Della Rocca, Manual of Canon Law, p. 3.
- Berman, Harold J. Law and Revolution, pp. 86, 115.
- Canon 331 [ 2 квітня 2007 у Wayback Machine.],
- , "A Catechist's Introduction to Canon Law" [ 2 серпня 2017 у Wayback Machine.], CanonLaw.info, accessed June-11-2013
- , "A Catechist's Introduction to Canon Law" [ 2 серпня 2017 у Wayback Machine.], CanonLaw.info, accessed June-11-2013
- Manual of Canon Law, pg. 49
- Manual of Canon Law, pg. 49
- . www.intratext.com. Архів оригіналу за 11 грудня 2020. Процитовано 2 січня 2021.
- St. Joseph Foundation newsletter, Vol. 30 No. 7 [ 27 липня 2020 у Wayback Machine.], pg. 3
- Pink, Thomas. . First·Things. The Institute on Religion and Public Life. Архів оригіналу за 2 квітня 2015. Процитовано 24 березня 2015.
The 1983 Code of Canon Law still teaches that the Church has a coercive authority over the baptized, with the authority to direct and to punish, by temporal as well as spiritual penalties, for culpable apostasy or heresy.
- Beal, John P. (2000). . Paulist Press. с. 85. ISBN . Архів оригіналу за 15 квітня 2021. Процитовано 2 січня 2021.
- . Vatican.va. 3 лютого 1993. Архів оригіналу за 16 лютого 2014. Процитовано 6 серпня 2014.
- . Intratext Library. Архів оригіналу за 29 квітня 2015. Процитовано 3 квітня 2015.
- . jgray.org. Архів оригіналу за 12 березня 2015. Процитовано 3 квітня 2015.
- Ronald G. Roberson. . CNEWA. Архів оригіналу за 18 травня 2019. Процитовано 30 квітня 2011.
- Colin Gunton. "Christianity among the Religions in the Encyclopedia of Religion", Religious Studies, Vol. 24, number 1, p. 14. In a review of an article from the Encyclopedia of Religion, Gunton writes "... [T] he article [on Catholicism in the encyclopedia] rightly suggests caution, suggesting at the outset that Roman Catholicism is marked by several different doctrinal and theological emphases."
- . . 2. Архів оригіналу за 1 вересня 2000. Процитовано 30 квітня 2011.
- Kevin R. Yurkus. . Catholic Education Resource Center. Архів оригіналу за 27 лютого 2021. Процитовано 20 червня 2017.
- "General Essay on Western Christianity" [ 28 квітня 2017 у Wayback Machine.], "Western Church/Roman Catholicism" [ 25 лютого 2021 у Wayback Machine.] Overview of World Religions. Division of Religion and Philosophy, University of Cumbria. 1998/9 ELMAR Project. Accessed 26 March 2015.
- . intratext.com. 1992. Архів оригіналу за 22 липня 2011. Процитовано 2 січня 2021.
- "CCEO, Canons 55–150" [ 24 лютого 2021 у Wayback Machine.]. Intratext.com (English Translation). 1990.
- "CCEO, Canons 174–176". 1990.
- "CCEO, Canon 27–28." [ 22 липня 2011 у Wayback Machine.]. Intratext.com (English Translation). 1990.
- . Rome: Vatican.va. Архів оригіналу за 14 травня 2011. Процитовано 2 квітня 2015.
- Vatican, Annuario Pontificio 2009, p. 1172.
- Annuario Pontifico per l'anno 2010 (Città di Vaticano: Libreria Editrice Vaticana, 2010)
- Barry, p. 52
- "Canon 519 [ 31 січня 2021 у Wayback Machine.]". 1983 Code of Canon Law. Intratext.com: "The parish priest is the proper clergyman in charge of the congregation of the parish entrusted to him. He exercises the pastoral care of the community entrusted to him under the authority of the diocesan bishop, whose ministry of Christ he is called to share, so that for this community he may carry out the offices of teaching, sanctifying and ruling with the cooperation of other priests or deacons and with the assistance of lay members of Christ's faithful, in accordance with the law."
- Laudato Si. Vermont Catholic (вид. Winter). 8 (4): 73. 2016–2017. Процитовано 19 грудня 2016.
- Acta Apostolicae Sedis 86 (1994) pp. 541–542 (Official Latin [ 21 липня 2015 у Wayback Machine.]; English translation [ 9 лютого 2021 у Wayback Machine.])
- In 1992, the Vatican clarified the 1983 Code of Canon Law removed the requirement that altar servers be male; permission to use female altar servers within a diocese is at the discretion of the bishop.
- . 1983 Code of Canon Law. Vatican.va. Архів оригіналу за 18 квітня 2016. Процитовано 9 березня 2008.
- . scholar.google.com. Архів оригіналу за 31 січня 2021. Процитовано 2 січня 2021.
- Cafardi, Nicolas P. "Catholic Law Schools and Ex Corde Ecclesiae", Theological Exploration, vol. 2. no. 1 of Duquesne University and in Law Review of University of Toledo, vol. 33
- Agnew, John (12 лютого 2010). Deus Vult: The Geopolitics of Catholic Church. Geopolitics. 15 (1): 39—61. doi:10.1080/14650040903420388. S2CID 144793259.
- . Yourdictionary.com. Архів оригіналу за 8 березня 2021. Процитовано 3 червня 2020.
The Roman Catholic Church, which consists of 23 particular Churches in full communion with the Bishop of Rome. The Catholic Church is the world's second largest religious body after Sunni Islam.
- Chryssides, George D.; Wilkins, Margaret Z. (2014). Christians in the Twenty-First Century. с. 9. ISBN .
Roughly half of all Christians worldwide are Roman Catholics
- . press.vatican.va. Архів оригіналу за 3 січня 2021. Процитовано 2 січня 2021.
- . www.fides.org. Архів оригіналу за 21 лютого 2021. Процитовано 2 січня 2021.
- . press.vatican.va. Архів оригіналу за 3 січня 2021. Процитовано 2 січня 2021.
- . Catechism of the Catholic Church. Vatican. Архів оригіналу за 29 квітня 2011. Процитовано 28 квітня 2011.
889 in order to preserve the Church in the purity of the faith handed on by the apostles, Christ who is the Truth willed to confer on her a share in his own infallibility.
- Second Vatican Council. . Lumen Gentium. Vatican. Архів оригіналу за 6 вересня 2014. Процитовано 24 липня 2010.
by the light of the Holy Spirit ... vigilantly warding off any errors that threaten their flock.
- . Vatican.va. Архів оригіналу за 29 червня 2011. Процитовано 30 червня 2011.
- Paul VI, Pope (1964). . Vatican. Архів оригіналу за 6 вересня 2014. Процитовано 9 березня 2008.
- . Catechism of the Catholic Church. Vatican. Архів оригіналу за 6 вересня 2010. Процитовано 24 липня 2010.
- . Vatican.va. Архів оригіналу за 29 червня 2011. Процитовано 30 червня 2011.
- Schreck, pp. 15–19
- Marthaler, preface
- John Paul II, Pope (1997). . Vatican. Архів оригіналу за 14 березня 2015. Процитовано 21 березня 2015.
- McGrath, pp. 4–6.
- . ewtn.com. Архів оригіналу за 3 вересня 2004. Процитовано 2 січня 2021.
- . vatican.va. Архів оригіналу за 3 березня 2013. Процитовано 12 лютого 2016.
- William Cardinal Levada (29 червня 2007). . Rome: Congregation for the Doctrine of the Faith. Архів оригіналу за 13 серпня 2013. Процитовано 26 листопада 2014.
- . Vatican.va. 7 грудня 1965. Архів оригіналу за 17 жовтня 2012. Процитовано 4 квітня 2015.
- Felici, Pericle, ред. (21 листопада 1964). . Архів оригіналу за 6 вересня 2014. Процитовано 4 квітня 2015.
- Paragraph 2, second sentence: . Архів оригіналу за 11 лютого 2012. Процитовано 20 червня 2015.
- . vatican.va. Архів оригіналу за 7 квітня 2015.
- Barry, p. 46
- CCC, 880 [ 6 вересня 2010 у Wayback Machine.]. vatican.va. Retrieved 20 August 2011
- Schreck, p. 131
- Colossians 1.18
- Barry, p. 26
- . Compendium of the Catechism of the Catholic Church. Vatican.va. 2005. Архів оригіналу за 28 вересня 2021. Процитовано 14 грудня 2014.
- Schreck, p. 397
- . Ewtn.com. Архів оригіналу за 30 квітня 2011. Процитовано 28 жовтня 2010.
- . Catholic Culture. 19 січня 2007. Архів оригіналу за 1 травня 2011. Процитовано 28 жовтня 2010.
- Wilson, Douglas; Fischer, Ty (2005). . Veritas Press. с. 101. ISBN . Архів оригіналу за 25 грудня 2018. Процитовано 13 січня 2013.
The word 'hallow' means 'saint,' in that 'hallow' is just an alternative form of the word 'holy' ('hallowed be Thy name').
- Diehl, Daniel; Donnelly, Mark (2001). . Stackpole Books. с. 13. ISBN . Архів оригіналу за 25 грудня 2018. Процитовано 13 січня 2013.
The word hallow was simply another word for saint.
- «Beatification, in the present discipline, differs from canonization in this: that the former implies (1) a locally restricted, not a universal, permission to venerate, which is (2) a mere permission, and no precept; while canonization implies a universal precept» (Beccari, Camillo. «Beatification and Canonization». [ 24 липня 2018 у Wayback Machine.] The Catholic Encyclopedia. Vol. 2. New York, New York: Robert Appleton Company, 1907. Accessed 27 May 2009.).
- Carroll, Michael P. (1989). . McGill-Queen's University Press. с. 7. ISBN . Архів оригіналу за 15 квітня 2021. Процитовано 2 січня 2021.
- . EWTN. Архів оригіналу за 7 квітня 2015. Процитовано 4 квітня 2015.
- . New Advent. Архів оригіналу за 24 квітня 2015. Процитовано 4 квітня 2015.
- . New Advent. Архів оригіналу за 11 лютого 2021. Процитовано 4 квітня 2015.
- . New Advent. Архів оригіналу за 24 квітня 2015. Процитовано 4 квітня 2015.
- Knight, Christopher (15 вересня 1994). . LA Times. Архів оригіналу за 16 квітня 2015. Процитовано 4 квітня 2015.
- Sacrosanctum Concilium, 13
- . Vatican.va. 1 січня 2012. Архів оригіналу за 2 липня 2012. Процитовано 17 серпня 2012.
- Barry, p. 106
- Schaff, Philip (2009). The Creeds of Christendom. , p. 211.
- Schreck, pp. 199—200
- Baedeker, Rob (21 грудня 2007). . USA Today. Архів оригіналу за 8 березня 2008. Процитовано 3 березня 2008.
- Kreeft, pp. 298–299
- . Vatican.va. Архів оригіналу за 9 червня 2011. Процитовано 30 червня 2011.
- . vatican.va. Архів оригіналу за 3 березня 2016. Процитовано 12 лютого 2016.
-
Pohle, Joseph (1913 (англ.)). . Catholic Encyclopedia. New York: Robert Appleton Company.
{{}}
: Cite має пусті невідомі параметри:|HIDE_PARAMETER4=
,|HIDE_PARAMETER5=
,|HIDE_PARAMETER8=
,|HIDE_PARAMETER7=
,|HIDE_PARAMETER6=
та|HIDE_PARAMETER1=
() -
Toner, Patrick (1913 (англ.)). . Catholic Encyclopedia. New York: Robert Appleton Company.
{{}}
: Cite має пусті невідомі параметри:|HIDE_PARAMETER4=
,|HIDE_PARAMETER5=
,|HIDE_PARAMETER8=
,|HIDE_PARAMETER7=
,|HIDE_PARAMETER6=
та|HIDE_PARAMETER1=
() - Karl Keating, "What Catholics Really Believe: Setting the Record Straight: Chapter 46: Priestly Celibacy" [ 15 червня 2019 у Wayback Machine.]. ewtn.com. Retrieved on 27 August 2015.
- Committee on the Diaconate. . United States Conference of Catholic Bishops. Архів оригіналу за 11 жовтня 2011. Процитовано 9 березня 2008.
- "CCEO, Canon 28 § 1" [ 28 січня 2021 у Wayback Machine.]. Vatican.va (official text [ 4 червня 2011 у Wayback Machine.]). Intratext.com (English translation). 1990. Excerpt: "Ritus est patrimonium liturgicum, theologicum, spirituale et disciplinare cultura ac rerum adiunctis historiae populorum distinctum, quod modo fidei vivendae uniuscuiusque Ecclesiae sui iuris proprio exprimitur." (A rite is the liturgical, theological, spiritual and disciplinary heritage, differentiated by peoples' culture and historical circumstances, that finds expression in each sui iuris Church's own way of living the faith).
- Dobszay, Laszlo (2010). . The Restoration and Organic Development of the Roman Rite. New York: T&T Clark International. с. 3—5. ISBN . Архів оригіналу за 26 лютого 2021. Процитовано 3 січня 2021.
- Letter of Pope Benedict XVI to bishops on 7 July 2007 [ 29 вересня 2010 у Wayback Machine.] "The last version of the Missale Romanum prior to the , which was published with the authority of Pope John XXIII in 1962 and used during the Council, will now be able to be used as a Forma extraordinaria of the liturgical celebration. [...] As for the use of the 1962 Missal as a forma extraordinaria of the liturgy of the Mass, I would like to draw attention to the fact that this Missal was never juridically abrogated and, consequently, in principle, was always permitted." — Pope Benedict XVI
- . vatican.va. Архів оригіналу за 23 лютого 2016. Процитовано 12 лютого 2016.
- Kreeft, p. 326
- . 23 червня 2009. Архів оригіналу за 29 квітня 2015. Процитовано 27 березня 2015.
- Summorum Pontificum (English translation [ 1 січня 2015 у Wayback Machine.]). 7 July 2007. Accessed=27 March 2015
- Apostolic Constitution of Pope Benedict XVI: "Anglicanorum Coetibus: Providing for Personal Ordinariates for Anglicans Entering into Full Communion with the Catholic Church" [ 27 жовтня 2014 у Wayback Machine.]. 4 November 2009. Retrieved 31 July 2011.
- . ordinariate.org.uk. Архів оригіналу за 4 березня 2016. Процитовано 12 лютого 2016.
- . www.catholicculture.org. Архів оригіналу за 4 лютого 2021. Процитовано 3 січня 2021.
- . New Advent. Архів оригіналу за 2 грудня 2014. Процитовано 29 березня 2015.
- . Liturgica.com. Архів оригіналу за 21 травня 2015. Процитовано 29 березня 2015.
- . New Advent. Архів оригіналу за 11 квітня 2015. Процитовано 29 березня 2015.
-
Fortescue, Adrian (1913 (англ.)). . Catholic Encyclopedia. New York: Robert Appleton Company.
{{}}
: Cite має пусті невідомі параметри:|HIDE_PARAMETER4=
,|HIDE_PARAMETER5=
,|HIDE_PARAMETER8=
,|HIDE_PARAMETER7=
,|HIDE_PARAMETER6=
та|HIDE_PARAMETER1=
() See "Eastern Catholic Churches"; In part: "The definition of an Eastern-Rite Catholic is: A Christian of any Eastern Catholic churches in union with the pope: i.e. a Catholic who belongs not to the Roman, but to an Eastern rite. They differ from other Eastern Christians in that they are in communion with Rome, and from Latins in that they have other rites" - Parry, Ken; David Melling та ін., ред. (1999). The Blackwell Dictionary of Eastern Christianity. Malden, MA: Blackwell Publishing. с. 357—385. ISBN .
- (PDF). Catholic Conference of Kentucky. Архів оригіналу (PDF) за 10 квітня 2015. Процитовано 4 квітня 2015.
- . Vatican.va. Архів оригіналу за 28 вересня 2021. Процитовано 30 червня 2011.
-
Delany, Joseph (1913 (англ.)). . Catholic Encyclopedia. New York: Robert Appleton Company.
{{}}
: Cite має пусті невідомі параметри:|HIDE_PARAMETER4=
,|HIDE_PARAMETER5=
,|HIDE_PARAMETER8=
,|HIDE_PARAMETER7=
,|HIDE_PARAMETER6=
та|HIDE_PARAMETER1=
() - Yardley, Jim; Goodstein, Laurie (18 червня 2015). . The New York Times. Архів оригіналу за 12 лютого 2020. Процитовано 3 січня 2021.
- (28 червня 2015). . Архів оригіналу за 29 червня 2015. Процитовано 29 червня 2015.
- Agnew, John (12 лютого 2010). Deus Vult: The Geopolitics of Catholic Church. Geopolitics. 15 (1): 39—61. doi:10.1080/14650040903420388. S2CID 144793259.
- . Catholic News Agency. 10 лютого 2010. Архів оригіналу за 27 квітня 2019. Процитовано 17 серпня 2012.
- Laudato Si. Vermont Catholic. 8 (4, 2016–2017, Winter): 73. Процитовано 19 грудня 2016.
- . Nobelprize.org. 27 жовтня 1979. Архів оригіналу за 30 квітня 2011. Процитовано 28 жовтня 2010.
- . Nobelprize.org. 11 жовтня 1996. Архів оригіналу за 20 липня 2018. Процитовано 28 жовтня 2010.
- . Notre Dame, IN: Catholic Peacebuilding Network. 2015. Архів оригіналу за 3 квітня 2015. Процитовано 2 квітня 2015.
- . . Архів оригіналу за 19 грудня 2014. Процитовано 19 грудня 2014.
- . vatican.va. Архів оригіналу за 3 березня 2011.
- New York Times, Pope Says Church Is 'Obsessed' With Gays, Abortion and Birth Control [ 20 січня 2021 у Wayback Machine.]
- CNN, Pope hands GOP climate change dilemma [ 5 липня 2015 у Wayback Machine.]
- Paul VI, Pope (1968). . Vatican. Архів оригіналу за 3 березня 2011. Процитовано 2 лютого 2008.
- Bokenkotter, pp. 27, 154, 493–494
- A summary and restatement of the debate is available in Roderick Hindery. "The Evolution of Freedom as Catholicity in Catholic Ethics." Anxiety, Guilt, and Freedom. Eds. Benjamin Hubbard and Brad Starr, UPA, 1990.
- Catholics for a Choice (1998). (PDF). Catholics for a Choice. Архів оригіналу (PDF) за 11 жовтня 2006. Процитовано 1 жовтня 2006.
- . The Catholic Leader. CNS. 29 березня 2009. Архів оригіналу за 28 березня 2017. Процитовано 27 березня 2017.
Pope Benedict XVI's declaration that distribution of condoms only increases the problem of AIDS is the latest and one of the strongest statements in a simmering debate inside the church... he was asked whether the church's approach to AIDS prevention—which focuses primarily on sexual responsibility and rejects condom campaigns—was unrealistic and ineffective. ... The pope did not get into the specific question of whether in certain circumstances condom use was morally licit or illicit in AIDS prevention, an issue that is still under study by Vatican theologians.
- , Medical news today, архів оригіналу за 29 грудня 2008
- Ertelt, Steven (6 червня 2006). . Life News Site. Архів оригіналу за 3 квітня 2015. Процитовано 2 квітня 2015.
- . Архів оригіналу за 13 серпня 2013. Процитовано 2 серпня 2013.
- . Архів оригіналу за 13 серпня 2013. Процитовано 2 серпня 2013.
- Full transcript of Pope's in-flight press remarks released. Catholic News Agency. 5 серпня 2013. Процитовано 12 жовтня 2013.
- . CNN. 29 липня 2013. Архів оригіналу за 5 грудня 2020. Процитовано 3 січня 2021.
- Sources regarding opposition to the church's position on :
- Kuruvilla, Carol (22 грудня 2012). . NY Daily News. New York. Архів оригіналу за 8 грудня 2020. Процитовано 3 січня 2021.
- . The New York Times. 26 вересня 1982. Архів оригіналу за 9 листопада 2012. Процитовано 4 травня 2010.
- . Boulder Daily Camera. Архів оригіналу за 8 липня 2011. Процитовано 5 грудня 2011.
- . Star Observer. 8 липня 2008. Архів оригіналу за 24 березня 2012. Процитовано 5 грудня 2011.
- Zieglera, J. J. (12 травня 2012). . Catholic World Report. Архів оригіналу за 25 травня 2017. Процитовано 3 січня 2021.
- . BBC News. 5 лютого 2008. Архів оригіналу за 7 березня 2013. Процитовано 12 березня 2013.
- Sack, Kevin (20 серпня 2011). . The New York Times. Архів оригіналу за 12 листопада 2020. Процитовано 3 січня 2021.
- Apostolic Letter Ordinatio Sacerdotalis of John Paul II to the Bishops of the Catholic Church on Reserving Priestly Ordination to Men Alone [ 25 листопада 2015 у Wayback Machine.] Copyright 1994 Libreria Editrice Vaticana. Retrieved 25 March 2015
- . 1983 Code of Canon Law. Vatican.va. Архів оригіналу за 20 жовтня 2012. Процитовано 17 серпня 2012.
- "Ordinations: Response Regarding Excommunication Decree" [ 1 лютого 2019 у Wayback Machine.]. 2011 Roman Catholic Womenpriests-USA, Inc. Retrieved 5 June 2011
- "Vatican decrees excommunication for participation in 'ordination' of women [ 15 січня 2015 у Wayback Machine.]", Catholic News Agency. 29 May 2008. Retrieved 6 June 2011.
- David Willey (15 липня 2010). . BBC News. Архів оригіналу за 14 квітня 2019. Процитовано 28 жовтня 2010.
- . Holy See Press Office. 22 березня 2014. Архів оригіналу за 10 вересня 2014. Процитовано 30 березня 2014.
- Raymond E. Brown, 101 Questions and Answers on the Bible [ 27 липня 2020 у Wayback Machine.] (Paulist Press 2003 ), pp. 132–134
- . 1997. Saints & Sinners: A History of the Popes. Yale University Press. pp. 66–67
- Collinge, William J. (2012). . Scarecrow Press. с. 169. ISBN . Архів оригіналу за 14 квітня 2021. Процитовано 3 січня 2021.
- Maxwell, Melvin. Bible Truth or Church Tradition, p. 70
- D'Agostino, Peter R. (2010). . У Connell, William J.; Gardaphé, Fred (ред.). Anti-Italianism: Essays on a Prejudice. Palgrave Macmillan. с. 33—34. ISBN . Архів оригіналу за 11 грудня 2020. Процитовано 3 січня 2021.
- . HENRIK.KATOLINEN.FI (англ.). Архів оригіналу за 20 січня 2021. Процитовано 30 грудня 2020.
- . The Tablet. Архів оригіналу за 22 червня 2011. Процитовано 28 жовтня 2010.
- Pope Paul VI. Nostra aetate: Declaration on the Relation of the Church to Non-Christian Religions [ 20 грудня 2008 у Wayback Machine.]. 28 October 1965. Retrieved 16 June 2011. According to Section 4: "True, the Jewish authorities and those who followed their lead pressed for the death of Christ; still, what happened in His passion cannot be charged against all the Jews, without distinction, then alive, nor against the Jews of today. Although the Church is the new people of God, the Jews should not be presented as rejected or accursed by God, as if this followed from the Holy Scriptures."
- O'Neel, Brian. "Holier Than Thou: How Rejection of Vatican II Led Lefebvre into Schism", This Rock, Volume 14, Number 4. San Diego: Catholic Answers, April 2003. [ 10 травня 2010 у Wayback Machine.]
- John Paul II (25 березня 1995). . Libreria Editrice Vaticana. Архів оригіналу за 27 жовтня 2014. Процитовано 16 листопада 2014.
- Smith-Spark, Laura; Messia, Hada (13 лютого 2013). . CNN. Архів оригіналу за 2 квітня 2015. Процитовано 30 березня 2015.
- Ritter, Karl, "Pope Francis reaches out to Jews" [ 15 лютого 2016 у Wayback Machine.], huffingtonpost.com, 16 March 2013. Retrieved 16 March 2013.
- . BBC. 12 лютого 2016. Архів оригіналу за 12 лютого 2016. Процитовано 13 лютого 2016.
- Echeverria, Eduardo (17 October 2014). "The Synod's Interim Report: Ambiguity and Misinterpretation" [ 20 січня 2021 у Wayback Machine.], Crisis Magazine.
- Miille, Andrew (3 травня 2017). . The Philadelphia Trumpet (англ.). Архів оригіналу за 25 травня 2017. Процитовано 22 травня 2017.
Коментарі
Джерела
- Рубльова Н. С. Католицька церква [ 17 серпня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2007. — Т. 4 : Ка — Ком. — С. 141. — .
- Рубльова Н. С. Католицька церква [ 18 серпня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія сучасної України / ред. кол.: І. М. Дзюба [та ін.] ; НАН України, НТШ. — К. : Інститут енциклопедичних досліджень НАН України, 2001–2023. — .
- . Париж, 1933
- Католическая энциклопедия. Изд. францисканцев. М.:2005
- . Христианская духовность в католической традиции. Изд. Святого Креста. Рим-Люблин 1994.
- . Православие и католичество. Основные догматические и обрядовые расхождения
- . Русский католицизм. Забытое прошлое российского либерализма
- Бабинський А. Глобальний католицизм 1980—2012 [ 25 травня 2016 у Wayback Machine.]
- Collinge, William J. Historical Dictionary of Catholicism. 1997
- McBrien, Richard P., ed. The HarperCollins Encyclopedia of Catholicism. 1995
- Coleman, Lisa M., et al. Basics of the Catholic Faith. 2000
- Froehle, Bryan T., Mary L. Catholicism USA: A Portrait of the Catholic Church in the United States. 2000
- Burns, Robert A. Roman Catholicism after Vatican II. 2001
- Katolicyzm A-Z, Poznań 1982
Посилання
Вікіцитати містять висловлювання на тему: Католицька церква |
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Католицька церква
- Catholic Encyclopedia [ 18 жовтня 2012 у Wayback Machine.]
- Українська католицька енциклопедія [ 4 вересня 2018 у Wayback Machine.]
- Катехизм Католицької Церкви [ 19 серпня 2018 у Wayback Machine.]
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Div takozh Katolicka cerkva v Ukrayini Rimsko katolicka cerkva v Ukrayini ta Ukrayinska greko katolicka cerkvaDiv takozh Zahidne hristiyanstvo ta Shidne hristiyanstvoZapit Katolicizm perenapravlyaye syudi div takozh inshi znachennya Katoli cka ce rkva lat Ecclesia Catholica najbilsha hristiyanska cerkva stanom na 2018 rik priblizno 1 3 milyarda ohreshenih katolikiv u vsomu sviti Na teritoriyi Ukrayini inodi vzhivayetsya nazva Ri mska katoli cka ce rkva lat Ecclesia Catholica Romana Cerkva skladayetsya z 24 cerkov sui iuris tobto avtonomnih cerkov svogo prava Bezumovno najbilshoyu z sui iuris ye rimo katolicka cerkva Nad ciyeyu cerkvoyu Papa Rimskij zdijsnyuye povnu vladu yaka v inshih cerkvah nalezhit yiyi predstoyatelyam Tomu jogo takozh nazivali patriarhom Zahodu prote papa vidmovivsya vid cogo titulu natyakayuchi na protektorat nad usim svitom Inshi 23 cerkvi sui iuris ye shidnimi katolickimi cerkvami kozhna z yakih yaksho ye dosit velikoyu maye svogo patriarha abo inshogo golovnogo iyerarha yakij maye vladu nad usima yepiskopami ciyeyi cerkvi Najbilshimi shidnimi katolickimi cerkvami ye Ukrayinska greko katolicka cerkva Siro Malabarska cerkva Maronitska cerkva ta Melkitska greko katolicka cerkva Katolicka cerkvalat Ecclesia CatholicaTip hristiyanska konfesiya d istorichna cerkva i Hristiyanska cerkvaKlasifikaciya SobornistPisannya BibliyaTeologiya Katolicke bogoslov yaUpravlinnya Rimska kuriyaStruktura YepiskopalnaPapa Rimskij Francisk24 cerkvi sui iuris Latinska Cerkva ta shidni katolicki cerkvi Usi cerkvi Latinska cerkvaUkrayinska greko katolicka cerkvaSiro malabarska cerkvaMaronitska cerkvaMelkitska greko katolicka cerkvaHaldejska katolicka cerkvaSiro malankarska katolicka cerkvaRusinska greko katolicka cerkvaUgorska greko katolicka cerkvaSlovacka greko katolicka cerkvaSirijska katolicka cerkvaKoptska katolicka cerkvaEritrejska katolicka cerkvaRumunska greko katolicka cerkvaVirmenska katolicka cerkvaEtiopska katolicka cerkvaItalo albanska katolicka cerkvaGreko katolicka cerkva Horvatiyi ta SerbiyiMakedonska greko katolicka cerkvaRosijska greko katolicka cerkvaBolgarska greko katolicka cerkvaBiloruska greko katolicka cerkvaAlbanska greko katolicka cerkvaGreko vizantijska katolicka cerkvaArhiyeparhij Diyeceziyi 221 700Kalendar Grigorianskij etiopskij novoyulianskij ta yulianskijRegion SvitShtab kvartira VatikanZasnovnik Isus Hristos zgidno z Svyatim PeredannyamPochatok I stolittya Svyata Zemlya Rimska ImperiyaUchasniki 1 329 mlrd 2018 Svyashennosluzhiteli Yepiskopi 5 304 Svyashenniki 415 656 Diyakoni 45 255Likarni 5 500Pochatkovi shkoli 95 200Seredni shkoli 43 800Oficijnij vebsajt Svyatij Prestol Yak najstarisha ta najbilsha u sviti mizhnarodna ustanova sho postijno funkcionuye vona vidigrala pomitnu rol v istoriyi ta rozvitku zahidnoyi civilizaciyi Papa Rimskij yepiskop Rimskij i do tituliv yakogo takozh vhodit vikarij Isusa Hrista ta nastupnik svyatogo Petra ye golovnim pastorom usiyeyi cerkvi yakomu dovireno zagalne Petrivske sluzhinnya yednosti ta vipravlennya Mizhnarodnoyu administraciyeyu cerkvi ye Svyatij Prestol roztashovanij u krihitnij nezalezhnij yevropejskij derzhavi Vatikan u Rimi Italiya papa yakoyi takozh ye glavoyu derzhavi Hristiyanski viruvannya katolicizmu mistyatsya v Nikejskomu simvoli viri Katolicka cerkva vchit sho ce yedina svyata katolicka ta apostolska cerkva zasnovana Isusom Hristom u jogo Velikomu doruchenni sho yiyi yepiskopi ye nastupnikami Hristovih apostoliv a papa ye nastupnikom svyatogo Petra na yakomu pershist nadani Isusom Hristom Vin stverdzhuye sho spoviduye pervisnu hristiyansku viru zberigayuchi bezpomilkovist peredanu svyashennoyu tradiciyeyu Rimo katolicka cerkva dvadcyat tri shidni katolicki cerkvi ta taki instituti yak zhebruchij orden ta vidobrazhayut riznomanitni teologichni ta duhovni akcenti v cerkvi Sered semi tayinstv yevharistiya ye osnovnoyu yaku liturgijno vidpravlyayut na mesi Cerkva vchit sho cherez osvyachennya svyashennikom zhertvenni hlib ta vino stayut tilom ta krov yu Hrista Divu Mariyu v katolickij cerkvi shanuyut yak Matir Bozhu i Nebesnu Caricyu shanuyut u dogmah i viddanostyah Jogo vchennya vklyuchaye Bozhestvenne Miloserdya osvyachennya cherez viru ta yevangelizaciyu a takozh katolicke socialne vchennya yake pidkreslyuye dobrovilnu pidtrimku hvorih bidnih ta strazhdennih cherez tilesni ta duhovni dila miloserdya Katolicka cerkva upravlyaye tisyachami katolickih shkil likaren ta dityachih budinkiv v usomu sviti i ye najbilshim nederzhavnim postachalnikom osviti ta ohoroni zdorov ya u sviti Sered inshih socialnih sluzhb chislenni blagodijni ta gumanitarni organizaciyi Katolicka cerkva vplinula na zahidnu filosofiyu kulturu mistectvo muziku ta nauku Katoliki zhivut u vsomu sviti zavdyaki misiyam diaspori ta navernennyam Z XX stolittya bilshist prozhivaye v pivdennij pivkuli cherez sekulyarizaciyu v Yevropi ta posilennya peresliduvan na Blizkomu Shodi Katolicka cerkva mala yevharistijne spilkuvannya z Shidnoyu pravoslavnoyu cerkvoyu azh do zahidno shidnogo rozkolu v 1054 r osoblivo zaperechuyuchi avtoritet papi Odnak patriarh Zahodu tobto Papa Rimskij mav status Primus inter pares pershij sered rivnih u Pentarhiyi zgidno z davnim tisyacholitnim poryadkom Rim Konstantinopol Aleksandriya Antiohiya ta Yerusalim Do Efeskogo soboru v 431 r Cerkva Shodu takozh mala yevharistijne spilkuvannya yak i Oriyentalni pravoslavni cerkvi do Halkidonskogo soboru v 451 r odnak rozdililisya nasampered cherez vidminnosti v hristologiyi U XVI stolitti Reformaciya prizvela do stanovlennya protestantizmu Z kincya XX stolittya katolicku cerkvu kritikuvali za vchennya pro seksualnist nemozhlivist visvyachuvati zhinok ta rozglyad sprav pro seksualne nasilstvo iz zaluchennyam duhovenstva NazvaTermin katolicka cerkva sho bukvalno oznachaye soborna cerkva vpershe vikoristav otec cerkvi svyatij Ignatij Antiohijskij u svoyemu listi do Smirnanciv blizko 110 r Ignatiyu Antiohijskomu takozh pripisuyut najdavnishe zafiksovane vikoristannya termina hristiyanstvo blizko 100 r Vin pomer u Rimi moshi yakogo znahodilisya v bazilici San Klemente al Laterano Nazva pohodit vid grec ka8olikos translit katholikos latiniz universal sho oznachaye sobornij zagalnij vsesvitnij U takomu znachenni cej termin vzhivav Ignatij Bogonosec 115 roku a 381 roku na Pershomu Konstantinopolskomu sobori iz dopovnennyam Nikejskogo simvolu viri cej termin stav odnim iz chotiroh viznachalnih dlya cerkvi tak zgidno z cim simvolom cerkva vvazhayetsya yedinoyu svyatoyu sobornoyu grec Ka8olikὴn i apostolskoyu Podalshe nagolosheno na katolickomu ponyatti v ukazi De fide Catolica vidanomu 380 rokom Feodosiyem I ostannim imperatorom yakij praviv yak shidnoyu tak i zahidnoyu polovinoyu Rimskoyi imperiyi pid chas stvorennya derzhavnoyi cerkvi Rimskoyi imperiyi Pislya rozkolu hristiyanstva na zahidne i shidne u 1054 roci dlya rozriznennya shidni cerkvi pochali imenuvatisya yak pravoslavni abo cerkvi greckogo obryadu odnak yiyi oficijnoyu nazvoyu prodovzhuye buti Pravoslavna katolichna ta apostolska cerkva a zahidni yak katolicki abo cerkvi latinskogo obryadu Z chasiv reformaciyi u XVI stolitti do nazvi katolickij vse chastishe stali dodavati rimskij hocha v oficijnih dokumentah cerkva prodovzhuvala imenuvati sebe prosto katolickoyu U religiyeznavstvi termin katolicizm stosuyetsya riznih hristiyanskih spilnot sho rozdilyayut katolicku doktrinu natomist katolickoyu cerkvoyu nazivayut yedinu religijnu organizaciyu ocholyuvanu Papoyu Rimskim Nazva katolicka cerkva dlya vsiyeyi cerkvi vikoristovuyetsya v Katehizmi katolickoyi cerkvi 1990 ta Kodeksi kanonichnogo prava 1983 Nazva katolicka cerkva takozh vikoristovuyetsya v dokumentah Drugogo Vatikanskogo soboru 1962 1965 Pershogo Vatikanskogo soboru 1869 1870 Tridentskogo soboru 1545 1563 ta bagatoh inshih oficijnih dokumentah OrganizaciyaKatolicka cerkva dotrimuyetsya yepiskopskoyi politiki ocholyuvanoyi yepiskopami yaki prijnyali tayinstvo Svyashenstva yakim nadano oficijnu yurisdikciyu upravlinnya v mezhah cerkvi Ye tri rivni duhovenstva yepiskopat do skladu yakogo vhodyat yepiskopi yaki mayut yurisdikciyu nad geografichnim rajonom yakij nazivayetsya diyeceziya abo yeparhiya presviterat do skladu yakogo vhodyat svyashenniki visvyacheni yepiskopami yaki pracyuyut u miscevij dioceziyah chi religijnih ordenah i diyakonat sho skladayetsya z diyakoniv yaki dopomagayut yepiskopam i svyashennikam u riznih ministerskih rolyah U kincevomu pidsumku kerivnictvom usiyeyi katolickoyi cerkvi ye yepiskop Rimu yakogo zazvichaj nazivayut Papoyu yurisdikciya yakogo nazivayetsya Svyatim Prestolom Paralelno z diyecizialnoyu strukturoyu isnuyut riznomanitni religijni instituti yaki funkcionuyut avtonomno chasto pidporyadkovuyuchis lishe vladi Papi hocha inodi pidporyadkovuyutsya miscevomu yepiskopu U bilshosti religijnih institutiv ye lishe chleni cholovichoyi stati ale deyaki mayut obidva Krim togo miryani dopomagayut vikonuvati bagato liturgijnih funkcij pid chas bogosluzhin Osnovnoyu okremoyu teritorialnoyu odiniceyu ye diyeceziya abo yeparhiyi ocholyuvana yepiskopom Okremi dioceziyi mayut vishij status arhidioceziyi arhiyeparhiyi Do diocezij pririvnyani inshi riznovidi teritorialnih odinic Apostolskij vikariat Apostolska prefektura Apostolska administratura Vijskovij ordinariat Teritorialna prelatura Teritorialne abatstvo U shidnih cerkvah isnuyut krim togo ekzarhati Kilka diyecezij i arhidioceziyi mozhut buti ob yednani u mitropoliyu abo cerkovnu provinciyu Centr mitropoliyi obov yazkovo zbigayetsya z centrom arhidioceziyi takim chinom mitropolit v katolickij cerkvi obov yazkovo ye arhiyepiskopom U deyakih krayinah Italiya SShA ta inshih mitropoliyi ob yednani v cerkovni regioni Yepiskopi bilshosti krayin ob yednani v konferenciyu yepiskopiv sho volodiyut velikimi povnovazhennyami v organizaciyi cerkovnogo zhittya krayini Yeparhiyi skladayutsya z parafij yaki ocholyuyut parafiyalni nastoyateli pidlegli yepiskopu Nastoyatelyu parafiyi mozhut dopomagati inshi svyashenniki zvani vikariyami Inodi roztashovani poruch parafiyi ob yednuyutsya v dekanati Osoblivu rol u katolickij cerkvi grayut chernechi ordeni ta kongregaciyi a takozh tovaristvo apostolskogo zhittya Chernechi ordeni mayut vlasni statuti zatverdzhuyutsya Papoyu yih teritorialna organizaciya ne zavzhdi spivvidnositsya z cerkovnim yeparhialnim ustroyem Pershim stav monashij orden benediktinciv Do ciyeyi pori narahovuyetsya blizko 140 ordeniv ta spilnot Miscevi odinici chernechih ordeniv i zgromadzhen inodi pidporyadkovuyutsya miscevim yeparhialnim yepiskopam a inodi bezposeredno Papi Ryad chiniv ta zgromadzhen mayut odnoosibnogo glavu General ordena generalnij nastoyatel i chitku iyerarhichnu strukturu inshi yavlyayut soboyu ob yednannya povnistyu avtonomnih gromad Svyatij Prestol papstvo Rimska kuriya ta Kolegiya kardinaliv Dokladnishe Spisok rimskih papZnak vladi rimskogo arhiyepiskopa klyuchi svyatogo Petra Iyerarhiyu katolickoyi cerkvi ocholyuye yepiskop Rimu znanij yak papa lat papa batko yakij ye glavoyu katolickoyi cerkvi Chinnij papa Francisk buv obranij 13 bereznya 2013 roku papskim konklavom Posada papi znana yak papstvo Katolicka cerkva vvazhaye sho Hristos vstanoviv papstvo peredavshi klyuchi vid neba svyatomu Petru Jogo cerkovna yurisdikciya nazivayetsya Svyatij Prestol lat Sancta Sedes abo Apostolskij Prestol mayetsya na uvazi vid apostola Petra Bezposeredno sluzhboyu papi ye Rimska kuriya centralnij organ upravlinnya yakij zdijsnyuye povsyakdennu diyalnist katolickoyi cerkvi Papa takozh ye suverenom Vatikanu nevelikogo mista derzhavi povnistyu zakriplenogo v mezhah mista Rima sho ye suttyu vidminnoyu vid Svyatogo Prestolu Yak glava Svyatogo Prestolu a ne yak glava derzhavi Vatikan Papa prijmaye posliv derzhav i posilaye yim svoyih diplomatichnih predstavnikiv Svyatij Prestol takozh vruchaye ordeni nagorodi ta medali taki yak licarski ordeni sho pohodyat iz Serednovichchya Hocha znamenitij sobor Svyatogo Petra znahoditsya u Vatikani nad tradicijnim miscem mogili Svyatogo Petra papskim soborom Rimskoyi yeparhiyi ye Lateranska bazilika roztashovana v mezhah mista Rim hocha koristuyetsya eksteritorialnimi privileyami akreditovanimi Svyatim Prestolom Posada kardinala ce pochesne zvannya yake papi prisvoyuyut pevnim klirikam takim yak lideri Rimskoyi kuriyi yepiskopi yaki sluzhat u velikih mistah ta viznachni bogoslovi Za poradoyu ta dopomogoyu v upravlinni papa mozhe zvernutisya do kolegiyi kardinaliv Pislya smerti abo vidstavki papi chleni Kolegiyi kardinaliv yakim ne vipovnilosya 80 rokiv diyut yak kolegiya viborciv zbirayuchis u papskomu konklavi shob obrati nastupnika Hocha konklav mozhe obrati papoyu bud yakogo cholovika katolika pochinayuchi z 1389 roku obirali lishe kardinaliv Kanonichne pravo Dokladnishe Kodeks kanonichnogo pravaRezidenciya Rimskoyi kuriyi u Vatikani Kanonichne pravo lat jus canonicum ce sistema zakoniv i pravovih principiv stvorenih i vikonuvanih iyerarhichnimi vlastyami katolickoyi cerkvi dlya regulyuvannya yiyi zovnishnoyi organizaciyi ta upravlinnya a takozh dlya uporyadkuvannya ta spryamuvannya diyalnosti katolikiv na misiyu cerkvi Kanonichne pravo Latinskoyi cerkvi bulo pershoyu suchasnoyu zahidnoyu pravovoyu sistemoyu i ye najstarishoyu postijno diyuchoyu pravovoyu sistemoyu na Zahodi todi yak osoblivi tradiciyi shidnogo kanonichnogo prava keruyut 23 shidnimi katolickimi okremimi cerkvami sui iuris Pozitivni cerkovni zakoni pryamo chi oposeredkovano zasnovani na nezminnomu bozhestvennomu zakoni chi prirodnomu pravi otrimuyut formalnu vladu u vipadku zagalnih zakoniv z oprilyudnennya verhovnim zakonodavcem Verhovnim pontifikom yakij volodiye sukupnistyu zakonodavchoyi vikonavchoyi ta sudovoyi vladi v jogo osobi todi yak okremi zakoni otrimuyut formalnu vladu vid oprilyudnennya zakonodavcem yakij postupayetsya verhovnomu zakonodavcyu bud to zvichajnij chi delegovanij zakonodavec Faktichnij predmetnij material kanoniv maye ne prosto dogmatichnij chi moralnij harakter a vseosyazhnij stan lyudini U nomu ye vsi zvichajni elementi zriloyi pravovoyi sistemi zakoni sudi advokati suddi povnistyu sformulovanij pravovij Kodeks rimo katolickoyi cerkvi a takozh Kodeks shidnih katolickih cerkov principi pravovogo tlumachennya ta primusovi pokarannya Kanonichne pravo stosuyetsya zhittya ta organizaciyi katolickoyi cerkvi i vidriznyayetsya vid civilnogo prava U svoyij galuzi vin nadaye silu civilnomu zakonodavstvu lishe shlyahom specialnogo prijnyattya takih rishen yak opika nad nepovnolitnimi Podibnim chinom civilne pravo mozhe nadati silu kanonichnomu pravu u svoyij galuzi ale lishe shlyahom specialnogo prijnyattya yak shodo kanonichnih shlyubiv Teper koli dlya rimo katolickoyi cerkvi diye Kodeks kanonichnogo prava 1983 roku Viraznij Kodeks kanoniv shidnih cerkov CCEO pislya latinskih inicialiv zastosovuyetsya do avtonomnih shidnih katolickih cerkov Latinska ta shidni cerkvi Predstoyatel UGKC Verhovnij arhiyepiskop Kiyevo Galickij Svyatoslav Francisk ye 266 m Papa yepiskop Rimu i suveren Vatikanu U pershi tisyachi rokiv katolickoyi istoriyi v zahidnih ta shidnih hristiyanskih rajonah Yevropi sklalisya rizni riznovidi hristiyanstva Hocha bilshist cerkov shidnih tradicij vzhe ne spilkuyutsya z katolickoyu cerkvoyu pislya Velikogo rozkolu 1054 r u danij isnuyut avtonomni okremi cerkvi oboh tradicij takozh znani yak cerkvi sui iuris vlasnogo prava Najbilshoyu ta najvidomishoyu ye rimo katolicka cerkva yedina cerkva zahidnih tradicij yaka nalichuye ponad 1 milyard chleniv u vsomu sviti Porivnyano nevelikimi za rivnem prihilnikiv porivnyano z rimo katolickoyu cerkvoyu ye 23 samovryadni shidni katolicki cerkvi iz zagalnim chislom chleniv ponad 18 mln Rimo katolicka cerkva upravlyayetsya papoyu ta yeparhialnimi yepiskopami bezposeredno priznachenimi nim Papa vikonuye bezposerednyu patriarhalnu rol nad rimo katolickoyu cerkvoyu yaka yak vvazhayetsya utvoryuye pervisnu i vse she osnovnu chastinu zahidnogo hristiyanstva spadshinu pevnih viruvan ta zvichayiv sho pohodyat z Yevropi ta pivnichno zahidnoyi Afriki deyaki z yakih uspadkovuyutsya bagatma hristiyanskimi konfesiyami yaki vedut svij pochatok vid protestantskoyi Reformaciyi Shidni katolicki cerkvi sliduyut tradiciyam i duhovnosti shidnogo hristiyanstva i ye cerkvami yaki zavzhdi zalishalisya v povnomu spilkuvanni z katolickoyu cerkvoyu abo yaki virishili znovu vstupiti v povne spilkuvannya u stolittyah pislya shidno zahidnogo rozkolu ta poperednih podiliv Ci cerkvi ye gromadami katolickih hristiyan formi bogosluzhin yakih vidobrazhayut rizni istorichni ta kulturni vplivi a ne vidminnosti v teologiyi Cerkovnij sui iuris viznachenij u Kodeksi kanoniv dlya shidnih cerkov yak grupa hristiyanskih virnih ob yednanih iyerarhiyeyu yaka viznana papoyu yak jogo najvishoyu vladoyu z pitan teologiyi v cerkvi Cej termin ye novovvedennyam KKSC dlya poznachennya vidnosnoyi avtonomiyi shidnih katolickih cerkov yaki zalishayutsya v povnomu spilkuvanni z Papoyu ale mayut strukturi upravlinnya ta liturgijni tradiciyi okremi vid tradicij rimo katolickoyi cerkvi Hocha kanoni rimo katolickoyi cerkvi pryamo ne vikoristovuyut cej termin vin movchki viznanij rivnoznachnim Deyakimi shidnimi katolickimi cerkvami keruye patriarh yakij obirayetsya sinodom yepiskopiv ciyeyi cerkvi inshi ocholyuye verhovnij arhiyepiskop inshi perebuvayut pid kerivnictvom mitropolita a inshi organizovani yak okremi yeparhiyi Kozhna cerkva maye vladu nad detalyami svoyeyi vnutrishnoyi organizaciyi liturgijnimi obryadami liturgijnim kalendarem ta inshimi aspektami svoyeyi duhovnosti pidporyadkovuyuchis lishe avtoritetu papi Rimska kuriya maye specialnij departament Kongregaciyu Shidnih Cerkov shob pidtrimuvati z nimi stosunki Papa zazvichaj ne priznachaye yepiskopiv abo svyashennosluzhiteliv u shidnih katolickih cerkvah vidkladayuchi svoyi vnutrishni strukturi upravlinnya ale mozhe vtrutitisya yaksho vin vvazhatime ce za potribne Zahidne hristiyanstvo Shidne hristiyanstvo Protestantizm Yevangelizm Anabaptizm Anglikanstvo Kalvinizm Lyuteranstvo Latinska cerkva Katolicka cerkva Shidni katolicki cerkvi Shidna pravoslavna cerkva Oriyentalni pravoslavni cerkvi Cerkva Shodu Nestorianstvo Rozkol 1552 Assirijska cerkva Shodu Davnya cerkva Shodu Protestantska reformaciya XVI st Velika shizma XI st Efeskij sobor 431 Halkedonskij sobor 451 Rannye hristiyanstvo Derzhavna cerkva Rimskoyi imperiyi Velika cerkva Povne spilkuvannya Dioceziyi parafiyi organizaciyi ta instituti Lateranska bazilika sobor Rimskoyi yeparhiyi Okremi krayini regioni chi veliki mista obslugovuyutsya pevnimi cerkvami vidomimi yak dioceziyi v latinskij cerkvi abo yeparhiyami u shidnih katolickih cerkvah kozhna z yakih kontrolyuyetsya yepiskopom Stanom na 2008 rik katolicka cerkva nalichuye 2795 diyecezij Yepiskopi v pevnij krayini ye chlenami nacionalnoyi abo regionalnoyi yepiskopskoyi konferenciyi Dioceziyi podilyayutsya na parafiyi kozhna z yakih maye odnogo abo dekilkoh svyashenikiv diyakoniv abo miryan cerkovnih sluzhiteliv Parafiyi vidpovidayut za shodenne svyatkuvannya tayinstv ta dushpastirstvo miryan Stanom na 2016 rik u sviti isnuye 221 700 parafij U rimo katolickij cerkvi katolicki choloviki mozhut sluzhiti diyakonami abo svyashennikami prijmayuchi prichastya Choloviki ta zhinki mozhut sluzhiti nadzvichajnimi sluzhitelyami Svyatogo Prichastya chitachami lektorami abo poslugami vivtarya Istorichno sklalosya tak sho hlopchikam i cholovikam bulo dozvoleno sluzhiti lishe vivtarnimi slugami odnak z 1990 h rokiv divchatam i zhinkam takozh ce dozvolyayetsya Visvyacheni katoliki a takozh predstavniki miryan mozhut vstupati v osvyachene zhittya abo na individualnij osnovi yak vidlyudniki abo posvyachena nezajmana abo vstupayuchi do institutu osvyachenogo zhittya religijnij institut abo svitskij institut u yakij prijmatimut obitnici sho pidtverdzhuyut yihnye bazhannya sliduvati trom yevangelskim poradam cnotlivosti bidnosti ta posluhu Prikladami institutiv svyachenogo zhittya ye benediktinci karmeliti dominikanci franciskanci misioneri miloserdya legioneri Hrista ta sestri miloserdya Religijni instituti ce suchasnij termin sho ohoplyuye yak religijni ordeni tak i religijni kongregaciyi yaki kolis vidilyalisya v kanonichnomu pravi Termini religijnij poryadok ta religijnij institut yak pravilo vzhivayutsya yak sinonimi v rozmovnij formi Za dopomogoyu katolickih blagodijnih organizacij ta ne tilki katolicka cerkva ye najbilshim nederzhavnim postachalnikom osviti ta ohoroni zdorov ya u sviti Kilkist virnih Dokladnishe Katolicka cerkva za krayinoyu Geografichnij rozpodil katolikiv u 2018 rociAmerika 48 3 Yevropa 21 5 Afrika Okeaniya 19 1 Aziya 11 1 Vidsotok katolikiv za krayinami Kilkist katolikiv za krayinami Katolicizm ye drugim za chiselnistyu religijnim organom u sviti perevershenij za svoyimi rozmirami lishe sunitskim islamom Na kinec 2018 roku kilkist cerkovnih chleniv viznachenih hreshenimi katolikami stanovila 1 329 milyarda sho stanovit 18 svitovogo naselennya Katoliki predstavlyayut priblizno polovinu vsih hristiyan Geografichnij rozpodil katolikiv u vsomu sviti prodovzhuye zminyuvatisya 17 8 v Africi 48 3 v Americi 11 1 v Aziyi 21 5 v Yevropi ta 0 9 v Okeaniyi Sered katolickih sluzhiteliv ye svyashennosluzhiteli miryani misioneri ta katehiti Takozh stanom na kinec 2014 roku bulo 465 595 svyashennosluzhiteliv u tomu chisli 5 237 yepiskopiv 415 792 svyashennikiv yeparhialnih ta religijnih ta 44 566 diyakoniv postijnih Sered neposvyachenih sluzhiteliv bulo 3 157 568 katehitiv 367 679 miryan misioneriv ta 39 951 cerkovnih sluzhiteliv Katoliki yaki viddali svoyi obov yazki religijnomu chi osvyachenomu zhittyu zamist shlyubu chi yedinogo bezshlyubstva yak stan zhittya abo vidnosne poklikannya vklyuchayut 54 559 religijnih cholovikiv ta 705 529 religijnih zhinok Voni ne ye visvyachenimi ani vzagali ne vvazhayutsya ministrami yaksho voni takozh ne zajnyati v odnij iz vishezaznachenih kategorij miryan DogmatikaDokladnishe Katehizm katolickoyi cerkvi ta Kodeks kanonichnogo prava Katolicka dogmatika skladalasya protyagom stolit vidobrazhayuchi pryami vchennya rannih hristiyan oficijni viznachennya yeretichnih ta pravoslavnih viruvan Vselenskimi soborami ta papskimi bullami a takozh teologichni superechki vchenih Cerkva vvazhaye sho vona postijno keruyetsya Svyatim Duhom koli vona rozpiznaye novi bogoslovski problemi i zahishayetsya bezpomilkovo vid padinnya doktrinalnih pomilok koli bude prijnyato tverde rishennya z togo chi inshogo pitannya Vin vchit sho odkrovennya maye odne spilne dzherelo Boga i dva rizni sposobi peredachi Svyate Pismo ta Svyashennu tradiciyu i sho voni avtentichno tlumachatsya Uchitelstvom Svyashenne Pismo skladayetsya z 73 knig katolickoyi Bibliyi sho skladayetsya z 46 tvoriv Starogo Zavitu ta 27 pisan Novogo Zavitu Svyashenna tradiciya skladayetsya z tih vchen yaki na dumku cerkvi buli peredani she z chasiv apostoliv Svyate Pismo i Svyashenna tradiciya v sukupnosti znani yak depozit viri lat depositum fidei Voni v svoyu chergu interpretuyutsya Uchitelstvom vid magister latinske vchitel cerkovnim avtoritetom yakij zdijsnyuye papa ta Kolegiya yepiskopiv v yednosti z papoyu yepiskopom Rimu Katolicka doktrina avtoritetno uzagalnena v Katehizmi katolickoyi cerkvi opublikovanomu Svyatim Prestolom Priroda BogaOsnovni pravdi viri Dokladnishe Trijcya Rukopisna versiya tradicijnoyi bogoslovskoyi shemi Shit Trijci 1210 Katolicka cerkva vvazhaye sho isnuye odin vichnij Bog yakij isnuye yak perihorez vzayemne prozhivannya z troh ipostasej abo osib Bog Otec Bog Sin i Bog Duh Svyatij yakih razom nazivayut Svyatoyu Trijceyu Katoliki viryat sho Isus Hristos ye Drugoyu Osoboyu Trijci Bogom Sinom U podiyi vidomoyi yak Vtilennya siloyu Svyatogo Duha Bog ob yednavsya z lyudskoyu prirodoyu cherez zachattya Hrista v utrobi Presvyatoyi Divi Mariyi Otzhe Hristos rozumiyetsya yak odnochasno povnistyu bozhestvennij i povnistyu lyudskij vklyuchayuchi lyudsku dushu Vchitsya sho misiya Hrista na zemli peredbachala nadannya lyudyam svoyih vchen i nadannya svogo prikladu dlya nasliduvannya yak ce zapisano v chotiroh Yevangeliyah Vvazhayetsya sho Isus zalishivsya bezgrishnim perebuvayuchi na zemli i dozvoliv nespravedlivo stratiti sebe rozp yattyam yak samozhertvu shob primiriti lyudstvo z Bogom ce primirennya znane yak Pashalna tayemnicya Greckij termin Hristos ta yevrejskij Mesiya oznachayut pomazanik posilayuchis na hristiyansku viru sho smert ta voskresinnya Isusa ye vikonannyam mesianskih proroctv Starogo Zavitu Katolicka cerkva vchit dogmatichno sho Svyatij Duh vichno pohodit vid Otcya i Sina ne yak z dvoh principiv a yak z odnogo yedinogo principu Vona stverdzhuye sho Batko yak princip bez principu ye pershim pohodzhennyam Duha ale takozh sho vin yak Batko Yedinogo Sina ye razom iz Sinom yedinim principom z yakogo Duh vihodit Cya vira virazhena v punkti Filiokve yakij buv dodanij do latinskoyi versiyi Nikejskogo simvolu viri 381 roku ale ne vklyuchenij do greckih versij virospovidannya sho vikoristovuyutsya u shidnomu hristiyanstvi Priroda cerkvi Dokladnishe Ekleziologiya Katolicka cerkva vchit sho ce yedina spravzhnya cerkva zagalnij tayinstvo spasinnya dlya lyudskogo rodu i yedina spravzhnya religiya Zgidno z Katehizmom katolicka cerkva dali opisuyetsya v Nikejskomu simvoli viri yak yedina svyata soborna i apostolska cerkva Voni spilno znani yak Chotiri znaki cerkvi Cerkva vchit sho yiyi zasnovnikom ye Isus Hristos U Novomu Zaviti zafiksovano kilka podij yaki vvazhayutsya nevid yemnimi dlya stanovlennya katolickoyi cerkvi vklyuchayuchi diyalnist ta navchannya Isusa ta priznachennya apostoliv svidkami Jogo sluzhinnya strazhdan ta voskresinnya Pislya jogo voskresinnya Velike doruchennya nakazalo apostolam prodovzhuvati jogo spravu Prihid Svyatogo Duha na apostoliv u podiyi vidomoyi yak P yatidesyatnicya rozglyadayetsya yak pochatok publichnogo sluzhinnya katolickoyi cerkvi Cerkva vchit sho vsi nalezhnim chinom posvyacheni yepiskopi mayut pryamu spadshinu vid apostoliv Hrista vidomu yak apostolska spadkoyemnist Zokrema yepiskop Rimu Papa Rimskij vvazhayetsya nastupnikom apostola Petra na yakomu vin otrimuye svoyu verhovenstvo nad cerkvoyu Katolicka vira stverdzhuye sho cerkva ye postijnoyu prisutnistyu Isusa na zemli i sho vona odna maye cili zasobi spasinnya Zavdyaki strasti strazhdannyu Hrista sho privodit do Jogo rozp yattya yak opisano v Yevangeliyah skazano sho Hristos zrobiv sebe zhertvoyu dlya Boga Otcya shob primiriti lyudstvo z Bogom Voskresinnya Isusa robit jogo pervistkom iz mertvih pershim sered bagatoh brativ Primirivshis z Bogom i sliduyuchi Hristovim slovam i dilam lyudina mozhe uvijti v Carstvo Bozhe Cerkva rozglyadaye svoyu liturgiyu ta tayinstva yak uvichnennya blagodati dosyagnutoyi cherez zhertvu Hrista dlya zmicnennya stosunkiv lyudini z Hristom ta dopomogi u podolanni griha Strashnij sud Katolicka cerkva vchit sho odrazu pislya smerti dusha kozhnoyi lyudini otrimaye pevnij sud vid Boga osnovanij na yihnih grihah i yihnih stosunkah z Hristom Ce vchennya takozh svidchit pro inshij den koli Hristos bude siditi na Strashnomu sudi vsogo lyudstva Cej Strashnij sud zgidno z vchennyam cerkvi poklade kinec istoriyi lyudstva i poznachit pochatok yak novogo tak i krashogo neba ta zemli yakimi keruye Bog u pravednosti Zalezhno vid rishennya vinesenogo pislya smerti vvazhayetsya sho dusha mozhe potrapiti v odin iz troh staniv potojbichnogo svitu Nebo Raj ce stan neskinchennogo yednannya z bozhestvennoyu prirodoyu Boga ne ontologichno a blagodattyu Ce vichne zhittya v yakomu dusha spoglyadaye Boga u nevpinnomu blazhenstvi Chistilishe ce timchasova umova dlya ochishennya dush yaki hocha i priznacheni dlya Neba ne povnistyu vidirvani vid griha i otzhe ne mozhut negajno uvijti na Nebo U Chistilishi dusha strazhdaye ochishayetsya i vdoskonalyuyetsya Molitvami virnih na zemli ta zastupnictvom svyatih dusham u chistilishi mozhe dopomogti dosyagnennya neba Ostatochne proklyattya Peklo nareshti ti hto napoleglivo zhive v stani smertnogo griha i ne kayetsya pered smertyu piddayutsya pekli vichnij rozluci z Bogom Cerkva vchit sho nihto ne zasudzhenij do pekla yaksho vilno ne virishiv vidkinuti Boga Nihto ne priznachenij do pekla i nihto ne mozhe z absolyutnoyu vpevnenistyu viznachiti kogo zasudili do pekla Katolicizm vchit sho zavdyaki Bozhomu miloserdyu lyudina mozhe pokayatisya v bud yakij moment pered smertyu buti osyayanoyu pravdoyu katolickoyi viri i takim chinom otrimati spasinnya Deyaki katolicki teologi pripuskayut sho dushi nehreshenih nemovlyat ta nehristiyan bez smertnogo griha ale yaki pomirayut z pervorodnim grihom popadayut do pekla hocha ce ne ye oficijnoyu dogmoyu cerkvi Svyati ta pobozhni Svyatij ce osoba yaka viznana vinyatkovoyu miroyu svyatosti podobi abo blizkosti do Boga todi yak kanonizaciya ce akt yakim hristiyanska cerkva zayavlyaye sho pomerla lyudina bula svyatoyu pislya yakogo ogoloshennya osoba vklyuchena do kanonu abo spisku viznanih svyatih Pershimi osobami yakih shanuvali yak svyatih buli mucheniki Blagochestivi legendi pro yih smert vvazhalisya pidtverdzhennyam istini yihnoyi viri v Hrista Odnak do IV stolittya spovidnikiv lyudej yaki viznali svoyu viru ne smertyu a slovom i zhittyam stali publichno shanuvati U katolickij cerkvi akt kanonizaciyi zarezervovanij Apostolskim Prestolom i vidbuvayetsya v kinci trivalogo procesu sho vimagaye velikih dokaziv togo sho kandidat u kanonizaciyu zhiv i pomer takim zrazkovim i svyatim sposobom sho vin gidnij togo shob jogo viznali svyatim Oficijne viznannya cerkvoyu svyatosti oznachaye sho lyudina zaraz perebuvaye na Nebi i sho do neyi mozhna publichno zvertatisya i zgaduvati oficijno v liturgiyi cerkvi zokrema v Litaniyi svyatih Kanonizaciya dozvolyaye zagalne shanuvannya svyatogo v liturgiyi rimskogo obryadu dlya dozvolu na misceve vshanuvannya neobhidna lishe beatifikaciya Nabozhnist ce zovnishni praktiki blagochestya yaki ne ye chastinoyu oficijnoyi liturgiyi katolickoyi cerkvi ale ye chastinoyu populyarnih duhovnih praktik katolikiv Syudi vhodyat rizni praktiki shodo shanuvannya svyatih osoblivo shanuvannya Divi Mariyi Inshi praktiki pokloninnya vklyuchayut Hresna doroga Najsvyatishe Serce Isusa Svyate Oblichchya Isusa rizni shkapulyari dev yatnici do riznih svyatih palomnictva ta pokloninnya Presvyatomu Tayinstvu a takozh shanuvannya svyatih obraziv takih yak santos Yepiskopi na Drugomu Vatikanskomu sobori nagadali katolikam sho bogosluzhinnya povinni skladatisya nastilki shob voni uzgodzhuvalis z liturgijnimi sezonami uzgodzhuvalis iz svyashennoyu liturgiyeyu yakimos chinom pohodyat vid neyi i veli lyudej do neyi oskilki liturgiya za svoyeyu prirodoyu znachno perevershuye bud yaku z nih Diva Mariya Presvyata Diva Mariya visoko cinuyetsya v Katolickij cerkvi progoloshuyuchi yiyi Bogorodiceyu vilnoyu vid pervorodnogo griha i zastupniceyu Katolicka mariologiya zajmayetsya vchennyami ta vchennyami sho stosuyutsya zhittya Mariyi materi Isusa a takozh shanuvannya Mariyi virnimi Z osoblivoyu uvagoyu stavlyatsya do Mariyi progoloshenoyi Bogorodiceyu grec 8eotokos romanizovana Bogorodicya bukv Bogonosec i vvazhayetsya dogmoyu sho zalishalasya nezajmanoyu protyagom usogo svogo zhittya Podalshi vchennya vklyuchayut vchennya pro Neporochne Zachattya yiyi vlasne zachattya bez plyami pervorodnogo griha ta Uspinnya Mariyi pro te sho yiyi tilo bulo prijnyato bezposeredno na nebo v kinci yiyi zhittya Obidvi ci doktrini buli viznacheni yak bezpomilkova dogma Papoyu Piyem IX u 1854 r ta Papoyu Piyem XII u 1950 r vidpovidno ale lishe pislya konsultacij z katolickimi yepiskopami u vsomu sviti shob z yasuvati sho ce katolicka vira Viddanist Mariyi ye chastinoyu katolickoyi blagochestya ale vidriznyayetsya vid pokloninnya Bogu Praktiki vklyuchayut molitvi ta marianske mistectvo muziku ta arhitekturu Protyagom cerkovnogo roku vidznachayetsya kilka liturgijnih Marianskih svyat i vona vshanovuyetsya bagatma titulami takimi yak Koroleva Neba Papa Pavlo VI nazvav yiyi Matir yu cerkvi oskilki narodzhuyuchi Hrista vona vvazhayetsya duhovnoyu matir yu kozhnogo chlena Tila Hristovogo Cherez yiyi vplivovu rol u zhitti Isusa molitvi ta bogosluzhinnya taki yak Bogorodice Divo vervicya Salve Regina ta Memorare ye poshirenoyu katolickoyu praktikoyu Takozh populyarnimi katolickimi nabozhnimi ye palomnictvo do misc yakimi pidtverdzhuye cerkva kilka marijskih yavish takih yak Lyurd Fatima ta Gvadelupe Vidminnosti bogoslov ya vid Shidnoyi pravoslavnoyi cerkvi Div takozh Pravoslavna cerkva ta Pravoslavne bogoslov ya Dogmati katolickoyi cerkvi vidriznyayutsya vid uchennya pravoslav ya ta mayut taki oznaki dogmat pro pohodzhennya Svyatogo Duha filioque vid Boga Otcya i vid Boga Sina na vidminu vid pravoslav ya de viznayetsya shodzhennya Svyatogo Duha tilki vid Boga Otcya dogmat pro nepomilnist Papi u spravah viri z pitan viri j morali Papa Rimskij yak Najvishij glava cerkvi ne mozhe pomilyatisya shiroke shanuvannya Divi Mariyi Dogmat pro neporochne zachattya Divi Mariyi i dogmat pro vnebovzyattya dushi i tila Divi Mariyi vchennya pro chistilishe promizhne misce mizh rayem ta peklom u yakomu dushi grishnikiv ochishuyutsya persh nizh otrimati vichne shastya v rayu bezshlyubnist usogo duhovenstva v rimskomu katolicizmi postijnist svyashenstva svyashennik raz visvyachenij ne mozhe zalishiti duhovnogo sanu pochesnij titul kardinala yakogo nemaye v inshih hristiyanskih cerkvah nerozrivnist tayinstva shlyubu TayinstvaMesa u Groti v Lurdi Franciya Chasha demonstruyetsya lyudyam vidrazu pislya osvyachennya vina Katolicka cerkva vchit sho yij bulo dorucheno sim tayinstv vstanovlenih Hristom Kilkist ta harakter tayinstv buli viznacheni kilkoma Vselenskimi soborami ostannim chasom Tridenskij sobor Ce hreshennya miropomazannya yevharistiya spovid yeleopomazannya ce pomazannya hvorih ranishe nazivalis ostannim pokloninnyam odnim iz ostannih obryadiv svyashenstvo ta vinchannya Tayinstva ce vidimi rituali yaki katoliki rozglyadayut yak oznaki prisutnosti Boga ta efektivni kanali Bozhoyi blagodati dlya vsih hto yih prijmaye z nalezhnim rozporyadzhennyam ex opere operato Katehizm katolickoyi cerkvi klasifikuye tayinstva na tri grupi tayinstva hristiyanskogo posvyachennya tayinstva zcilennya ta tayinstva na sluzhbi prichastya ta misiyi virnih Ci grupi shiroko vidobrazhayut etapi prirodnogo ta duhovnogo zhittya lyudej yakim priznacheno kozhne prichastya Liturgiyi tayinstv ye centralnimi dlya misiyi cerkvi Zgidno z Katehizmom katolickoyi cerkvi U liturgiyi Novogo Zavitu kozhna liturgichna diya osoblivo zvershennya Yevharistiyi ta prichastya ye zustrichchyu mizh Hristom ta cerkvoyu Svoyu yednist liturgijne zibrannya vivodit iz spilkuvannya Svyatogo Duha yakij zbiraye ditej Bozhih v yedine Tilo Hristove Cya asambleya perevershuye rasovi kulturni socialni naspravdi vsi lyudski sporidnenosti Zgidno z cerkovnoyu doktrinoyu cerkovni tayinstva vimagayut nalezhnoyi formi sutnosti ta namiriv shob buti nalezhnim chinom vidsvyatkuvanimi Krim togo kanonichni zakoni yak dlya rimo katolickoyi cerkvi tak i dlya shidnih katolickih cerkov viznachayut hto mozhe zakonno svyatkuvati pevni tayinstva a takozh suvori pravila shodo togo hto mozhe prijmati tayinstva Zokrema oskilki cerkva vchit sho Hristos prisutnij v Yevharistiyi tim hto usvidomlyuye sho perebuvaye u stani smertnogo griha zaboroneno prijmati prichastya doki voni ne otrimayut vidpushennya cherez tayinstvo primirennya pokayannya Katoliki yak pravilo zobov yazani utrimuvatisya vid yizhi prinajmni godinu pered prijnyattyam prichastya Nekatolikam takozh zazvichaj zaboroneno prijmati Yevharistiyu Katoliki navit yaksho yim zagrozhuye smert i voni ne mozhut nablizitisya do katolickogo sluzhitelya ne mozhut prositi pro tayinstva Yevharistiyi pokayannya chi pomazannya hvorih u kogos napriklad u protestantskogo sluzhitelya yakij yak vidomo ne ye dijsnim visvyachenij vidpovidno do katolickogo vchennya pro rukopolozhennya Podibnim chinom navit u serjoznih i nagalnih potrebah katolicki sluzhiteli ne mozhut vdilyati ci tayinstva tim hto ne viyavlyaye katolickoyi viri v tayinstvi Po vidnoshennyu do cerkov shidnogo hristiyanstva yaki ne perebuvayut u spilkuvanni zi Svyatim Prestolom katolicka cerkva ye mensh obmezhuvalnoyu zayavlyayuchi sho pevne spilkuvannya v sacris a znachit i v Yevharistiyi za nalezhnih obstavin ta shvalennya cerkovnoyi vladi prosto mozhlivo ale zaohochuyetsya Tayinstva posvyachennya Hreshennya Hreshennya Avreliya Avgustina predstavlene v skulpturnij grupi v sobori Trua 1549 Franciya Na dumku katolickoyi cerkvi hreshennya ye pershim iz troh tayinstv posvyachennya yak hristiyanin Ce zmivaye vsi grihi yak pervisnij tak i osobisti faktichni grihi Ce robit lyudinu chlenom cerkvi Yak dar Bogom sho ne vimagaye zaslug hreshenogo vin daruyetsya navit dityam yaki hoch i ne mayut osobistih grihiv ale potrebuyut cogo cherez pervorodnij grih Yaksho novonarodzhenij ditini zagrozhuye smert bud hto bud to likar medsestra chi batko mozhe ohrestiti ditinu Hreshennya znamenuye lyudinu nazavzhdi i ne mozhe buti povtorene Katolicka cerkva viznaye dijsnimi hreshennya navit lyudmi yaki ne ye katolikami chi hristiyanami za umovi sho voni mayut namir hrestiti robiti te sho robit cerkva koli vona hrestit i yaksho voni vikoristovuyut formulu trinitarnogo hreshennya Miropomazannya Katolicka cerkva vvazhaye tayinstvo konfirmaciyi neobhidnim dlya zavershennya blagodati danoyi v hreshenni Koli hrestyat doroslih pidtverdzhennya yak pravilo dayetsya vidrazu pislya cogo sho dotrimuyetsya praktika navit u novohreshenih nemovlyat u shidnih katolickih cerkvah Na Zahodi konfirmaciya ditej vidkladayetsya poki voni ne nabuvayut dostatnogo viku dlya rozuminnya abo na rozsud yepiskopa U zahidnomu hristiyanstvi zokrema katolicizmi tayinstvo nazivayut konfirmaciyeyu oskilki vono pidtverdzhuye i zmicnyuye blagodat hreshennya u shidnih cerkvah ce nazivayetsya hrizma oskilki osnovnim obryadom ye pomazannya lyudini hrizmoyu sumishshyu olivkovoyi oliyi ta deyakimi zapashnimi rechovinami yak pravilo balzamom blagoslovlenimi yepiskopom Ti hto otrimuye konfirmaciyu povinni znahoditis u stani blagodati sho dlya tih hto dosyag rozumnogo viku oznachaye sho yih spochatku slid duhovno ochistiti tayinstvom pokayannya voni takozh povinni mati namir prijnyati prichastya i buti gotovimi pokazati u svoyemu zhitti sho voni hristiyani Yevharistiya Papa Benedikt XVI provodit Yevharistiyu pri kanonizaciyi Freya Galvao v San Paulu Braziliya 11 travnya 2007 r Dlya katolikiv Yevharistiya ye tayinstvom yake zavershuye hristiyanske posvyachennya Ce opisuyetsya yak dzherelo i vershina hristiyanskogo zhittya Ceremoniya pri yakij katolik vpershe prijmaye Yevharistiyu znana yak Pershe prichastya Yevharistijne svyatkuvannya yake takozh nazivayut mesoyu abo Bozhestvennoyu liturgiyeyu vklyuchaye molitvi ta chitannya Pisan a takozh pidnoshennya hliba ta vina yaki svyashennik prinosit do vivtarya ta osvyachuye shob stati tilom ta krov yu Isusa Hrista zmina yaka nazivayetsya transubstanciaciyeyu Slova osvyachennya vidobrazhayut slova skazani Isusom pid chas Tajnoyi vecheri koli Hristos zaproponuvav svoye tilo ta krov svoyim apostolam u nich pered svoyim rozp yattyam Tayinstvo povtorno predstavlyaye robit prisutnim zhertvu Isusa na hresti ta uvichnyuye yiyi Smert i voskresinnya Hrista daruye blagodat cherez tayinstvo yake poyednuye virnih iz Hristom i odne z odnim vidmovlyayetsya vid griha sho nese grih i dopomagaye proti moralnogo griha hocha sam smertnij grih proshayetsya cherez tayinstvo pokayannya Tayinstva zcilennya Dvoma tayinstvami zcilennya ye tayinstvo pokayannya ta pomazannya hvorih Spovid Viruyuchij katolik molitsya v cerkvi v Meksici Tayinstvo pokayannya takozh zvane primirennyam proshennyam spoviddyu ta navernennyam isnuye dlya navernennya tih hto pislya hreshennya vidokremlyuye sebe vid Hrista grihom Vazhlivimi dlya cogo tayinstva ye diyi yak grishnika perevirka sovisti rozkayannya z rishuchistyu ne grishiti znovu spovid svyasheniku ta vikonannya yakogos aktu dlya vidnovlennya shkodi zapodiyanoyi grihom tak i svyashenik viznachennya akt vidshkoduvannya yakij povinen buti zdijsnenij i zvilnennya U serjoznih grihah smertnih grihah slid spoviduvatis prinajmni raz na rik i zavzhdi pered prichastyam todi yak takozh rekomenduyetsya viznannya grihiv u vini Svyashennik zobov yazanij zastosovuvati najsuvorishi pokarannya za zberezhennya pechatki spovidi absolyutnoyi tayemnici shodo bud yakih grihiv vidkritih jomu na spovidi Yeleopomazannya Triptih malyunok triptiha Vivtar semi tayinstv Ekstremalnogo pokloninnya Pomazannya hvorih oliyeyu yakij svyashenik provodiv pid chas ostannih obryadiv Rogir van der Vejden c 1445 rik Hocha hrizma vikoristovuyetsya lishe dlya troh tayinstv yaki nemozhlivo povtoriti svyashennik abo yepiskop vikoristovuye inshu oliyu dlya blagoslovennya katolika yakij cherez hvorobu chi starist pochav zagrozhuvati smertyu Vvazhayetsya sho ce tayinstvo znane yak Pomazannya hvorih daye zaspokoyennya spokij muzhnist a yaksho hvora lyudina ne mozhe zrobiti ziznannya navit proshennya grihiv Tayinstvo takozh nazivayut pokloninnyam a v minulomu ostannim pokloninnyam i ce odin iz troh tayinstv sho skladayut ostanni obryadi razom iz pokayannyam i viatikumom Yevharistiyeyu Tayinstva na sluzhbi prichastya Zgidno z Katehizmom isnuye dva tayinstva prichastya spryamovani na spasinnya inshih svyashenstvo ta shlyub V ramkah zagalnogo poklikannya buti hristiyaninom ci dva tayinstva prisvyachuyut pevnij misiyi abo poklikannyu sered narodu Bozhogo Lyudi otrimuyut svyashenni nakazi pro te shob goduvati cerkvu slovom i blagodattyu Podruzhzhya odruzhuyutsya shob yih lyubov zmicnilasya vikonuvati obov yazki svoyeyi derzhavi Svyashenstvo Pid chas obryadu rukopolozhennya svyashenniki pokladayut ruki na obryadi Tayinstvo svyashenstva osvyachuye i zamishaye deyakih hristiyan sluzhiti vsomu tilu chlenami troh stupeniv abo ordeniv yepiskopatu yepiskopi presviteratu svyashenniki i diyakonatu dyaki Cerkva viznachila pravila shodo togo hto mozhe buti visvyachenij u duhovenstvo U rimo katolickij cerkvi svyashenstvo yak pravilo obmezhene bezshlyubnimi cholovikami a yepiskopat lishe celibatnimi cholovikami Choloviki yaki vzhe perebuvayut u shlyubi mozhut buti visvyacheni v pevnih shidnih katolickih cerkvah bilshosti krayin a takozh osobistimi ordinariatami i mozhut stati diyakonami navit u Zahidnij cerkvi div klirichnij shlyub Ale stavshi katolickim svyashennikom cholovik ne mozhe odruzhitisya div klirichnij bezshlyubnist yaksho vin oficijno ne shilenij Usi svyashennosluzhiteli bud to diyakoni svyashenniki chi yepiskopi mozhut propoviduvati navchati hrestiti zasvidchuvati shlyubi ta provoditi pohoronni liturgiyi Tilki yepiskopi ta svyashenniki mozhut zdijsnyuvati tayinstva yevharistiyi primirennya pokayannya ta pomazannya hvorih Tilki yepiskopi mozhut zdijsnyuvati tayinstvo svyashennih ordeniv yake visvyachuye kogos u duhovenstvo Vinchannya Vesilna mesa na Filippinah Katolicka cerkva vchit sho shlyub ce socialnij i duhovnij zv yazok mizh cholovikom i zhinkoyu uporyadkovanij na blago podruzhzhya ta prodovzhennya rodu zgidno z katolickimi vchennyami pro seksualnu moral ce yedinij vidpovidnij kontekst dlya seksualnoyi aktivnosti Katolickij shlyub abo bud yakij shlyub mizh hreshenimi osobami bud yakoyi hristiyanskoyi konfesiyi rozglyadayetsya yak tayinstvo Tayemnichij shlyub koli vin buv zdijsnenij ne mozhe buti rozirvanij hiba sho smertyu Cerkva viznaye pevni umovi taki yak svoboda zgodi yaki vimagayutsya dlya dijsnosti bud yakogo shlyubu Krim togo cerkva vstanovlyuye konkretni pravila ta normi znani yak kanonichna forma yakih katoliki povinni dotrimuvatisya Cerkva ne viznaye rozluchennya zakinchennyam dijsnogo shlyubu i dopuskaye viznanij derzhavoyu rozluchennya lishe yak zasib zahistu vlasnosti ta dobrobutu podruzhzhya ta bud yakih ditej Odnak rozglyad okremih sprav kompetentnim cerkovnim tribunalom mozhe prizvesti do viznannya nedijsnim shlyubu deklaraciyi yaku zazvichaj nazivayut skasuvannyam Povtornij shlyub pislya rozluchennya ne dozvolyayetsya yaksho poperednij shlyub ne buv viznanij nedijsnim LiturgiyaKatolicki religijni predmeti Svyata Bibliya rozp yattya ta vervicya Sered 24 avtonomnih cerkov sui iuris isnuyut chislenni liturgijni ta inshi tradiciyi yaki nazivayutsya obryadami sho vidobrazhayut istorichne ta kulturne riznomanittya a ne riznicyu u viruvannyah U viznachenni Kodeksu kanoniv shidnih cerkov obryad ce liturgichna bogoslovska duhovna ta disciplinarna spadshina kultura ta obstavini istoriyi okremogo narodu v yakih proyavlyayetsya jogo vlasna manera zhittya u viri kozhna cerkva sui iuris Liturgiya prichastya Yevharistiyi yaku nazivayut mesoyu na Zahodi ta Bozhestvennoyu liturgiyeyu abo inshimi nazvami na Shodi ye osnovnoyu liturgiyeyu katolickoyi cerkvi Ce tomu sho ce vvazhayetsya zhertvoyu umilostivlennya samogo Hrista Najbilsh shiroko vikoristovuvanoyu formoyu ye rimskij obryad oprilyudnenij Pavlom VI u 1969 roci ta pereroblenij papoyu Ivanom Pavlom II u 2002 roci Za pevnih obstavin forma rimskogo obryadu 1962 roci zalishayetsya dozvolenoyu v rimo katolickij cerkvi Shidno katolicki cerkvi mayut vlasni obryadi Liturgiyi Yevharistiyi ta inshih tayinstv variyuyutsya vid obryadu do obryadu vidobrazhayuchi rizni bogoslovski akcenti Zahidni obryadi Dokladnishe Rimskij obryad ta Zahidni liturgijni obryadi Pidnesennya chashi pered vivtarem pislya osvyachennya pid chas urochistoyi Mesi Tridentiskoyi Mesi Rimskij obryad najposhirenishij obryad pokloninnya sho vikoristovuyetsya katolickoyu cerkvoyu Jogo vikoristannya zustrichayetsya u vsomu sviti pohodit z Rimu ta poshiryuyetsya po vsij Yevropi vplivayuchi ta vreshti resht zaminyuyuchi miscevi obryadi Ninishnya zvichajna forma mesi za rimskim obryadom sho zustrichayetsya u vidannyah Rimskogo Imshalu pislya 1969 roku zazvichaj svyatkuyetsya miscevoyu narodnoyu movoyu vikoristovuyuchi oficijno zatverdzhenij pereklad z originalnogo tekstu na latinskij movi Kontur osnovnih liturgijnih elementiv mozhna znajti na bichnij paneli U 2007 roci Papa Rimskij Benedikt XVI pidtverdiv pravomirnist podalshogo vikoristannya Rimskogo Imshalu 1962 roku yak nadzvichajnoyi formi lat forma extraordinaria rimskogo obryadu govoryachi pro nogo takozh yak pro usus antiquior davnishe vikoristannya i vidayuchi novi bilsh dozvilni normi dlya jogo vikoristannya Instrukciya vidana cherez chotiri roki govorila pro dvi formi abo zvichayi rimskogo obryadu zatverdzheni papoyu yak zvichajnu formu lat forma ordinaria i nadzvichajnu formu lat forma extraordinaria Vidannya Rimskij misal 1962 roku opublikovane za kilka misyaciv do vidkrittya Drugogo Vatikanskogo soboru bulo ostannim yake predstavilo mesu standartizovanu v 1570 roci Papoyu Piyem V na prohannya Tridetnskogo soboru i tomu vona znana yak Tridentijska Rimskij misal Papi Piya V buv piddanij neznachnim pereglyadam Papoyu Klimentom VIII u 1604 r Papoyu Urbanom VIII u 1634 r Papoyu Piyem X u 1911 r Papoyu Piyem XII u 1955 roku ta Papoyu Ivanom XXIII u 1962 roci kozhne nastupne vidannya bulo zvichajnim forma rimskoyi obryadovoyi mesi poki ne bude zaminena piznishim vidannyam Koli vidannya 1962 roku bulo zamineno vidannyam Pavla VI oprilyudnenomu v 1969 roci jogo podalshe vikoristannya spochatku vimagalo dozvolu yepiskopiv odnak Papa Benedikt XVI u 2007 roci motu proprio Summorum Pontificum dozvoliv bezkoshtovno vikoristovuvati jogo dlya Imshi yaka vidsluzhilasya bez kongregaciyi i upovnovazhiv parafiyalnih svyashennikiv dozvoliti za pevnih umov jogo vikoristannya navit na publichnih mesah Za vinyatkom chitan z Pisan yaki Papa Benedikt dozvoliv progoloshuvati narodnoyu movoyu voni vidznachayutsya suto na liturgijnij latini Z 2014 roku svyashennosluzhiteli v nevelikih osobistih ordinariatah stvorenih dlya grup kolishnih anglikanciv zgidno z polozhennyami dokumenta 2009 roku Anglicanorum Coetibus mozhut vikoristovuvati variaciyu rimskogo obryadu pid nazvoyu Bozhestvenne pokloninnya abo mensh formalno Ordinariatske vikoristannya yakij vklyuchaye elementi anglikanskoyi liturgiyi ta tradicij primishennya protestovane anglikanskimi liderami U Milanskij arhiyeparhiyi de ye blizko p yati miljoniv katolikiv najbilshih u Yevropi vidpravlyayut mesu za ambrozijskim obryadom Inshi obryadi rimo katolickoyi cerkvi vklyuchayut mozarabski ta obryadi deyakih religijnih institutiv Ci liturgijni obryadi buli antichnimi shonajmenshe za 200 rokiv do 1570 roku tobto dati Quo primum Papi Piya V i tomu yim dozvolyalosya prodovzhuvati Vinchannya shidno sirijskih obryadiv yake provodiv yepiskop Siro Malabarskoyi katolickoyi cerkvi v Indiyi odniyeyi z 23 shidno katolickih cerkov u povnomu spilkuvanni z papoyu ta Latinskoyu cerkvoyu Shidni obryadi Shidni katolicki cerkvi podilyayut spilni votchini ta liturgijni obryadi yak yihni kolegi vklyuchayuchi shidnu pravoslavnu ta inshi shidno hristiyanski cerkvi yaki bilshe ne perebuvayut u spilkuvanni zi Svyatim Prestolom Do nih nalezhat cerkvi sho istorichno rozvivalisya v Rosiyi na Kavkazi na Balkanah u Pivnichno Shidnij Africi Indiyi ta na Blizkomu Shodi Shidni katolicki cerkvi ce grupi virnih yaki abo nikoli ne vihodili iz spilkuvannya zi Svyatim Prestolom abo vidnovili spilkuvannya z nim cinoyu rozrivu spilkuvannya zi svoyimi odnodumcyami tiyeyi samoyi tradiciyi Obryadi sho vikoristovuyutsya shidnimi katolickimi cerkvami vklyuchayut vizantijskij obryad u jogo antiohijskomu greckomu ta slov yanskomu riznovidah aleksandrijskij obryad sirijski obryadi virmenskij obryad i haldejskij obryad Shidno katolicki cerkvi mayut avtonomiyu vstanovlyuvati detali svoyih liturgijnih form ta bogosluzhin u pevnih mezhah dlya zahistu tochnogo dotrimannya yih liturgijnoyi tradiciyi U minulomu deyaki obryadi yaki vikoristovuvali shidno katolicki cerkvi pidlyagali pevnomu liturgijnomu latinizuvannyu Odnak ostannimi rokami shidni katolicki cerkvi povernulis do tradicijnoyi shidnoyi praktiki zgidno z dekretom Vatikanu II Orientalium Ecclesiarum Kozhna cerkva maye svij liturgijnij kalendar Socialni ta kulturni problemiKatolicke socialne vchennya Katolicke socialne vchennya vidobrazhayuchi turbotu yaku Isus viyavlyav do bidnih robit velikij nagolos na tilesnih dilah miloserdya ta duhovnih dilah miloserdya a same na pidtrimci i turboti pro hvorih bidnih ta strazhdayuchih Cerkovne vchennya vimagaye pilgovogo viboru dlya bidnih todi yak kanonichne zakonodavstvo peredbachaye sho hristiyanski virni takozh zobov yazani spriyati socialnij spravedlivosti i pam yatayuchi pro zapovid Gospoda dopomagati bidnim Shiroko vvazhayetsya sho jogo osnovi zakladeni enciklichnim listom Papi Leva XIII 1891 r Rerum novarum yakij pidtrimuye prava ta gidnist praci ta pravo robitnikiv na stvorennya profspilok Katolicke vchennya shodo seksualnosti vimagaye praktiki cnotlivosti z akcentom na pidtrimku duhovnoyi ta tilesnoyi cilisnosti lyudskoyi osobistosti Shlyub vvazhayetsya yedinim vidpovidnim kontekstom dlya seksualnih dij Vchennya cerkvi pro seksualnist staye predmetom dedali bilshih superechok osoblivo pislya zakrittya Drugogo Vatikanskogo soboru cherez zminu kulturnih ustanovok u zahidnomu sviti sho opisuyetsya yak seksualna revolyuciya Cerkva takozh rozglyadala pitannya upravlinnya prirodnim seredovishem ta jogo vzayemozv yazok z inshimi socialnimi ta teologichnimi vchennyami U dokumenti Laudato si vid 24 travnya 2015 r Papa Rimskij Francisk kritikuye spozhivannya ta bezvidpovidalnij rozvitok a takozh narikaye na pogirshennya dovkillya ta globalne poteplinnya Papa visloviv zanepokoyennya tim sho poteplinnya planeti ye simptomom bilshoyi problemi bajduzhist rozvinenogo svitu do rujnuvannya planeti koli lyudi pragnut otrimati korotkostrokovi ekonomichni vigodi Suspilni poslugi Svyata Tereza z Kalkutti vistupala za hvorih bidnih ta nuzhdennih praktikuyuchi diyi tilesnih miloserdya Katolicka cerkva ye najbilshim nederzhavnim postachalnikom osvitnih ta medichnih poslug u sviti U 2010 roci Papska rada katolickoyi cerkvi z pitan dushpastirskoyi dopomogi pracivnikam ohoroni zdorov ya zayavila sho cerkva upravlyaye 26 zakladiv ohoroni zdorov ya u sviti vklyuchayuchi likarni kliniki dityachi budinki apteki ta centri dlya hvorih na prokazu Cerkva zavzhdi zajmalasya osvitoyu pochinayuchi z chasu zasnuvannya pershih universitetiv Yevropi Vin upravlyaye ta sponsoruye tisyachi pochatkovih ta serednih shkil koledzhiv ta universitetiv u vsomu sviti ta upravlyaye najbilshoyu u sviti nederzhavnoyu shkilnoyu sistemoyu Religijni instituti dlya zhinok vidigravali osoblivo pomitnu rol u nadanni medichnih ta osvitnih poslug yak napriklad za nakazom takih yak Sestri miloserdya Malenki Sestri Bidni Misionerki Miloserdya Sestri Svyatogo Josifa Najsvyatishogo Sercya sestri Presvyatogo Tayinstva ta dochki miloserdya svyatogo Vinsenta de Polya Katolicka monahinya Mati Tereza z Kalkutti Indiya zasnovnicya Misioneriv miloserdya bula nagorodzhena Nobelivskoyu premiyeyu miru v 1979 roci za svoyu gumanitarnu diyalnist sered bidnih v Indiyi Taku zh nagorodu yepiskop Karlos Filipe Himenes Belo otrimav u 1996 roci za robotu shodo spravedlivogo ta mirnogo virishennya konfliktu u Shidnomu Timori Cerkva takozh aktivno bere uchast u mizhnarodnij dopomozi ta rozvitku cherez taki organizaciyi yak Katolicki sluzhbi dopomogi Mizhnarodnij Karitas Dopomoga cerkvi yaka potrebuye dopomogi grupi advokaciyi bizhenciv taki yak Sluzhba bizhenciv yezuyitiv ta grupi dopomogi gromadi taki yak Tovaristvo Svyatogo Vinsenta de Polya Seksualna moral Alegoriya cnotlivosti Gansa Memlinga Katolicka cerkva zaklikaye vsih chleniv cerkvi do cnoti vidpovidno do svogo stanu v zhitti Cnota vklyuchaye strimanist samovladannya osobiste ta kulturne zrostannya ta bozhestvennu blagodat Ce vimagaye utrimannya vid pozhadlivosti masturbaciyi bludu pornografiyi prostituciyi ta osoblivo zgvaltuvannya Cnota dlya tih hto ne perebuvaye u shlyubi vimagaye zhittya na utrimanni utrimannya vid seksualnih dij ti hto odruzhenij poklikani do podruzhnoyi cnoti U vchenni cerkvi seksualna aktivnist priznachayetsya podruzhnim param chi to v tayinskomu shlyubi mizh hristiyanami chi v prirodnomu shlyubi koli odin abo obidva podruzhzhya nehresheni Navit u romantichnih stosunkah osoblivo u shlyubi partneri poklikani praktikuvati strimanist shob pereviriti vzayemopovagu ta virnist Cnota u shlyubi vimagaye zokrema podruzhnoyi virnosti ta zahistu rodyuchosti shlyubu Para povinna vihovuvati doviru ta chesnist a takozh duhovnu ta fizichnu blizkist Seksualna aktivnist zavzhdi povinna buti vidkritoyu dlya mozhlivosti zhittya cerkva nazivaye ce prokreativnim znachennyam Ce takozh povinno zavzhdi zblizhuvati zakohanu paru cerkva nazivaye ce ob yednavchim znachennyam Kontracepciya ta deyaki inshi seksualni praktiki zaboroneni hocha prirodni metodi planuvannya sim yi dozvolyayut zabezpechiti zdorovij interval mizh narodzhennyami abo vidklasti ditej z spravedlivoyi prichini Papa Francisk zayaviv u 2015 roci sho vin sturbovanij tim sho cerkva stala oderzhimoyu takimi problemami yak aborti odnostatevi shlyubi ta kontracepciya i kritikuvav katolicku cerkvu za te sho vona stavit dogmi pered kohannyam i za te sho prioritet moralnih doktrin nadayetsya dopomozi bidnim i marginalizovani Skasuvannya shlyubu Kanonichne zakonodavstvo ne peredbachaye rozluchennya mizh hreshenimi osobami oskilki dijsnij spovnenij tayinstva shlyub vvazhayetsya zv yazkom na vse zhittya Odnak viznannya nedijsnim mozhe buti nadano koli bude nadano dokaz togo sho osnovni umovi ukladennya dijsnogo shlyubu buli vidsutni z samogo pochatku inshimi slovami sho shlyub buv nedijsnim cherez pevni pereshkodi Viznannya nikchemnosti yake zazvichaj nazivayut skasuvannyam ce rishennya cerkovnogo tribunalu yake viznachaye sho shlyub buv zdijsnenij nepravomirno Krim togo shlyubi mizh nehreshenimi osobami mozhut buti rozirvani z papskogo dozvolu za pevnih situacij takih yak bazhannya odruzhitisya z katolikom za privileyem Paulina chi Petri Sproba povtornogo odruzhennya pislya rozluchennya bez viznannya nedijsnim stavit podruzhzhya sho odruzhivsya vdruge u situaciyi publichnogo ta postijnogo perelyubu Nevinnij cholovik yakij zhive na kontinenciyi pislya rozluchennya abo pari yaki zhivut na kontinenti pislya civilnogo rozluchennya z serjoznoyi prichini ne grishat U 2006 roci yeparhialni tribunali rozglyanuli ponad 49000 sprav pro viznannya shlyubu nedijsnim u 2006 roci Za ostanni 30 rokiv u Spoluchenih Shtatah vidbulosya blizko 55 70 skasuvannya Zrostannya skasuvannya bulo znachnim u SShA v 2006 r bulo skasovano 27 000 shlyubiv proti 338 u 1968 r Odnak priblizno 200 000 odruzhenih katolikiv u SShA shorichno rozluchayutsya Zagalom 10 miljoniv stanom na 2006 rik Rozluchennya zrostaye v deyakih yevropejskih krayinah de perevazhno katoliki U deyakih perevazhno katolickih krayinah lishe v ostanni roki bulo zaprovadzheno rozluchennya napriklad Italiya 1970 Portugaliya 1975 Braziliya 1977 Ispaniya 1981 Irlandiya 1996 Chili 2004 ta Malta 2011 todi yak Filippini ta Vatikan ne mayut proceduri rozluchennya odnak Filippini dozvolyayut rozluchennya musulman Kontracepciya Pavlo VI vipustiv za lyudske zhittya 25 lipnya 1968 roku Cerkva vchit sho statevij akt povinen vidbuvatisya lishe mizh cholovikom i zhinkoyu yaki odruzheni odne z odnim i bez vikoristannya zasobiv kontrolyu za narodzhuvanistyu chi kontracepciyi U svoyij enciklici Humanae vitae 1968 Papa Pavlo VI rishuche vidkinuv bud yaku kontracepciyu tim samim superechivshi inakomislyachim u cerkvi yaki rozglyadala protizaplidni tabletki yak etichno vipravdanij metod kontracepciyi hocha vin dozvoliv regulyuvannya narodzhuvanosti shlyahom prirodnogo planuvannya sim yi Osoblivo ce vchennya prodovzhiv Ivan Pavlo II u svoyij enciklici Evangelium Vitae de vin poyasniv poziciyu cerkvi shodo kontracepciyi abortiv ta evtanaziyi zasudivshi yih yak chastinu kulturi smerti ta zaklikayuchi natomist do kulturi zhittya Bagato zahidnih katolikiv vislovili znachnu nezgodu z cerkovnim vchennyam pro kontracepciyu Politichna lobistska grupa Katoliki za vibir yaka ne pov yazana z katolickoyu cerkvoyu zayavila u 1998 roci sho 96 katolickih zhinok u pevnij moment svogo zhittya vzhivali zasobi kontracepciyi i sho 72 katolikiv vvazhayut sho htos mozhe buti horoshim katolikom ne pidkoryayuchis vchennyu cerkvi shodo kontrolyu nad narodzhuvanistyu Vikoristannya prirodnih metodiv planuvannya sim yi sered katolikiv u Spoluchenih Shtatah nibito nizke hocha yih kilkist ne mozhe buti tochno vidoma Oskilki katolicki medichni pracivniki ye odnimi z najbilshih postachalnikiv poslug dlya hvorih na VIL SNID u vsomu sviti u cerkvi ta poza neyu isnuyut superechki shodo vikoristannya prezervativiv yak zasobu obmezhennya novih infekcij oskilki vikoristannya prezervativiv zazvichaj ye zaboronenim vikoristannyam kontracepciyi Podibnim chinom katolicka cerkva vistupaye proti zaplidnennya in vitro EKO kazhuchi sho shtuchnij proces zaminyuye lyubov mizh cholovikom i druzhinoyu Krim togo vin vistupaye proti EKO oskilki ce mozhe sprichiniti utilizaciyu embrioniv katoliki vvazhayut sho embrion ce osobina z dusheyu Z ciyeyi prichini katolicka cerkva takozh vistupaye proti abortiv Gomoseksualnist Div takozh Spisok pozicij hristiyanskih denominacij shodo gomoseksualnosti Katolicka cerkva takozh vchit sho gomoseksualni akti superechat prirodnomu zakonu diyi serjoznoyi rozbeshenosti ni za yakih obstavin ne mozhut buti shvaleni ale tim hto maye gomoseksualni nahili mayut pravo povagu ta gidnist Vidpovidno do Katehizmu katolickoyi cerkvi Kilkist cholovikiv i zhinok yaki mayut gliboko zakripleni gomoseksualni tendenciyi ne ye neznachnoyu Cya shilnist yaka ob yektivno nevporyadkovana ye dlya bilshosti z nih viprobuvannyam Yih potribno prijmati z povagoyu spivchuttyam ta chujnistyu Slid unikati bud yakih oznak nespravedlivoyi diskriminaciyi shodo nih Gomoseksualni osobi poklikani do cnotlivosti Chesnotami samovladannya sho vchat yih vnutrishnij svobodi chasom pidtrimkoyu bezkorislivoyi druzhbi molitvoyu ta tayinskoyu blagodattyu voni mozhut i povinni postupovo i rishuche nablizhatisya do hristiyanskoyi doskonalosti Cyu chastinu Katehizmu procituvav Papa Francisk u interv yu 2013 roku v yakomu vin zauvazhiv na zapitannya pro osobu Ya dumayu sho koli ti stikayeshsya z takoyu lyudinoyu osoboyu pro yaku jogo zapituvali ti povinen robiti riznicyu mizh faktom sho lyudina ye geyem i faktom togo sho ye na lobi bo na lobi vse nedobre Ce pogano Yaksho lyudina gej i shukaye Gospoda i maye dobru volyu nu hto ya takij shob suditi yiyi Ce zauvazhennya ta inshi zauvazhennya zrobleni v tomu samomu interv yu rozglyadalisya yak zmina tonu ale ne suti vchennya cerkvi yake vklyuchaye protidiyu odnostatevim shlyubam Deyaki okremi katolicki grupi vistupayut proti poziciyi katolickoyi cerkvi ta pragnut yiyi zminiti Svyashenni ordeni i zhinki Religijni zhinki ta choloviki zajmayutsya riznimi profesiyami vid spoglyadalnoyi molitvi do navchannya nadannya medichnoyi dopomogi ta roboti misionerami Hocha svyashenni chini zarezervovani dlya cholovikiv katolicki zhinki vidigravali riznomanitnu rol u zhitti cerkvi a religijni instituti zabezpechuvali oficijnij prostir dlya yih uchasti a monastiri prostori dlya svogo samovryaduvannya molitvi ta vplivu protyagom bagatoh stolit Religijni sestri ta monahini brali aktivnu uchast u rozrobci ta keruvanni vsesvitnoyu merezheyu ohoroni zdorov ya ta osviti cerkvi Zusillya na pidtrimku visvyachennya zhinok u svyashenstvo prizveli do kilkoh rishen Rimskoyi kuriyi abo pap proti ciyeyi propoziciyi yak u Deklaraciyi z pitan prijnyattya zhinok do svyashenstva ministriv 1976 Mulieris Dignitatem 1988 ta Ordinatio sacerdotalis 1994 Zgidno z ostannoyu postanovoyu viyavlenoyu v Ordinatio sacerdotalis Papa Rimskij Ivan Pavlo II pidtverdiv sho katolicka cerkva ne vvazhaye sebe upovnovazhenoyu prijmati zhinok na svyashennichi svyachennya Naperekir cim rishennyam opozicijni grupi taki yak rimo katolicki zhinki svyashenniki provodili ceremoniyi yaki voni zatverdzhuyut yak sakramentalni obryadi z yak vvazhayut u pershi kilka vipadkiv rukopolozhennyam katolickogo yepiskopa yaki zgidno z kanonichnim pravom ye yak nezakonnimi tak i nedijsnimi vvazhayetsya prostim modelyuvannyam tayinstva rukopolozhennya Kongregaciya dogmatiki viri u vidpovid vistupila iz zayavoyu u yakij utochnyuyetsya sho bud yaki katolicki yepiskopi yaki berut uchast u ceremoniyah hirotoniyi zhinok a takozh sami zhinki yaksho voni budut katolikami avtomatichno otrimayut vidluchennya latae sententiae bukvalno z virok vzhe zastosovano tobto avtomatichno posilayuchis na kanon 1378 kanonichnogo prava ta inshi cerkovni zakoni Vipadki seksualnogo nasilstva Z 1990 h rokiv problema seksualnogo zlovzhivannya nepovnolitnimi katolickim duhovenstvom ta inshimi chlenami cerkvi stala predmetom civilnogo sudochinstva kriminalnogo peresliduvannya visvitlennya u ZMI ta publichnih debativ u krayinah svitu Katolicka cerkva zaznala kritiki za rozglyad skarg shodo zhorstokogo povodzhennya koli stalo vidomo sho deyaki yepiskopi zahishali zvinuvachenih svyashenikiv perekladayuchi yih na inshi pastirski zavdannya de deyaki prodovzhuvali vchinyati seksualni zlochini U vidpovid na skandal buli vstanovleni oficijni proceduri yaki dopomagayut zapobigati zlovzhivannyam zaohochuvati povidomlennya pro bud yaki zlovzhivannya ta negajno obroblyati taki povidomlennya hocha grupi sho buli zhertvi zaperechuvali yih efektivnist U 2014 roci Papa Francisk zasnuvav Papsku komisiyu z pitan zahistu nepovnolitnih IstoriyaDokladnishe Istoriya Katolickoyi cerkviNa cij fresci 1481 82 P yetro Perudzhino v Sikstinskij kapeli zobrazheno Isusa yakij daruvav nebesni klyuchi svyatomu Petru Tajna vecherya freska napisana naprikinci 1490 h rokiv Leonardo da Vinchi na yakij zobrazhena ostannya vecherya Isusa ta jogo dvanadcyati apostoliv naperedodni rozp yattya Bilshist apostoliv pohovani v Rimi vklyuchayuchi svyatogo Petra Hristiyanska religiya bazuyetsya na vchenni Isusa Hrista yakij zhiv i propoviduvav u I stolitti nashoyi eri v provinciyi Yudeya Rimskoyi imperiyi Katolicka teologiya vchit sho suchasna katolicka cerkva ye prodovzhennyam ciyeyi rannohristiyanskoyi spilnoti stvorenoyi Isusom Hristiyanstvo poshirilosya po vsij rannij Rimskij imperiyi popri peresliduvannya cherez konflikti z yazichnickoyu derzhavnoyu religiyeyu Imperator Kostyantin uzakoniv praktiku hristiyanstva v 313 roci i vona stala derzhavnoyu religiyeyu v 380 roci Germanski zagarbniki rimskoyi teritoriyi v V i VI stolittyah bagato z yakih ranishe prijmali arianske hristiyanstvo vreshti prijnyali katolicizm shob ob yednatisya z papstvom i monastiri U VII VIII stolittyah rozshirennya musulmanskih zavoyuvan pislya prihodu islamu prizvelo do panuvannya arabiv u Seredzemnomor yi sho rozirvalo politichni zv yazki mizh ciyeyu oblastyu ta Pivnichnoyu Yevropoyu ta poslabilo kulturni zv yazki mizh Rimom ta Vizantijskoyu imperiyeyu Konflikti pov yazani z vladoyu v cerkvi osoblivo z avtoritetom yepiskopa Rimu ostatochno zavershilis shidno zahidnim rozkolom u XI stolitti rozdilivshi cerkvu na katolicku ta pravoslavnu cerkvi Ranishe rozkol u cerkvi vidbuvsya pislya Efeskogo soboru 431 ta Halkedonskogo soboru 451 Odnak dekilka shidnih cerkov zalishalis u spilkuvanni z Rimom a chastini deyakih inshih vstanovili spilkuvannya u XV stolitti ta piznishe utvoryuyuchi tak zvani shidni katolicki cerkvi Ranni monastiri po vsij Yevropi dopomogli zberegti grecku ta rimsku klasichnu civilizaciyu Zreshtoyu cerkva stala dominuyuchim vplivom zahidnoyi civilizaciyi v suchasnu epohu Bagato diyachiv epohi Vidrodzhennya buli mecenami cerkvi Odnak u XVI stolitti dlya cerkvi zokrema yiyi religijnogo avtoritetu pochali vinikati vikliki diyachiv protestantskoyi Reformaciyi a takozh u XVII stolitti svitskih intelektualiv v epohu Prosvitnictva Odnochasno ispanski ta portugalski doslidniki ta misioneri poshiryuvali vpliv cerkvi cherez Afriku Aziyu ta Novij svit U 1870 roci Pershij Vatikanskij sobor progolosiv dogmu pro nepomilnist papsku i Korolivstvo Italiya aneksuvalo misto Rim ostannyu chastinu Papskoyi derzhavi sho bula vklyuchena do novoyi naciyi U XX stolitti antiklerikalni uryadi v usomu sviti vklyuchayuchi Meksiku ta Ispaniyu peresliduvali abo strachuvali tisyachi svyashennosluzhiteliv ta nespecialistiv U Drugij svitovij vijni cerkva zasudila nacizm i zahistila sotni tisyach yevreyiv vid Golokostu prote jogo zusillya buli kritikovani yak nedostatni Pislya vijni svoboda virospovidannya bula serjozno obmezhena v komunistichnih krayinah yaki neshodavno buli priyednani do Radyanskogo Soyuzu deyaki z yakih mali velike katolicke naselennya U 1960 h rokah Drugij Vatikanskij sobor priviv do reform cerkovnoyi liturgiyi ta praktiki yaku zahisniki opisuvali yak vidkrivannya vikon ale kritikuvali katoliki tradicionalisti V umovah posilenoyi kritiki yak zseredini tak i zzovni cerkva v riznij chas pidtrimuvala abo pidtverdzhuvala superechlivi doktrinalni poziciyi shodo seksualnosti ta stati vklyuchayuchi obmezhennya duhovenstva cholovikami ta moralni zakliki proti abortiv kontracepciyi seksualnoyi aktivnosti poza shlyubom povtornogo odruzhennya pislya rozluchennya bez anulyuvannya ta proti odnostatevih shlyubiv Apostolska doba ta papstvo Doruchennya Isusa svyatomu Petru U Novomu Zaviti zokrema v Yevangeliyah zafiksovano diyalnist ta navchannya Isusa jogo priznachennya dvanadcyatma apostolami ta jogo Velike doruchennya apostoliv vkazuyuchi yim prodovzhuvati jogo spravu Kniga Diyi apostoliv rozpovidaye pro zasnuvannya hristiyanskoyi cerkvi ta poshirennya yiyi poslannya do Rimskoyi imperiyi Katolicka cerkva vchit sho yiyi derzhavne sluzhinnya rozpochalos u P yatidesyatnicyu sho vidbulosya cherez p yatdesyat dniv pislya dati yak vvazhayetsya sho Hristos voskres Na P yatidesyatnicyu apostoli yak vvazhayut otrimali Svyatogo Duha gotuyuchi yih do svoyeyi misiyi v kerivnictvi cerkvoyu Katolicka cerkva vchit sho kolegiya yepiskopiv na choli z yepiskopom Rimu ye nastupnikami apostoliv U rozpovidi pro Spovid Petra znajdenomu v Yevangeliyi vid Matviya Hristos viznachaye Petra skeleyu na yakij bude pobudovana Hristova cerkva Katolicka cerkva vvazhaye yepiskopa Rima papu nastupnikom svyatogo Petra Deyaki vcheni zayavlyayut sho Petro buv pershim yepiskopom Rimu Inshi kazhut sho institut papstva ne zalezhit vid dumki sho Petro buv yepiskopom Rimu abo navit vid togo sho vin koli nebud buv u Rimi Bagato vchenih vvazhayut sho cerkovna struktura z mnozhini presviteriv yepiskopiv zberigalasya v Rimi do seredini II stolittya koli bula prijnyata struktura yedinogo yepiskopa ta mnozhini presviteriv i sho piznishe pismenniki retrospektivno zastosuvali termin yepiskop Rimu do najvidatnishih predstavnikiv duhovenstva u poperednij period a takozh do samogo Petra Na cij pidstavi Oskar Kullmann Genri Chadvik ta Bart D Erman stavlyat pid sumniv pitannya pro te chi isnuvav formalnij zv yazok mizh Petrom ta suchasnim papstvom Rajmond E Braun takozh kazhe sho anahronichno govoriti pro Petra z tochki zoru miscevogo yepiskopa Rimu ale sho hristiyani togo periodu divilisya b na Petra yak na roli yaki mogli b suttyevo spriyati rozvitku roli papstva v nastupnij cerkvi Ci roli zaznachaye Braun nadzvichajno spriyali tomu sho bachili yepiskopa Rima yepiskopa mista de Petro pomer i de Pavlo zasvidchiv pravdu Hrista yak nastupnika Petra yakij pikluvavsya pro zagalnocerkovnu cerkvu Antichnist i Rimska imperiya Umovi v Rimskij imperiyi spriyali poshirennyu novih idej Merezha dorig ta vodnih shlyahiv imperiyi polegshila podorozhi i Pax Romana zdijsniv podorozh bezpechnoyu Imperiya zaohochuvala poshirennya spilnoyi kulturi z greckim korinnyam sho dozvolyalo legshe vislovlyuvati ta rozumiti ideyi Odnak na vidminu vid bilshosti religij v Rimskij imperiyi hristiyanstvo vimagalo vid svoyih prihilnikiv zrektisya vsih inshih bogiv sho prijnyato v yudayizmi div Idolopoklonstvo Vidmova hristiyan priyednuvatisya do yazichnickih svyatkuvan oznachala sho voni ne zmogli brati uchast u bilshij chastini suspilnogo zhittya sho viklikalo u nehristiyan u tomu chisli derzhavnih organiv strah sho hristiyani rozgnivali bogiv i tim samim zagrozhuvali miru ta procvitannyu Imperiyi Vnaslidok cogo peresliduvannya buli viznachalnoyu risoyu hristiyanskogo samorozuminnya doki hristiyanstvo ne bulo legalizovano v IV stolitti U 313 roci Milanskij edikt imperatora Kostyantina I legalizuvav hristiyanstvo a v 330 roci Kostyantin perenis impersku stolicyu do Konstantinopolya suchasnogo Stambula Turechchina 380 roku Solunskij ukaz zrobiv nikejske hristiyanstvo derzhavnoyu cerkvoyu Rimskoyi imperiyi i poziciya takoyi sho na zmenshuvanij teritoriyi Vizantijskoyi imperiyi zberigatimetsya do zakinchennya samoyi imperiyi voseni Konstantinopolya v 1453 roci V inshih miscyah cerkva ne bula imperiyi sho stalo osoblivo zrozumilim iz shidno zahidnim rozkolom U period Semi Vselenskih soboriv viniklo p yat pervinnih katedr domovlenist oformlena v seredini VI stolittya imperatorom Yustinianom I yak pentarhiya Rimu Konstantinopolya Antiohiyi Yerusalimu ta Aleksandriyi 451 roku Halkedonskij sobor u kanoni spirnoyi dijsnosti pidvishiv Konstantinopolskij prestol do stanovisha drugogo za vplivom ta vladoyu dlya yepiskopa Rimu Z s Vid 350 do s 500 yepiskopi abo papi Rimski postijno zbilshuvali svoyu vladu zavdyaki postijnomu vtruchannyu na pidtrimku pravoslavnih lideriv u bogoslovskih superechkah sho zaohochuvalo zvernennya do nih Imperator Yustinian yakij u pidkontrolnih jomu oblastyah ostatochno vstanoviv formu cezaropapizmu pri yakij vin mav pravo ta obov yazok regulyuvati svoyimi zakonami najdribnishi detali bogosluzhinnya ta disciplini a takozh diktuvati teologichni dumki cerkva vidnovila imperatorsku vladu nad Rimom ta inshimi chastinami Zahodu zapochatkuvavshi period nazvanij Vizantijskim papstvom 537 752 pid chas yakogo yepiskopi Rimu abo papi vimagali shvalennya vid imperatora v Konstantinopoli abo vid jogo predstavnika v Ravenni dlya osvyachennya i bilshist z nih buli vibrani imperatorom sered jogo grekomovnih piddanih sho prizvelo do plavki zahidnih ta shidnih hristiyanskih tradicij u mistectvi a takozh u liturgiyi Bilshist germanskih plemen yaki v nastupni stolittya vtorglisya do Rimskoyi imperiyi prijnyali hristiyanstvo v jogo arianskij formi yaku katolicka cerkva ogolosila yeretichnoyu Viniklij vnaslidok cogo religijnij rozlad mizh nimeckimi pravitelyami ta katolickimi piddanimi vdalosya uniknuti koli v 497 roci Hlodvig I frankskij pravitel perejshov u pravoslavnij katolicizm ob yednavshis z papstvom i monastiryami Vestgoti v Ispaniyi nasliduvali jogo v 589 r a langobardi v Italiyi protyagom VII st Zahidne hristiyanstvo osoblivo zavdyaki svoyim monastiryam bulo golovnim faktorom zberezhennya klasichnoyi civilizaciyi z yiyi mistectvom div Ilyuminovanij rukopis ta gramotnistyu Svoyimi pravilami Benedikt Nursijskij bl 480 543 odin iz zasnovnikiv zahidnogo chernectva zdijsniv velicheznij vpliv na yevropejsku kulturu shlyahom privlasnennya monastirskoyi duhovnoyi spadshini rannoyi katolickoyi cerkvi a z rozpovsyudzhennyam Benediktinska tradiciya cherez zberezhennya ta peredachu antichnoyi kulturi U cej period monastirska Irlandiya stala centrom navchannya i ranni irlandski misioneri taki yak Kolumban i Kolumba poshiryuvali hristiyanstvo ta stvoryuvali monastiri po vsij kontinentalnij Yevropi Serednovichchya ta Vidrodzhennya Kreslennya XIX stolittya baziliki starogo svyatogo Petra spochatku pobudovanoyi v 318 roci imperatorom Kostyantinom Katolicka cerkva mala dominuyuchij vpliv na zahidnu civilizaciyu vid piznoyi antichnosti do zoru suchasnoyi epohi Ce buv osnovnij sponsor romanskogo gotichnogo renesansnogo manyeristichnogo ta barokovogo stiliv u mistectvi arhitekturi ta muzici Taki postati epohi Vidrodzhennya yak Rafael Mikelandzhelo Leonardo da Vinchi Bottichelli Fra Andzheliko Tintoretto Tician Bernini ta Karavadzho ye prikladami chislennih hudozhnikiv vizualistiv yakih finansuye cerkva Istorik Pol Legutko zi Stenfordskogo universitetu skazav sho katolicka cerkva znahoditsya v centri rozvitku cinnostej idej nauki zakoniv ta institucij yaki stanovlyat te sho mi nazivayemo zahidnoyu civilizaciyeyu Masovi vtorgnennya islamu v seredini VII stolittya rozpochali trivalu borotbu mizh hristiyanstvom ta islamom po vsomu Seredzemnomorskomu basejnu Nezabarom Vizantijska imperiya vtratila zemli shidnih patriarhativ Yerusalimu Aleksandriyi ta Antiohiyi i bula zvedena do zemli Konstantinopolya stolici imperiyi V rezultati panuvannya islamu v Seredzemnomu mori frankska derzhava roztashovana v centri vid cogo morya zmogla evolyucionuvati yak dominuyucha derzhava yaka formuvala Zahidnu Yevropu serednovichchya Bitvi pid Tuluzoyu ta Puatye zupinili prosuvannya islamu na Zahodi a nevdala obloga Konstantinopolya zupinila jogo na Shodi Cherez dva tri desyatilittya u 751 r Vizantijska imperiya prograla langobardam misto Ravennu zvidki vona keruvala nevelikimi fragmentami Italiyi vklyuchayuchi Rim sho viznali yiyi suverenitet Padinnya Ravenni oznachalo sho pidtverdzhennya z boku vzhe ne isnuyuchogo ekzarha ne vimagalosya pid chas viboriv u 752 r Papi Rimskogo Stefana II i sho papstvo bulo zmushene shukati v inshomu misci civilnu vladu shob zahistiti jogo 754 roku na nagalne prohannya papi Stefana frankskij korol Pepin Korotkij zavoyuvav langobardiv Potim vin podaruvav papi rimski zemli kolishnogo ekzarhatu takim chinom zapochatkuvavshi Papsku derzhavu Rim ta Vizantijskij Shid glibshe zagliblyuvatimutsya v konflikt pid chas fotijskogo rozkolu 860 h rokiv koli Fotij kritikuvav latinskij zahid za dodavannya klauzuli filiokve pislya vidluchennya vid cerkvi Mikoloyu I Hocha rozkol buv primirenij nevirisheni pitannya prizveli b do podalshogo podilu Shartrskij sobor 1220 U XI stolitti zusillya Gildebranda Sovanskogo prizveli do stvorennya Kolegiyi kardinaliv dlya obrannya novih pap pochinayuchi z papi Oleksandra II na papskih viborah 1061 roku Koli Oleksandr II pomer Gildebrand buv obranij nastupnikom jogo yak Papa Grigorij VII Osnovna viborcha sistema Kolegiyi kardinaliv yaku dopomig stvoriti Grigorij VII prodovzhuvala funkcionuvati do XXI stolittya Dali Papa Grigorij VII iniciyuvav grigorianski reformi shodo nezalezhnosti duhovenstva vid svitskoyi vladi Ce prizvelo do superechki pro investiciyi mizh cerkvoyu ta imperatorami Svyashennoyi Rimskoyi imperiyi nad yakimi mali povnovazhennya priznachati yepiskopiv ta pap U 1095 roci Vizantijskij imperator Oleksij I zvernuvsya do Papi Rimskogo Urbana II z prohannyam dopomogti vidnoviti vtorgnennya musulman u Vizantijsko seldzhukskih vijnah sho prizvelo do rozgortannya Urbanom Pershogo hrestovogo pohodu spryamovanogo na dopomogu Vizantijskij imperiyi ta povernennya Svyatoyi Zemli pid hristiyanskij kontrol U XI stolitti napruzheni vidnosini mizh perevazhno greckoyu cerkvoyu ta rimo katolickoyu cerkvoyu rozdilili yih u shidno zahidnomu shizmi chastkovo cherez konflikti shodo papskoyi vladi Chetvertij hrestovij pohid i pograbuvannya Konstantinopolya hrestonoscyami renegatami doveli ostatochne porushennya U cej vik veliki gotichni sobori u Franciyi buli virazom populyarnoyi gordosti za hristiyansku viru Period Vidrodzhennya buv zolotoyu epohoyu dlya katolickogo mistectva Na foto stelya Sikstinskoyi kapeli rozpisana Mikelandzhelo Na pochatku XIII stolittya ubogi ordeni buli zasnovani Franciskom Assizkim ta Dominikom de Gusmanom Studia conventualia i studia generalia ubogih ordeniv zigrali veliku rol u peretvorenni cerkovnih sobornih shkil ta palacovih shkil takih yak Karl Velikij v Aaheni u viznachni universiteti Yevropi U cih shkolah navchalisya ta vikladali sholastichni teologi ta filosofi taki yak dominikanskij svyashennik Toma Akvinskij Suma teologiyi Akvinskogo stala intelektualnoyu vihoyu u sintezi spadshini davnogreckih filosofiv takih yak Platon ta Aristotel zi zmistom hristiyanskogo odkrovennya Zrostannya vidchuttya cerkovno derzhavnih konfliktiv oznamenuvalo XIV stolittya Shob uniknuti nestabilnosti v Rimi Kliment V u 1309 roci Stav pershim iz semi pap sho meshkali u ukriplenomu misti Avinjon na pivdni Franciyi v period znanij yak Avinjonske papstvo Avinjonske papstvo zakinchilosya v 1376 r Koli papa povernuvsya do Rimu ale v 1378 r Pislya nogo vidbuvsya 38 richnij zahidnij rozkol iz pretendentami na papstvo v Rimi Avinjoni ta pislya 1409 r Pizi Sprava bula znachnoyu miroyu virishena v 1415 17 na Konstanckomu sobori koli zayavniki v Rimi ta Pizi pogodilis podati u vidstavku a tretij zayavnik buv vidluchenij vid vladi kardinalami yaki proveli novi vibori z imenem Martina V U 1438 r sklikavsya Florentijskij sobor na yakomu projshov potuzhnij dialog zoseredzhenij na rozuminni bogoslovskih rozbizhnostej mizh Shodom ta Zahodom z nadiyeyu na vozz yednannya katolickoyi ta pravoslavnoyi cerkov Kilka shidnih cerkov vozz yednalis utvoryuyuchi bilshist shidnih katolickih cerkov Vik vidkrittiv Epoha vidkrittiv sho rozpochalas u XV stolitti rozshirila politichnij ta kulturnij vpliv Zahidnoyi Yevropi u vsomu sviti Cherez pomitnu rol yaku silno vidigravali katolicki derzhavi Ispaniyi ta Portugaliyi v zahidnomu kolonializmi katolicizm poshirivsya na Ameriku Aziyu ta Okeaniyu doslidnikami konkistadorami ta misionerami a takozh shlyahom transformaciyi suspilstv za dopomogoyu socialno politichnih mehanizmiv kolonialnogo pravlinnya Papa Oleksandr VI nadav kolonialni prava na bilshist neshodavno vidkritih zemel Ispaniyi ta Portugaliyi a nastupna patronatna sistema dozvolila derzhavnim organam vladi a ne Vatikanu kontrolyuvati vsi kancelyarski priznachennya v novih koloniyah 1521 roku Portugalskij doslidnik Ferdinand Magellan zdijsniv pershih navernenih katolikiv na Filippinah V inshih miscyah portugalski misioneri pid kerivnictvom ispanskogo yezuyita Franciska Ksaveriya yevangelizuvali v Indiyi Kitayi ta Yaponiyi Francuzka kolonizaciya Ameriki sho rozpochalasya v XVI stolitti zasnuvala rimo katolicke frankomovne naselennya i zaboronila nekatolikam selitisya v Kvebeku Protestantska reformaciya ta kontrreformaciya Martin Lyuter spochatku monah opublikuvav 95 tez v 1517 roci U 1415 roci Yan Gus buv spalenij na vognishi za yeres ale jogo zusillya shodo reform pidbadorili Martina Lyutera monaha avgustinina v Nimechchini yakij napraviv svoyi Dev yanosto p yat tez do kilkoh yepiskopiv u 1517 r Jogo tezi protestuvali takozh proti klyuchovih momentiv katolickoyi doktrini yak prodazh indulgencij a razom iz Lejpcizkoyu diskusiyeyu ce prizvelo do jogo vidluchennya vid cerkvi v 1521 r U Shvejcariyi Uldrih Cvingli Zhak Kalvin ta inshi protestantski reformatori dali kritikuvali katolicki vchennya Ci vikliki pererosli v Reformaciyu yaka porodila perevazhnu bilshist protestantskih konfesij a takozh kriptoprotestantizm u katolickij cerkvi Tim chasom Genrih VIII klopotav pered papoyu pro viznannya nedijsnim shodo jogo shlyubu z Katerinoyu Aragonskoyu Koli ce bulo zaperecheno vin prijnyav Akti pro verhovenstvo shob zrobiti jogo glavoyu Anglikanskoyi cerkvi stimulyuyuchi anglijsku Reformaciyu ta mozhlivij rozvitok anglikanstva Reformaciya spriyala sutichkam mizh protestantskoyu ligoyu Shmalkaldiv ta imperatorom katolikom Karlom V ta jogo soyuznikami Persha dev yatirichna vijna zakinchilasya v 1555 roci Augsburzkim mirom ale trivala napruzhenist porodila nabagato serjoznishij konflikt Tridcyatilitnyu vijnu sho vibuhnula v 1618 roci z 1562 po 1598 r mizh gugenotami francuzkimi kalvinistami ta silami Francuzkoyi katolickoyi ligi yaki pidtrimuvalisya ta finansuvalisya nizkoyu pap Ce zakinchilosya za papi Klimenta VIII yakij nerishuche prijnyav Nantskij ukaz korolya Genriha IV vid 1598 roku pro nadannya gromadyanskim i religijnim terpimosti francuzkim protestantam Tridentskij sobor 1545 1563 stav rushijnoyu siloyu Kontrreformaciyi u vidpovid na protestantskij ruh Doktrinalno vin pidtverdiv centralni katolicki vchennya taki yak transsubstanciaciya ta vimoga lyubovi ta nadiyi a takozh viri dlya dosyagnennya spasinnya U nastupni stolittya katolicizm shiroko poshirivsya v usomu sviti chastkovo cherez misioneriv ta imperializm hocha jogo vlada nad yevropejskim naselennyam znizilasya cherez zrostannya religijnogo skepticizmu pid chas i pislya Prosvitnictva Prosvitnictvo i suchasnij period Pochinayuchi z XVII stolittya Prosvitnictvo stavilo pid sumniv silu i vpliv katolickoyi cerkvi na zahidne suspilstvo U XVIII stolitti taki pismenniki yak Volter ta Enciklopedisti pisali rizku kritiku yak religiyi tak i katolickoyi cerkvi Odniyeyu z cilej yihnoyi kritiki bulo skasuvannya francuzkim korolem Lyudovikom XIV Nantskogo ukazu 1685 roku yakij zavershiv bagatovikovu politiku religijnoyi terpimosti do protestantskih gugenotiv Koli papstvo protistoyalo napolyagannyam na gallikanizmi Francuzka revolyuciya 1789 r Peredala vladu derzhavi sprichinila rujnuvannya cerkov vstanovlennya kultu rozumu ta muchenicku smert chernic pid chas pravlinnya teroru 1798 roku general Napoleona Bonaparta Luyi Oleksandr Bertye vtorgsya na Italijskij pivostriv uv yaznivshi Papu Piya VI yakij zaginuv u poloni Piznishe Napoleon vidnoviv katolicku cerkvu u Franciyi za dopomogoyu konkordatu 1801 roku Kinec napoleonivskih voyen prinis katolicke vidrodzhennya ta povernennya Papskoyi derzhavi U 1854 r Papa Pij IX za pidtrimki perevazhnoyi bilshosti katolickih yepiskopiv z yakimi vin konsultuvavsya z 1851 po 1853 rr progolosiv Neporochne zachattya dogmoyu v katolickij cerkvi 1870 roku Pershij Vatikanskij sobor pidtverdiv doktrinu papskoyi bezpomilkovosti zastosovuyuchi yiyi u chitko viznachenih zayavah zavdavshi udaru po konkuruyuchij poziciyi sobornosti Superechki shodo cogo ta inshih pitan prizveli do vidokremlenogo ruhu pid nazvoyu Starokatolicka cerkva Ob yednannya Italiyi u 60 h rokah XIX stolittya vklyuchilo Papski derzhavi vklyuchayuchi sam Rim z 1870 roku do Korolivstva Italiya tim samim pripinivshi timchasovu vladu papstva U vidpovid Papa Pij IX vidluchiv vid cerkvi korolya Viktora Emmanuyila II vidmovivsya platiti za zemlyu i vidkinuv italijskij Zakon pro garantiyi yakij nadav jomu osoblivi privileyi Shob uniknuti vidimogo pidkorennya italijskij vladi vin zalishavsya v yaznem Vatikanu Ce protistoyannya pro yake govorili yak pro rimske pitannya bulo virisheno Lateranskimi dogovorami 1929 roku zavdyaki yakim Svyatij Prestol viznav suverenitet Italiyi nad kolishnimi Papskimi derzhavami v obmin na oplatu ta viznannya Italiyeyu papskogo suverenitetu nad Vatikanom yak novogo suverenna i nezalezhna derzhava XX stolittya Inter yer soboru Svyatogo Genriha vidremontovanogo v 1981 roci v Ullanlinni Gelsinki Finlyandiya Ryad antiklerikalnih uryadiv vinik u XX stolitti Zakon Kalesa vid 1926 r Sho vidokremlyuvav cerkvu vid shtatu v Meksici prizviv do vijni v Kristero koli ponad 3000 svyashennikiv buli zaslani abo vbiti cerkvi oskverneni znushannya nad sluzhboyu chernici zgvaltovani ta rozstrilyani Pislya Zhovtnevoyi revolyuciyi 1917 r Peresliduvannya cerkvi ta katolikiv u Radyanskomu Soyuzi trivalo i do 1930 h rr koli strachuvali i zaslali svyashennosluzhiteli chenci ta miryani konfiskovuvali religijni znaryaddya ta zakrivali cerkvi U Ispanskij gromadyanskij vijni 1936 1939 rr Katolicka iyerarhiya ob yednalasya z nacionalistami Franko proti uryadu Narodnogo frontu posilayuchis na vipravdannya respublikanskogo nasilstva proti cerkvi Papa Pij XI nazvav ci tri krayini strashnim trikutnikom Chleni Kanadskogo korolivskogo polku 22 v avditoriyi Papi Piya XII pislya Vizvolennya Rimu v 1944 roci pid chas Drugoyi svitovoyi vijni Pislya porushen Rejhskonkordatu 1933 r Mizh cerkvoyu ta nacistskoyu Nimechchinoyu Papa Pij XI vidav 1937 roci Encikliku Mit brennender Sorge yaka publichno zasudila peresliduvannya cerkvi nacistami ta yih ideologiyu neoyazichnictva ta rasovoyi perevagi Cerkva zasudila vtorgnennya v Polshu 1939 roku yake rozpochalo Drugu svitovu vijnu ta inshi nastupni nacistski vtorgnennya u vijnu Tisyachi katolickih svyashennikiv chernic ta brativ buli uv yazneni ta vbiti v usih krayinah okupovanih nacistami vklyuchayuchi svyatih Maksimiliana Kolbe ta Edit Shtajn Hocha Papi Piyu XII pripisuyut dopomogu v poryatunku soten tisyach yevreyiv pid chas Golokostu cerkvu takozh zvinuvachuyut u tomu sho vona zaohochuvala stolittyami antisemitizm svoyim vchennyam i ne robila dostatno shob zupiniti zhorstokist nacistiv U pislyavoyennij period komunistichni uryadi Shidnoyi Yevropi suvoro obmezhuvali religijni svobodi Hocha deyaki svyashenniki ta religijni lyudi spivpracyuvali z komunistichnimi rezhimami bagatoh inshih uv yaznili deportuvali abo stratili Cerkva bula vazhlivim gravcem padinnya komunizmu v Yevropi osoblivo v Polskij Narodnij Respublici U 1949 r Peremoga komunistiv u gromadyanskij vijni v Kitayi prizvela do vignannya vsih inozemnih misioneriv Takozh novij uryad stvoriv Patriotichnu cerkvu i priznachiv yiyi yepiskopiv Spochatku ci priznachennya buli vidhileni Rimom persh nizh bagato z nih buli prijnyati U 1960 h pid chas kulturnoyi revolyuciyi kitajski komunisti zakrili vsi religijni ustanovi Zreshtoyu kitajski cerkvi znovu vidkrilisya voni zalishilis pid kontrolem Patriotichnoyi cerkvi Bagato katolickih pastoriv ta svyashenikiv prodovzhuvali vidpravlyati do v yaznici za vidmovu vidmovitisya vid virnosti Rimu Drugij Vatikanskij sobor Dokladnishe Drugij Vatikanskij sobor Yepiskopi sluhayut pid chas Drugogo Vatikanskogo soboru Drugij Vatikanskij sobor 1962 1965 zrobiv najznachnishi zmini v katolicku praktiku z chasiv Tridentskogo soboru chotiri stolittya ranishe Za iniciativoyu Papi Rimskogo Ivana XXIII cej Vselenskij sobor modernizuvav praktiku katolickoyi cerkvi dozvolivshi promovlyati Mesu prostonarodnoyu movoyu miscevoyu movoyu ta zaohochuyuchi do povnoyi svidomosti ta aktivnoyi uchasti u liturgijnih ceremoniyah Vin mav namir tisnishe vzayemodiyati cerkvu z suchasnim svitom aggiornamento sho yiyi prihilniki kvalifikuvali yak vidkrivannya vikon Okrim zmin u liturgiyi ce prizvelo do zmin u pidhodi cerkvi do ekumenizmu ta zakliku do polipshennya vidnosin z nehristiyanskimi religiyami osoblivo yudayizmom u dokumenti Nostra aetate Rada odnak porodila suttyevi superechki shodo zdijsnennya svoyih reform prihilniki Duhu Vatikanu II taki yak shvejcarskij teolog Gans Kung zayavili sho Vatikan II ne zajshov nastilki daleko shob zminiti cerkovnu politiku Odnak katoliki tradicionalisti taki yak arhiyepiskop Marsel Lefevr rishuche kritikuvali sobor stverdzhuyuchi sho jogo liturgijni reformi sered inshih pitan prizveli do znishennya Svyatoyi zhertvi Mesi ta tayinstv Dekilka vchen katolickoyi cerkvi potraplyali pid posilenij kontrol yak odnochasno tak i pislya soboru sered cih vchen bulo vchennya cerkvi shodo amoralnosti kontracepciyi Neshodavnye zaprovadzhennya gormonalnoyi kontracepciyi vklyuchayuchi tabletki yaki na dumku deyakih moralno vidriznyayutsya vid poperednih metodiv sponukalo Ivana XXIII sformuvati komitet yakij konsultuvav bi jogo z moralnih ta teologichnih pitan za dopomogoyu novogo metodu Piznishe Papa Pavlo VI rozshiriv sferu diyalnosti komitetu shob vilno vivchiti vsi metodi i za chutkami u ostannomu zviti komitetu proponuyetsya dozvoliti hocha b deyaki metodi kontracepciyi Pavlo ne pogodivsya z navedenimi argumentami i vreshti vidav Humanae vitae skazavshi sho ce pidtrimuye postijne vchennya cerkvi proti kontracepciyi Vin pryamo vklyuchav gormonalni metodi yak zaboroneni Cej dokument viklikav znachnu negativnu reakciyu bagatoh katolikiv vid kogo Ivan Pavlo II Dokladnishe Ivan Pavlo II Papa Rimskij Ivan Pavlo II buv viznachenij golovnim vplivom na kinec holodnoyi vijni ta padinnya komunizmu Tut iz prezidentom SShA Ronaldom Rejganom ta jogo druzhinoyu Nensi u 1982 roci U 1978 roci Papa Rimskij Ivan Pavlo II ranishe Arhiyepiskop Krakova v Polskij Narodnij Respublici stav pershim neitalijskim papoyu za 455 rokiv Jogo 26 1 2 richnij pontifikat buv odnim z najdovshih v istoriyi Prezident Radyanskogo Soyuzu Mihajlo Gorbachov pripisuye polskomu papi priskorennya padinnya komunizmu v Yevropi Ivan Pavlo II pragnuv yevangelizuvati vse bilsh svitskij svit Vin zaprovadiv Vsesvitnij den molodi yak vsesvitnyu zustrich z papoyu dlya molodi zaraz vin provoditsya kozhni dva tri roki Vin podorozhuvav bilshe nizh bud yakij inshij papa vidvidavshi 129 krayin i vikoristovuvav telebachennya i radio yak zasib poshirennya vchen cerkvi Vin takozh nagolosiv na gidnosti praci ta prirodnih pravah robitnikiv na spravedlivu zarobitnu platu ta bezpechni umovi praci v Laborem Vin nagolosiv na dekilkoh cerkovnih vchennyah vklyuchayuchi moralni zakliki proti abortiv evtanaziyi ta proti shirokogo zastosuvannya smertnoyi kari v Evangelium Vitae Z kincya XX stolittya katolicku cerkvu kritikuvali za yiyi doktrini shodo seksualnosti nemozhlivist visvyachuvati zhinok ta rozglyad sprav pro seksualne nasilstvo XXI stolittya Ruyini yezuyitskogo hramu San Migel das Missis u Braziliyi U 2005 roci pislya smerti Ivana Pavla II buv obranij Papa Rimskij Benedikt XVI golova Kongregaciyi doktrini viri za Ivana Pavla Vin buv vidomij tim sho pidtrimuvav tradicijni hristiyanski cinnosti proti sekulyarizaciyi a takozh tim sho vse chastishe vikoristovuvav Tridentinsku Imshu yak ce bulo znajdeno v Rimskomu Imshali 1962 roku Katoliki v rozvinenih krayinah svitu Posilayuchis na slabkist pohilogo viku Benedikt podav u vidstavku v 2013 roci stavshi pershim papoyu yakij zrobiv ce za majzhe 600 rokiv Papa Francisk Dokladnishe Papa Francisk Papa Francisk ninishnij papa katolickoyi cerkvi zminiv papu Benedikta XVI u 2013 roci yak pershij papa z Ameriki pershij z pivdennoyi pivkuli ta pershij Papa z za mezh Yevropi z chasiv sirijcya Grigoriya III yakij caryuvav u VIII stolittya Papa Francisk vidznachavsya svoyeyu smirennistyu nagolosom na Bozhomu miloserdi turbotoyu pro bidnih ta navkolishnye seredovishe a takozh svoyeyu viddanistyu mizhkonfesijnomu dialogu Jomu pripisuyut mensh formalnij pidhid do papstva nizh jogo poperedniki Papa Rimskij Francisk otrimav viznannya za jogo zusillya dlya podalshogo zakrittya majzhe 1000 richnogo vidchuzhennya z pravoslavnimi cerkvami U jogo vstanovlenni vzyav uchast Konstantinopolskij patriarh Shidnoyi pravoslavnoyi cerkvi Varfolomij I vpershe pislya Velikogo rozkolu 1054 r Shidnij pravoslavnij Vselenskij patriarh Konstantinopolya vzyav uchast u papskij intronizaciyi 12 lyutogo 2016 roku Papa Francisk ta patriarh Moskovskij Kirilo glava najbilshoyi shidno pravoslavnoyi cerkvi proveli zustrich u Gavani Kuba vigolosivshi spilnu deklaraciyu iz zaklikom vidnoviti hristiyansku yednist mizh dvoma cerkvami Ce bulo povidomleno yak pershu podibnu zustrich na visokomu rivni mizh dvoma cerkvami pislya Velikogo rozkolu 1054 roku U 2014 roci Tretya Nadzvichajna Generalna asambleya Sinodu yepiskopiv zvernulasya do sluzhinnya cerkvi u spravah simej ta shlyubiv ta do katolikiv u neregulyarnih stosunkah takih yak ti hto rozluchivsya ta odruzhivsya za mezhami cerkvi bez viznannya nedijsnim Deyaki jogo vitali prote deyaki kritikuvali za sprijnyattya neodnoznachnosti sho viklikalo superechki sered okremih predstavnikiv riznih tochok zoru U 2017 roci pid chas vizitu do Yegiptu Papa Rimskij Francisk vidnoviv vzayemne viznannya hreshennya z Koptskoyu pravoslavnoyu cerkvoyu Aleksandriyi Div takozhVelika Cerkva Zahidne hristiyanstvo Shidni katolicki cerkvi Greko katolicki cerkvi Katehizm Katolickoyi cerkvi Katolicka cerkva za krayinoyu Greko katolicka cerkva Catholic Hierarchy orgPrimitkiStanford Peter BBC Religions BBC Arhiv originalu za 6 sichnya 2021 Procitovano 1 lyutogo 2017 Bokenkotter 2004 p 18 4 bereznya 2021 u Wayback Machine Pubblicati l Annuario Pontificio 2021 e l Annuarium Statisticum Ecclesiae 2019 ital L Osservatore Romano 25 bereznya 2021 originalu za 30 bereznya 2021 Procitovano 29 bereznya 2021 Arhiv originalu za 12 travnya 2020 Procitovano 2 sichnya 2021 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite web title Shablon Cite web cite web a Obslugovuvannya CS1 Storinki z tekstom archived copy yak znachennya parametru title posilannya Katolicka cerkva Catholic Encyclopedia New York Robert Appleton Company 1913 angl Mark A Noll The New Shape of World Christianity Downers Grove IL IVP Academic 2009 191 p v preface Vatican congregation reaffirms truth oneness of Catholic Church Catholic News Service Arhiv originalu za 10 lipnya 2007 Procitovano 17 bereznya 2012 Bokenkotter Thomas 2004 New York Doubleday s 7 ISBN 978 0 307 42348 1 Arhiv originalu za 10 grudnya 2020 Procitovano 2 sichnya 2021 Vatican va Arhiv originalu za 13 serpnya 2013 It is possible according to Catholic doctrine to affirm correctly that the Church of Christ is present and operative in the churches and not yet fully in communion with the Catholic Church on account of the elements of sanctification and truth that are present in them Declaration on the Unicity and Salvific Universality of Jesus Christ and the Church Dominus Iesus 17 Vatican va Therefore there exists a single Church of Christ which subsists in the Catholic Church governed by the Successor of Peter and by the Bishops in communion with him The Churches which while not existing in perfect Koinonia with the Catholic Church remain united to her by means of the closest bonds that is by apostolic succession and a valid Eucharist are true Therefore the Church of Christ is present and operative also in these Churches even though they lack full communion with the Catholic Church since they do not accept the Catholic doctrine of the Primacy which according to the will of God the Bishop of Rome objectively has and exercises over the entire Church The Christian faithful are therefore not permitted to imagine that the Church of Christ is nothing more than a collection divided yet in some way one of Churches and nor are they free to hold that today the Church of Christ nowhere really exists and must be considered only as a goal which all Churches and ecclesial communities must strive to reach Hocha katolicka cerkva vvazhaye sebe spravzhnim prodovzhennyam hristiyanskoyi spilnoti zasnovanoyi Isusom Hristom vona vchit sho inshi hristiyanski cerkvi ta gromadi mozhut buti v nepovnomu spilkuvanni z Katolickoyu cerkvoyu Colin Gunton Christianity among the Religions in the Encyclopedia of Religion Religious Studies Vol 24 number 1 page 14 In a review of an article from the Encyclopedia of Religion Gunton writes T he article on Catholicism in the encyclopedia rightly suggests caution suggesting at the outset that Roman Catholicism is marked by several different doctrinal theological and liturgical emphases CCC 1322 1327 4 lyutogo 2020 u Wayback Machine Vatican va the Eucharist is the sum and summary of our faith Agnew John 12 lyutogo 2010 Deus Vult The Geopolitics of Catholic Church Geopolitics 15 1 39 61 doi 10 1080 14650040903420388 S2CID 144793259 MacCulloch Christianity p 127 Arhiv originalu za 8 lyutogo 2012 Procitovano 2 sichnya 2021 McBrien Richard 2008 The Church Harper Collins p xvii Online version available Browseinside harpercollins com 27 serpnya 2009 u Wayback Machine Quote T he use of the adjective Catholic as a modifier of Church became divisive only after the East West Schism and the Protestant Reformation In the former case the Western Church claimed for itself the title Catholic Church while the East appropriated the name Orthodox Church In the latter case those in communion with the Bishop of Rome retained the adjective Catholic while the churches that broke with the Papacy were called Protestant catholic adj and n Oxford English Dictionary Online Oxford University Press June 2014 Web 7 August 2014 Excerpt After the separation of East and West Catholic was assumed as its descriptive epithet by the Western or Latin Church as Orthodox was by the Eastern or Greek At the Reformation the term Catholic was claimed as its exclusive right by the body remaining under the Roman obedience in opposition to the Protestant or Reformed National Churches These however also retained the term giving it for the most part a wider and more ideal or absolute sense as the attribute of no single community but only of the whole communion of the saved and saintly in all churches and ages In England it was claimed that the Church even as Reformed was the national branch of the Catholic Church in its proper historical sense Note The full text of the OED definition of catholic can be consulted Deyakim ukrayinomovnim bogoslovskim vidannyam vlastive rozriznennya terminiv kafolichnij tobto sobornij i katolickij sho stosuyetsya katolicizmu Podibne rozriznennya terminiv odnak vidsutnye v greckij i latinskij movah vidsutnye takozh i v suchasnih zahidno yevropejskih movah ta zahidnoslov yanskih movah Roman Catholic n and adj Oxford English Dictionary Procitovano 24 zhovtnya 2017 www newadvent org Arhiv originalu za 1 kvitnya 2019 Procitovano 2 sichnya 2021 www ewtn com Arhiv originalu za 5 lipnya 2019 Procitovano 2 sichnya 2021 Catechism of the Catholic Church Vatican City Libreria Editrice Vaticana 1993 Arhiv originalu za 3 bereznya 2021 Procitovano 14 kvitnya 2013 Pelikan Jaroslav 1985 University of Chicago Press s 114 ISBN 978 0 226 65377 8 Arhiv originalu za 21 grudnya 2020 Procitovano 2 sichnya 2021 Robert Feduccia editor Primary Source Readings in Catholic Church History Saint Mary s Press 2005 ISBN 978 0 88489 868 9 p 85 Accessed at Google Books 21 grudnya 2020 u Wayback Machine Vaticanstate va Arhiv originalu za 22 lipnya 2010 Procitovano 11 serpnya 2010 British Foreign and Commonwealth Office Country Profile Vatican City State Holy See Travel and Living Abroad 27 February 2012 Retrieved 26 June 2012 31 grudnya 2010 u Wayback Machine McDonough 1995 p 227 Duffy 1997 p 416 Duffy 1997 pp 417 418 Black s Law Dictionary 5th Edition pg 771 Jus canonicum Della Rocca Manual of Canon Law p 3 Berman Harold J Law and Revolution pp 86 115 Canon 331 2 kvitnya 2007 u Wayback Machine A Catechist s Introduction to Canon Law 2 serpnya 2017 u Wayback Machine CanonLaw info accessed June 11 2013 A Catechist s Introduction to Canon Law 2 serpnya 2017 u Wayback Machine CanonLaw info accessed June 11 2013 Manual of Canon Law pg 49 Manual of Canon Law pg 49 www intratext com Arhiv originalu za 11 grudnya 2020 Procitovano 2 sichnya 2021 St Joseph Foundation newsletter Vol 30 No 7 27 lipnya 2020 u Wayback Machine pg 3 Pink Thomas First Things The Institute on Religion and Public Life Arhiv originalu za 2 kvitnya 2015 Procitovano 24 bereznya 2015 The 1983 Code of Canon Law still teaches that the Church has a coercive authority over the baptized with the authority to direct and to punish by temporal as well as spiritual penalties for culpable apostasy or heresy Beal John P 2000 Paulist Press s 85 ISBN 978 0 8091 4066 4 Arhiv originalu za 15 kvitnya 2021 Procitovano 2 sichnya 2021 Vatican va 3 lyutogo 1993 Arhiv originalu za 16 lyutogo 2014 Procitovano 6 serpnya 2014 Intratext Library Arhiv originalu za 29 kvitnya 2015 Procitovano 3 kvitnya 2015 jgray org Arhiv originalu za 12 bereznya 2015 Procitovano 3 kvitnya 2015 Ronald G Roberson CNEWA Arhiv originalu za 18 travnya 2019 Procitovano 30 kvitnya 2011 Colin Gunton Christianity among the Religions in the Encyclopedia of Religion Religious Studies Vol 24 number 1 p 14 In a review of an article from the Encyclopedia of Religion Gunton writes T he article on Catholicism in the encyclopedia rightly suggests caution suggesting at the outset that Roman Catholicism is marked by several different doctrinal and theological emphases 2 Arhiv originalu za 1 veresnya 2000 Procitovano 30 kvitnya 2011 Kevin R Yurkus Catholic Education Resource Center Arhiv originalu za 27 lyutogo 2021 Procitovano 20 chervnya 2017 General Essay on Western Christianity 28 kvitnya 2017 u Wayback Machine Western Church Roman Catholicism 25 lyutogo 2021 u Wayback Machine Overview of World Religions Division of Religion and Philosophy University of Cumbria 1998 9 ELMAR Project Accessed 26 March 2015 intratext com 1992 Arhiv originalu za 22 lipnya 2011 Procitovano 2 sichnya 2021 CCEO Canons 55 150 24 lyutogo 2021 u Wayback Machine Intratext com English Translation 1990 CCEO Canons 174 176 1990 CCEO Canon 27 28 22 lipnya 2011 u Wayback Machine Intratext com English Translation 1990 Rome Vatican va Arhiv originalu za 14 travnya 2011 Procitovano 2 kvitnya 2015 Vatican Annuario Pontificio 2009 p 1172 Annuario Pontifico per l anno 2010 Citta di Vaticano Libreria Editrice Vaticana 2010 Barry p 52 Canon 519 31 sichnya 2021 u Wayback Machine 1983 Code of Canon Law Intratext com The parish priest is the proper clergyman in charge of the congregation of the parish entrusted to him He exercises the pastoral care of the community entrusted to him under the authority of the diocesan bishop whose ministry of Christ he is called to share so that for this community he may carry out the offices of teaching sanctifying and ruling with the cooperation of other priests or deacons and with the assistance of lay members of Christ s faithful in accordance with the law Laudato Si Vermont Catholic vid Winter 8 4 73 2016 2017 Procitovano 19 grudnya 2016 Acta Apostolicae Sedis 86 1994 pp 541 542 Official Latin 21 lipnya 2015 u Wayback Machine English translation 9 lyutogo 2021 u Wayback Machine In 1992 the Vatican clarified the 1983 Code of Canon Law removed the requirement that altar servers be male permission to use female altar servers within a diocese is at the discretion of the bishop 1983 Code of Canon Law Vatican va Arhiv originalu za 18 kvitnya 2016 Procitovano 9 bereznya 2008 scholar google com Arhiv originalu za 31 sichnya 2021 Procitovano 2 sichnya 2021 Cafardi Nicolas P Catholic Law Schools and Ex Corde Ecclesiae Theological Exploration vol 2 no 1 of Duquesne University and in Law Review of University of Toledo vol 33 Agnew John 12 lyutogo 2010 Deus Vult The Geopolitics of Catholic Church Geopolitics 15 1 39 61 doi 10 1080 14650040903420388 S2CID 144793259 Yourdictionary com Arhiv originalu za 8 bereznya 2021 Procitovano 3 chervnya 2020 The Roman Catholic Church which consists of 23 particular Churches in full communion with the Bishop of Rome The Catholic Church is the world s second largest religious body after Sunni Islam Chryssides George D Wilkins Margaret Z 2014 Christians in the Twenty First Century s 9 ISBN 9781317545583 Roughly half of all Christians worldwide are Roman Catholics press vatican va Arhiv originalu za 3 sichnya 2021 Procitovano 2 sichnya 2021 www fides org Arhiv originalu za 21 lyutogo 2021 Procitovano 2 sichnya 2021 press vatican va Arhiv originalu za 3 sichnya 2021 Procitovano 2 sichnya 2021 Catechism of the Catholic Church Vatican Arhiv originalu za 29 kvitnya 2011 Procitovano 28 kvitnya 2011 889 in order to preserve the Church in the purity of the faith handed on by the apostles Christ who is the Truth willed to confer on her a share in his own infallibility Second Vatican Council Lumen Gentium Vatican Arhiv originalu za 6 veresnya 2014 Procitovano 24 lipnya 2010 by the light of the Holy Spirit vigilantly warding off any errors that threaten their flock Vatican va Arhiv originalu za 29 chervnya 2011 Procitovano 30 chervnya 2011 Paul VI Pope 1964 Vatican Arhiv originalu za 6 veresnya 2014 Procitovano 9 bereznya 2008 Catechism of the Catholic Church Vatican Arhiv originalu za 6 veresnya 2010 Procitovano 24 lipnya 2010 Vatican va Arhiv originalu za 29 chervnya 2011 Procitovano 30 chervnya 2011 Schreck pp 15 19 Marthaler preface John Paul II Pope 1997 Vatican Arhiv originalu za 14 bereznya 2015 Procitovano 21 bereznya 2015 McGrath pp 4 6 ewtn com Arhiv originalu za 3 veresnya 2004 Procitovano 2 sichnya 2021 vatican va Arhiv originalu za 3 bereznya 2013 Procitovano 12 lyutogo 2016 William Cardinal Levada 29 chervnya 2007 Rome Congregation for the Doctrine of the Faith Arhiv originalu za 13 serpnya 2013 Procitovano 26 listopada 2014 Vatican va 7 grudnya 1965 Arhiv originalu za 17 zhovtnya 2012 Procitovano 4 kvitnya 2015 Felici Pericle red 21 listopada 1964 Arhiv originalu za 6 veresnya 2014 Procitovano 4 kvitnya 2015 Paragraph 2 second sentence Arhiv originalu za 11 lyutogo 2012 Procitovano 20 chervnya 2015 vatican va Arhiv originalu za 7 kvitnya 2015 Barry p 46 CCC 880 6 veresnya 2010 u Wayback Machine vatican va Retrieved 20 August 2011 Schreck p 131 Colossians 1 18 Barry p 26 Compendium of the Catechism of the Catholic Church Vatican va 2005 Arhiv originalu za 28 veresnya 2021 Procitovano 14 grudnya 2014 Schreck p 397 Ewtn com Arhiv originalu za 30 kvitnya 2011 Procitovano 28 zhovtnya 2010 Catholic Culture 19 sichnya 2007 Arhiv originalu za 1 travnya 2011 Procitovano 28 zhovtnya 2010 Wilson Douglas Fischer Ty 2005 Veritas Press s 101 ISBN 978 1 932168 44 0 Arhiv originalu za 25 grudnya 2018 Procitovano 13 sichnya 2013 The word hallow means saint in that hallow is just an alternative form of the word holy hallowed be Thy name Diehl Daniel Donnelly Mark 2001 Stackpole Books s 13 ISBN 978 0 8117 2866 9 Arhiv originalu za 25 grudnya 2018 Procitovano 13 sichnya 2013 The word hallow was simply another word for saint Beatification in the present discipline differs from canonization in this that the former implies 1 a locally restricted not a universal permission to venerate which is 2 a mere permission and no precept while canonization implies a universal precept Beccari Camillo Beatification and Canonization 24 lipnya 2018 u Wayback Machine The Catholic Encyclopedia Vol 2 New York New York Robert Appleton Company 1907 Accessed 27 May 2009 Carroll Michael P 1989 McGill Queen s University Press s 7 ISBN 978 0 7735 0693 0 Arhiv originalu za 15 kvitnya 2021 Procitovano 2 sichnya 2021 EWTN Arhiv originalu za 7 kvitnya 2015 Procitovano 4 kvitnya 2015 New Advent Arhiv originalu za 24 kvitnya 2015 Procitovano 4 kvitnya 2015 New Advent Arhiv originalu za 11 lyutogo 2021 Procitovano 4 kvitnya 2015 New Advent Arhiv originalu za 24 kvitnya 2015 Procitovano 4 kvitnya 2015 Knight Christopher 15 veresnya 1994 LA Times Arhiv originalu za 16 kvitnya 2015 Procitovano 4 kvitnya 2015 Sacrosanctum Concilium 13 Vatican va 1 sichnya 2012 Arhiv originalu za 2 lipnya 2012 Procitovano 17 serpnya 2012 Barry p 106 Schaff Philip 2009 The Creeds of Christendom ISBN 1 115 46834 0 p 211 Schreck pp 199 200 Baedeker Rob 21 grudnya 2007 USA Today Arhiv originalu za 8 bereznya 2008 Procitovano 3 bereznya 2008 Kreeft pp 298 299 Vatican va Arhiv originalu za 9 chervnya 2011 Procitovano 30 chervnya 2011 vatican va Arhiv originalu za 3 bereznya 2016 Procitovano 12 lyutogo 2016 Pohle Joseph 1913 angl The Real Presence of Christ in the Eucharist Catholic Encyclopedia New York Robert Appleton Company a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite encyclopedia title Shablon Cite encyclopedia cite encyclopedia a Cite maye pusti nevidomi parametri HIDE PARAMETER4 HIDE PARAMETER5 HIDE PARAMETER8 HIDE PARAMETER7 HIDE PARAMETER6 ta HIDE PARAMETER1 dovidka Toner Patrick 1913 angl Extreme Unction Catholic Encyclopedia New York Robert Appleton Company a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite encyclopedia title Shablon Cite encyclopedia cite encyclopedia a Cite maye pusti nevidomi parametri HIDE PARAMETER4 HIDE PARAMETER5 HIDE PARAMETER8 HIDE PARAMETER7 HIDE PARAMETER6 ta HIDE PARAMETER1 dovidka Karl Keating What Catholics Really Believe Setting the Record Straight Chapter 46 Priestly Celibacy 15 chervnya 2019 u Wayback Machine ewtn com Retrieved on 27 August 2015 Committee on the Diaconate United States Conference of Catholic Bishops Arhiv originalu za 11 zhovtnya 2011 Procitovano 9 bereznya 2008 CCEO Canon 28 1 28 sichnya 2021 u Wayback Machine Vatican va official text 4 chervnya 2011 u Wayback Machine Intratext com English translation 1990 Excerpt Ritus est patrimonium liturgicum theologicum spirituale et disciplinare cultura ac rerum adiunctis historiae populorum distinctum quod modo fidei vivendae uniuscuiusque Ecclesiae sui iuris proprio exprimitur A rite is the liturgical theological spiritual and disciplinary heritage differentiated by peoples culture and historical circumstances that finds expression in each sui iuris Church s own way of living the faith Dobszay Laszlo 2010 The Restoration and Organic Development of the Roman Rite New York T amp T Clark International s 3 5 ISBN 978 0 567 03385 7 Arhiv originalu za 26 lyutogo 2021 Procitovano 3 sichnya 2021 Letter of Pope Benedict XVI to bishops on 7 July 2007 29 veresnya 2010 u Wayback Machine The last version of the Missale Romanum prior to the which was published with the authority of Pope John XXIII in 1962 and used during the Council will now be able to be used as a Forma extraordinaria of the liturgical celebration As for the use of the 1962 Missal as a forma extraordinaria of the liturgy of the Mass I would like to draw attention to the fact that this Missal was never juridically abrogated and consequently in principle was always permitted Pope Benedict XVI vatican va Arhiv originalu za 23 lyutogo 2016 Procitovano 12 lyutogo 2016 Kreeft p 326 23 chervnya 2009 Arhiv originalu za 29 kvitnya 2015 Procitovano 27 bereznya 2015 Summorum Pontificum English translation 1 sichnya 2015 u Wayback Machine 7 July 2007 Accessed 27 March 2015 Apostolic Constitution of Pope Benedict XVI Anglicanorum Coetibus Providing for Personal Ordinariates for Anglicans Entering into Full Communion with the Catholic Church 27 zhovtnya 2014 u Wayback Machine 4 November 2009 Retrieved 31 July 2011 ordinariate org uk Arhiv originalu za 4 bereznya 2016 Procitovano 12 lyutogo 2016 www catholicculture org Arhiv originalu za 4 lyutogo 2021 Procitovano 3 sichnya 2021 New Advent Arhiv originalu za 2 grudnya 2014 Procitovano 29 bereznya 2015 Liturgica com Arhiv originalu za 21 travnya 2015 Procitovano 29 bereznya 2015 New Advent Arhiv originalu za 11 kvitnya 2015 Procitovano 29 bereznya 2015 Fortescue Adrian 1913 angl Eastern Churches Catholic Encyclopedia New York Robert Appleton Company a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite encyclopedia title Shablon Cite encyclopedia cite encyclopedia a Cite maye pusti nevidomi parametri HIDE PARAMETER4 HIDE PARAMETER5 HIDE PARAMETER8 HIDE PARAMETER7 HIDE PARAMETER6 ta HIDE PARAMETER1 dovidka See Eastern Catholic Churches In part The definition of an Eastern Rite Catholic is A Christian of any Eastern Catholic churches in union with the pope i e a Catholic who belongs not to the Roman but to an Eastern rite They differ from other Eastern Christians in that they are in communion with Rome and from Latins in that they have other rites Parry Ken David Melling ta in red 1999 The Blackwell Dictionary of Eastern Christianity Malden MA Blackwell Publishing s 357 385 ISBN 978 0 631 23203 2 PDF Catholic Conference of Kentucky Arhiv originalu PDF za 10 kvitnya 2015 Procitovano 4 kvitnya 2015 Vatican va Arhiv originalu za 28 veresnya 2021 Procitovano 30 chervnya 2011 Delany Joseph 1913 angl Corporal and Spiritual Works of Mercy Catholic Encyclopedia New York Robert Appleton Company a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite encyclopedia title Shablon Cite encyclopedia cite encyclopedia a Cite maye pusti nevidomi parametri HIDE PARAMETER4 HIDE PARAMETER5 HIDE PARAMETER8 HIDE PARAMETER7 HIDE PARAMETER6 ta HIDE PARAMETER1 dovidka Yardley Jim Goodstein Laurie 18 chervnya 2015 The New York Times Arhiv originalu za 12 lyutogo 2020 Procitovano 3 sichnya 2021 28 chervnya 2015 Arhiv originalu za 29 chervnya 2015 Procitovano 29 chervnya 2015 Agnew John 12 lyutogo 2010 Deus Vult The Geopolitics of Catholic Church Geopolitics 15 1 39 61 doi 10 1080 14650040903420388 S2CID 144793259 Catholic News Agency 10 lyutogo 2010 Arhiv originalu za 27 kvitnya 2019 Procitovano 17 serpnya 2012 Laudato Si Vermont Catholic 8 4 2016 2017 Winter 73 Procitovano 19 grudnya 2016 Nobelprize org 27 zhovtnya 1979 Arhiv originalu za 30 kvitnya 2011 Procitovano 28 zhovtnya 2010 Nobelprize org 11 zhovtnya 1996 Arhiv originalu za 20 lipnya 2018 Procitovano 28 zhovtnya 2010 Notre Dame IN Catholic Peacebuilding Network 2015 Arhiv originalu za 3 kvitnya 2015 Procitovano 2 kvitnya 2015 Arhiv originalu za 19 grudnya 2014 Procitovano 19 grudnya 2014 vatican va Arhiv originalu za 3 bereznya 2011 New York Times Pope Says Church Is Obsessed With Gays Abortion and Birth Control 20 sichnya 2021 u Wayback Machine CNN Pope hands GOP climate change dilemma 5 lipnya 2015 u Wayback Machine Paul VI Pope 1968 Vatican Arhiv originalu za 3 bereznya 2011 Procitovano 2 lyutogo 2008 Bokenkotter pp 27 154 493 494 A summary and restatement of the debate is available in Roderick Hindery The Evolution of Freedom as Catholicity in Catholic Ethics Anxiety Guilt and Freedom Eds Benjamin Hubbard and Brad Starr UPA 1990 Catholics for a Choice 1998 PDF Catholics for a Choice Arhiv originalu PDF za 11 zhovtnya 2006 Procitovano 1 zhovtnya 2006 The Catholic Leader CNS 29 bereznya 2009 Arhiv originalu za 28 bereznya 2017 Procitovano 27 bereznya 2017 Pope Benedict XVI s declaration that distribution of condoms only increases the problem of AIDS is the latest and one of the strongest statements in a simmering debate inside the church he was asked whether the church s approach to AIDS prevention which focuses primarily on sexual responsibility and rejects condom campaigns was unrealistic and ineffective The pope did not get into the specific question of whether in certain circumstances condom use was morally licit or illicit in AIDS prevention an issue that is still under study by Vatican theologians Medical news today arhiv originalu za 29 grudnya 2008 Ertelt Steven 6 chervnya 2006 Life News Site Arhiv originalu za 3 kvitnya 2015 Procitovano 2 kvitnya 2015 Arhiv originalu za 13 serpnya 2013 Procitovano 2 serpnya 2013 Arhiv originalu za 13 serpnya 2013 Procitovano 2 serpnya 2013 Full transcript of Pope s in flight press remarks released Catholic News Agency 5 serpnya 2013 Procitovano 12 zhovtnya 2013 CNN 29 lipnya 2013 Arhiv originalu za 5 grudnya 2020 Procitovano 3 sichnya 2021 Sources regarding opposition to the church s position on Kuruvilla Carol 22 grudnya 2012 NY Daily News New York Arhiv originalu za 8 grudnya 2020 Procitovano 3 sichnya 2021 The New York Times 26 veresnya 1982 Arhiv originalu za 9 listopada 2012 Procitovano 4 travnya 2010 Boulder Daily Camera Arhiv originalu za 8 lipnya 2011 Procitovano 5 grudnya 2011 Star Observer 8 lipnya 2008 Arhiv originalu za 24 bereznya 2012 Procitovano 5 grudnya 2011 Zieglera J J 12 travnya 2012 Catholic World Report Arhiv originalu za 25 travnya 2017 Procitovano 3 sichnya 2021 BBC News 5 lyutogo 2008 Arhiv originalu za 7 bereznya 2013 Procitovano 12 bereznya 2013 Sack Kevin 20 serpnya 2011 The New York Times Arhiv originalu za 12 listopada 2020 Procitovano 3 sichnya 2021 Apostolic LetterOrdinatio Sacerdotalisof John Paul II to the Bishops of the Catholic Church on Reserving Priestly Ordination to Men Alone 25 listopada 2015 u Wayback Machine Copyright 1994 Libreria Editrice Vaticana Retrieved 25 March 2015 1983 Code of Canon Law Vatican va Arhiv originalu za 20 zhovtnya 2012 Procitovano 17 serpnya 2012 Ordinations Response Regarding Excommunication Decree 1 lyutogo 2019 u Wayback Machine 2011 Roman Catholic Womenpriests USA Inc Retrieved 5 June 2011 Vatican decrees excommunication for participation in ordination of women 15 sichnya 2015 u Wayback Machine Catholic News Agency 29 May 2008 Retrieved 6 June 2011 David Willey 15 lipnya 2010 BBC News Arhiv originalu za 14 kvitnya 2019 Procitovano 28 zhovtnya 2010 Holy See Press Office 22 bereznya 2014 Arhiv originalu za 10 veresnya 2014 Procitovano 30 bereznya 2014 Raymond E Brown 101 Questions and Answers on the Bible 27 lipnya 2020 u Wayback Machine Paulist Press 2003 ISBN 978 0 8091 4251 4 pp 132 134 1997 Saints amp Sinners A History of the Popes Yale University Press pp 66 67 Collinge William J 2012 Scarecrow Press s 169 ISBN 978 0 8108 5755 1 Arhiv originalu za 14 kvitnya 2021 Procitovano 3 sichnya 2021 Maxwell Melvin Bible Truth or Church Tradition p 70 D Agostino Peter R 2010 U Connell William J Gardaphe Fred red Anti Italianism Essays on a Prejudice Palgrave Macmillan s 33 34 ISBN 978 0 230 11532 3 Arhiv originalu za 11 grudnya 2020 Procitovano 3 sichnya 2021 HENRIK KATOLINEN FI angl Arhiv originalu za 20 sichnya 2021 Procitovano 30 grudnya 2020 The Tablet Arhiv originalu za 22 chervnya 2011 Procitovano 28 zhovtnya 2010 Pope Paul VI Nostra aetate Declaration on the Relation of the Church to Non Christian Religions 20 grudnya 2008 u Wayback Machine 28 October 1965 Retrieved 16 June 2011 According to Section 4 True the Jewish authorities and those who followed their lead pressed for the death of Christ still what happened in His passion cannot be charged against all the Jews without distinction then alive nor against the Jews of today Although the Church is the new people of God the Jews should not be presented as rejected or accursed by God as if this followed from the Holy Scriptures O Neel Brian Holier Than Thou How Rejection of Vatican II Led Lefebvre into Schism This Rock Volume 14 Number 4 San Diego Catholic Answers April 2003 10 travnya 2010 u Wayback Machine John Paul II 25 bereznya 1995 Libreria Editrice Vaticana Arhiv originalu za 27 zhovtnya 2014 Procitovano 16 listopada 2014 Smith Spark Laura Messia Hada 13 lyutogo 2013 CNN Arhiv originalu za 2 kvitnya 2015 Procitovano 30 bereznya 2015 Ritter Karl Pope Francis reaches out to Jews 15 lyutogo 2016 u Wayback Machine huffingtonpost com 16 March 2013 Retrieved 16 March 2013 BBC 12 lyutogo 2016 Arhiv originalu za 12 lyutogo 2016 Procitovano 13 lyutogo 2016 Echeverria Eduardo 17 October 2014 The Synod s Interim Report Ambiguity and Misinterpretation 20 sichnya 2021 u Wayback Machine Crisis Magazine Miille Andrew 3 travnya 2017 The Philadelphia Trumpet angl Arhiv originalu za 25 travnya 2017 Procitovano 22 travnya 2017 KomentariLatinska cerkva ta 17 shidnih katolickih cerkov Eritrejska katolicka cerkva j Etiopska katolicka cerkva Bolgarska greko katolicka cerkva Greko vizantijska katolicka cerkva Rumunska greko katolicka cerkva ta Ukrayinska greko katolicka cerkva Rosijska greko katolicka cerkvaDzherelaRublova N S Katolicka cerkva 17 serpnya 2016 u Wayback Machine Enciklopediya istoriyi Ukrayini u 10 t redkol V A Smolij golova ta in Institut istoriyi Ukrayini NAN Ukrayini K Naukova dumka 2007 T 4 Ka Kom S 141 ISBN 978 966 00 0692 8 Rublova N S Katolicka cerkva 18 serpnya 2016 u Wayback Machine Enciklopediya suchasnoyi Ukrayini red kol I M Dzyuba ta in NAN Ukrayini NTSh K Institut enciklopedichnih doslidzhen NAN Ukrayini 2001 2023 ISBN 966 02 2074 X Parizh 1933 Katolicheskaya enciklopediya Izd franciskancev M 2005 Hristianskaya duhovnost v katolicheskoj tradicii Izd Svyatogo Kresta Rim Lyublin 1994 Pravoslavie i katolichestvo Osnovnye dogmaticheskie i obryadovye rashozhdeniya Russkij katolicizm Zabytoe proshloe rossijskogo liberalizma Babinskij A Globalnij katolicizm 1980 2012 25 travnya 2016 u Wayback Machine Collinge William J Historical Dictionary of Catholicism 1997 McBrien Richard P ed The HarperCollins Encyclopedia of Catholicism 1995 Coleman Lisa M et al Basics of the Catholic Faith 2000 Froehle Bryan T Mary L Catholicism USA A Portrait of the Catholic Church in the United States 2000 Burns Robert A Roman Catholicism after Vatican II 2001 Katolicyzm A Z Poznan 1982PosilannyaVikicitati mistyat vislovlyuvannya na temu Katolicka cerkva Vikishovishe maye multimedijni dani za temoyu Katolicka cerkva Catholic Encyclopedia 18 zhovtnya 2012 u Wayback Machine Ukrayinska katolicka enciklopediya 4 veresnya 2018 u Wayback Machine Katehizm Katolickoyi Cerkvi 19 serpnya 2018 u Wayback Machine