Ця стаття про культуру доби еллінізму, історичні аспекти викладені у статті Елліністичний період.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWlMMkl3TDBScFlXUnZZMmhsYmpFdWNHNW5Mek13TUhCNExVUnBZV1J2WTJobGJqRXVjRzVuLnBuZw==.png)
Елліністи́чна цивіліза́ція — термін, який має два смислових значення: хронологічне — культура епохи еллінізму і типологічне — культура, що виникла в результаті взаємодії грецьких (еллінських) і місцевих елементів. Типологічне розуміння призводить до розширення хронологічних та географічних рамок аж до включення в поняття «Елліністична цивілізація» усієї культури античного світу від часу походів Александра Македонського (4 століття до н. е.) до падіння Римської імперії (5 століття н. е.). При цьому не беруться до уваги якісні зміни в ідеології та культурі, що виникли після римського завоювання.
Сформована на всій території елліністичного світу культура не була одноманітною. У кожній області вона формувалася шляхом взаємодії місцевих, найстійкіших традиційних елементів культури з культурою, принесеної завойовниками і переселенцями — греками і негреками. Форми синтезу визначалися впливом багатьох конкретних обставин: чисельним співвідношенням різних етнічних груп (місцевих і прийдешніх), рівнем їхньої економіки і культури, соціальної організації, політичною обстановкою і т. д.
Навіть при зіставленні великих елліністичний міст (Александрії, Антіохії на Оронті, Пергама і т. д.), де греко-македонське населення відігравало провідну роль, чітко видно особливі, характерні для кожного міста риси культурного життя. Ще ясніше проступають вони у внутрішніх областях елліністичних держав (наприклад, у Фіваїді, Вавилоні, Фракії). Проте всім місцевим варіантами елліністичної культури властиві деякі спільні риси, обумовлені, з одного боку, подібними тенденціями соціально-економічного та політичного розвитку суспільства на всій території елліністичного світу, з іншого — обов'язковою участю в синтезі елементів грецької культури.
Утворення елліністичних монархій у поєднанні із полісною структурою міст сприяло виникненню нових відносин у суспільстві. Напружена політична обстановка, безперервні військові конфлікти між державами та соціальні рухи всередині них також наклали істотний відбиток на елліністичну культуру. Саме у культурі доби еллінізму більш опукло, ніж у класичній грецькій, виступають розбіжності у змісті та характері культури еллінізованих верхніх шарів суспільства і міської та сільської бідноти, в середовищі якої стійкіше зберігалися місцеві традиції.
Релігія та міфологія
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHpMek01TDBkcFoyRnVkRzl0WVhGMWFXRmZMVjlCYkhSaGNsOWtaVjlRSlVNekpVRTVjbWRoYlc4dWFuQm5Mek0wTm5CNExVZHBaMkZ1ZEc5dFlYRjFhV0ZmTFY5QmJIUmhjbDlrWlY5UUpVTXpKVUU1Y21kaGJXOHVhbkJuLmpwZw==.jpg)
Найхарактернішою рисою елліністичної релігії та міфології є синкретизм, в якому східна спадщина відігравала величезну роль. Боги грецького пантеону ототожнювались із стародавніми східними божествами, наділялись новими рисами. Змінювалися форми шанування божеств, містерії набували більш оргіастичного характеру. При збереженні місцевих розходжень у пантеоні та формах культу дедалі більше поширювались деякі загальні божества, що поєднували у собі подібні функції найшанованіших божеств різних народів.
Одним з головних культів став культ Зевса Гіпсіста (Найвищого над усіма), він ототожнювався із фінікійським богом Ваалом, єгипетським Амоном, вавилонським міфічним Белом, юдейськими Яхве. Його численні епітети — Пантократор (Всемогутній), Сотер (Спаситель), Геліос (Сонце) та інші, — свідчать про надзвичайне розширення його функцій. Із культом Зевса за поширеністю змагався культ Діоніса з містеріями, які зближали його з культами єгипетського бога Осіріса, малоазійскіх богів Сабазія та Адоніса.
Серед жіночих божеств головним і майже усюди шанованим божеством стала єгипетська Ісіда, яка втілила риси багатьох грецьких та азійських богинь. Специфічним породженням елліністичної епохи був культ Серапіса — божества, яке зобов'язане своєю появою релігійної політиці Птолемеїв, що прагнули злити звичний для греків антропоморфний вигляд Зевса-Посейдона з функціями єгипетських зооморфних божеств Осіріса та Апіса. Синкретичні культи, що склались на Сході, проникли у поліси Малої Азії, Греції і Македонії, а потім і у Західне Середземномор'я. Деякі східні культи сприймалися греками майже у незміненій формі. До рівня головних божеств зросло значення богині долі Тіхе.
Цикли міфів
Якщо ми хочемо зрозуміти «мову» античного мистецтва (зокрема літератури), то повинні орієнтуватися в античній міфології, яка є своєрідним ключем до скарбниці культурних надбань давніх греків і римлян. Головними діячами еллінських міфів були боги (Мати-Земля Гайя, її чоловік, Небо-Уран, титани Прометей і Атлант, олімпійці Зевс, Гера і Афродіта), а також герої — напівбоги, народжені від небожителів і смертних людей (Геракл — син Зевса і смертної Алкмени; Ахілл — син богині Фетіди і смертного Пелея; Еней — син богині Афродіти і смертного Анхіза; Єлена Троянська — донька Зевса і Леди та ін.) Міфів було так багато і вони обростали такою величезною кількістю варінтів, що усіх їх ані зібрати, ані вивчити до кінця було неможливо. Але вже в архіїчні часи деякі з них стали особливо популярними, відомими не лише в окремих грецьких землях (Аттиці, Беотії чи Лакедемоні), а й в усій Елладі. Тож не дивно, що якийсь особливо шанований еллінами герой (наприклад, Тесей або Геракл) міг ставати головною дійовою особою одразу кількох міфічних оповідок, немов з'єднуючи їх між собою в певну сукупність, яка вже в ті часи грекам уявлялась як своєрідна «в'язанка», вінок, коло. Українське слово коло елінською звучало як кіклос (грец. κύκλος). Тому й сукупність міфічних оповідок, об'єднаних спільною темою, героями, місцем дії чи подіями, стала називатися «міфічним кіклом» (в українській вимові — ц и к л о м). Одними з найвідоміших і найрозгалудженіших у еллінській міфології були Троянський і Фіванський цикли, також цикл міфів про аргонавтів. Події Троянського циклу пов'язані з містом Троєю, інша його назва — Іліон, звідси назва поеми Гомера — «Іліада». Фіванський цикл пов'язаний із давньогрецьким містом Фіви, які колись були великим військовим, культурним і релігійним осередком, головним містом т. зв. Беотійського союзу давньогрецьких міст, одним із найбільших міст Еллади і конкурентом Афін (особливо в умовах відсутності загальногрецької столиці як такої). Третій же цикл пов'язаний із легендарним походом загону звитяжців за золотим руном до Колхіди. Здійснювався цей похід на кораблі «Арго» (укр. «швидкий»), звідси назва його учасників — «аргонавти».
Філософія
В епоху еллінізму продовжували свою діяльність Платонівська академія, аристотелівський ліцей, кініки та кіренська школа. У той же час виникають три нові філософські школи: скептицизм, епікуреїзм та стоїцизм. Об'єднувала їх загальна зосередженість на питаннях поведінки індивіда, досягнення ним внутрішньої незалежності від навколишнього світу і пов'язане з цим витіснення онтологічної проблематики.
Школа скептиків, заснована наприкінці 4 століття до н. е. Пірроном, закликала до досягнення незворушності духу на шляху відмови від пошуків неможливого, на їхню думку, об'єктивного знання, утримання від суджень і прямування розумною ймовірності, традицій та звичаїв. Згодом скептицизм зливається із Платонівською академією (це, так звані, друга та третя академії, засновані Аркесілаєм та Карнеадом). У 1 столітті до н. е. скептицизм розвивається .
Епікур, який створив своє вчення на основі атомістичного вчення Демокріта та етики кіренаїків, почав викладати 309 до н. е., проповідуючи досягнення щастя і духовного блаженства (безтурботність і спокій душі) через помірність у почуттях, задоволеннях. Школа Епікура, що існувала до середини 4 століття н. е., здійснила значний вплив на світогляд елліністичної епохи.
Діяльність засновників стоїцизму — Зенона з Кітіона, та Хрісіппа відбувалась у 3-2 століттях до н. е. Відроджуючи концепції досократівської філософії (насамперед Геракліта), стоїки вбачали космос розумним вогненним диханням, яке дробиться на різноманіття логосів, одним з яких є людина. Нескоренністю духу вбачається в повному підпорядкуванні космічному розуму, для чого необхідні безпристрасність та чесність.
З середини 2 століття до н. е. починається процес сакралізації, зближення філософії з релігійно-міфологічними традиціями Греції та Сходу. Філософія стає на шлях еклектичного об'єднання різних систем. Центральною фігурою цього процесу є Посідоній, який синтезував піфагорійсько-платонічну та філософію стоїків у детально розроблену і велику систему платонічного стоїцизму.
Природничі науки
Найбільшим науковим осередком елліністичного світу була Александрія з Александрійським мусейоном та Александрійської бібліотекою, де працювали видатні вчені Середземномор'я. Значного розвитку досягло в Александрії виготовлення книг, чому сприяла монополія Єгипту на папірус. Іншими важливими центрами елліністичної науки були Пергам, Антіохія на Оронті та острів Родос. Більшість вчених, діяльність яких протікала в цих центрах, були греками. Давньогрецька мова стала міжнародною науковою мовою тієї епохи.
Вищі досягнення математики і астрономії, які особливо бурхливо розвивались в Александрії у 3-2 століттях до н. е., пов'язані з іменами Евкліда, Архімеда, Аполлонія Пергського, Аристарха Самоського, Гіппарха з Нікеї. У працях цих вчених елліністична наука підійшла до ряду проблем: диференціальне та інтегральне числення, теорія конічних перетинів, геліоцентрична система світу тощо, які знайшли подальший розвиток лише в новий час. З математиків, які працювали в Александрії, відомі також Нікомед, Діокл, (праця «Про ізопериметричні фігури») і , автор XIV додаткової книги евклідових «Начала» і трактату «Про фігурні числа». Селевк із Селевкії (2 століття до н. е.) виступав як послідовник геліоцентрічної системи Аристарха, встановив залежність припливів і відпливів від положення Місяця. Успіхи теоретичної механіки були пов'язані насамперед з роботами Архімеда; популярності набув також псевдоарістотелівський трактат «Механічні проблеми». Розвитку прикладної механіки сприяли численні винаходи Ктесібія. Досягнення прикладної механіки були підсумовані у працях Герона Александрійського.
Походи Александра Македонського стимулювали розширення географічних знань. Учень Арістотеля Дікеарх близько 300 до н. е. склав карту всієї відомої тоді ойкумени та спробував визначити розміри земної кулі, його результати були уточнені Ератосфеном з Кіренії, який плідно працював у різних галузях знань. Посідоній з острова Родос написав крім філософських творів низку робіт з географії, астрономії, метеорології та ін. Праця Страбона «Географія» у 17 книгах узагальнила географічні знання епохи.
Накопичені знання в галузі ботаніки були систематизовані Теофрастом. Великий інтерес був до галузі анатомії людини та медицини. Діяльність Герофіла з Халкідіки та Ерасістрата була етапом на шляху до створення наукової анатомії. Під впливом цих учених на межі 3 і 2 століть до н. е. виникла школа лікарів-емпіриків (, та ін.), які визнавали досвід як єдине джерело медичних знань.
Історична наука
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelZtTDA1cGEyVmZiMlpmVTJGdGIzUm9jbUZyWlY5TWIzVjJjbVZmVFdFeU16WTVYMjQwTG1wd1p5OHlPREJ3ZUMxT2FXdGxYMjltWDFOaGJXOTBhSEpoYTJWZlRHOTFkbkpsWDAxaE1qTTJPVjl1TkM1cWNHYz0uanBn.jpg)
Сюжетами історичних творів зазвичай служили події недавнього минулого та сучасні їх авторам. На вибір теми та висвітлення подій істориками, безсумнівно, впливали політична боротьба, політичні та філософські теорії тогочасної епохи. В історичних творах обговорювалися питання про роль долі та видатних особистостей в історії, про ідеальну форму держави, яка виникає через змішання демократії, аристократії і монархії, про злиття історії окремих країн у всесвітню історію і т. ін.
За своєю формою твори тогочасних істориків перебували на межі художньої літератури: виклад подій майстерно драматизувався, використовувалися риторичні прийоми, які були покликані емоційно впливати на широкий загал. У такому стилі писав історію Александра Македонського Каллісфен (кінець 4 століття до н.е.) та (не раніше 280—270 рр. до н.е.), історію греків Західного Середземномор'я — Тімей з Тавроменія (близько 264 р. до н.е.), історію Греції з 280 по 219 рр. до н.е. — Філарх Афінський. Інший напрям історіографії дотримувалися суворішого і сухого викладу фактів, наприклад: історія походів Александра, написана Птолемеєм І після 301 р. до н. е. Історія періоду боротьби діадохів, написана Ієронімом з Кардії. Найбільшим істориком 2 століття до н. е. був Полібій, автор всесвітньої історії від 220 до 146 р. до н. е. Слідом за Полібієм у 1 столітті до н. е. всесвітню історію писали Посідоній з Апамеї, Микола Дамаський, Агатархід Кнідський, Діодор Сицилійський.
Продовжувала розроблятися історія окремих держав, вивчалися хроніки і декрети грецьких полісів, зріс інтерес до історії східних країн. Вже на початку 3 століття до н.е. з'явилися праці грецькою мовою місцевих жерців-науковців: Манефона (історія фараонівского Єгипту), Бероса (історія Вавилону), Аполлодора Афінського (історія парфян); історичні твори на місцевих мовах (наприклад Книги Маккавеїв про повстання мешканців Юдеї проти Селевкідів).
Література
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelF4TDFCbGNtZGhiVzl0WVd4MFlYSnRiMmx5WVdacFoyaDBhVzVuTG1wd1p5OHlNREJ3ZUMxUVpYSm5ZVzF2YldGc2RHRnliVzlwY21GbWFXZG9kR2x1Wnk1cWNHYz0uanBn.jpg)
Найважливішою рисою художньої літератури епохи еллінізму було звуження її соціального горизонту порівняно з попереднім полісним періодом грецької історії. Публічний характер зберігав тільки театр, але й там на зміну суспільно-політичній та викривальній комедії Аристофана прийшла новоаттична комедія (Менандр, Філемон, Діфіл — перша половина 4 — початок 3 століття до н. е.) з її інтересом до приватного побуту і сімейними перипетіями. Трагедії періоду еллінізму не збереглися, хоча постановки засвідчені упродовж усього елліністичного періоду як в Афінах, так і майже по всій території елліністичного світу (аж до Вірменії та Причорномор'я).
З початку 3 століття до н. е. література отримала розвиток у нових культурних центрах, головним чином в Александрії, де художня творчість нерозривно була пов'язана із дослідженнями філологів, які працювали у Александрійській бібліотеці. Вивчення художньої літератури минулого надихнуло елліністичних поетів усвідомити як стійкість існуючих літературних традицій, так і необхідність їхнього оновлення. Звідси інтенсивне експериментування в області жанрів. Елегія із засобу громадського і морального повчання перетворюється на розповідь із міфологічних змістом у творчості Філіта з острова Кос (близько 320—270 рр. до н.е.), Гермесіанакта з Колофона (близько 300 р. до н.е.) і Каллімаха з Кірени. Каллімах замінив традиційний героїчний епос жанром невеликої поеми («епіллія»), викладає у побутових тонах побічні епізоди героїчного сказання. У ідилії Феокріта побутова ситуація часто розроблялася у формах, запозичених з фольклорного змагання співаків або сцен з життя міської родини. Сюди ж - «Міміамби» Герода, виявлені наприкінці 19 століття. Період еллінізму був також часом розквіту епіграми, в якій на перше місце виступала любовна тематика: виникнення пристрасті, зустріч закоханих, невзаємні почуття.
Традиційний жанр героїчного епосу знайшов продовження у Аполлонія Родоського, зазнавши впливу ученості, обов'язкової для поезії елліністичної культури і вимагав від авторів вплетення в основну сюжетну канву антикварних довідок, рідкісних слів і міфів. Суттєве значення для подальшого розвитку античної та середньовічної літератури мали прозові жанри, що оформляються в період еллінізму із залученням фольклорної новели, оповідань: любовний роман за участю легендарних царів і полководців («Роман про Ніну»), псевдоісторічні описи ідеального суспільного устрою (, Евгемер). Література еллінізму досягла значного успіху у зображенні внутрішнього світу людини, її повсякденного побуту, а використання фольклорної традиції розширило межі літературних жанрів.
Архітектура та образотворче мистецтво
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekptTDBOaGJXVnZYMmR2Ym5waFoyRXlMbXB3Wnk4eU1EQndlQzFEWVcxbGIxOW5iMjU2WVdkaE1pNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWtMMlF4TDBKbGNteHBibDh0WDFCbGNtZGhiVzl1YlhWelpYVnRYeTFmUVd4MFlYSmZNREl1YW5Cbkx6TXdNSEI0TFVKbGNteHBibDh0WDFCbGNtZGhiVzl1YlhWelpYVnRYeTFmUVd4MFlYSmZNREl1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHpMek16TDFCaGJHMTVjbUZmZEdobFlYUmxjakF5SlRJNGFuTWxNamt1YW5Cbkx6TXdNSEI0TFZCaGJHMTVjbUZmZEdobFlYUmxjakF5SlRJNGFuTWxNamt1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Протиріччя політичного та соціально-економічного розвитку суспільства зумовили суперечливість елліністичного мистецтва, в якому поєднуються раціоналізм та експресивність, скептицизм і емоційність, елегійність і глибокий драматизм, архаїзація та новаторство. Підсилилися локальні відмінності художніх шкіл: Александрійської, Пергамської, Родоської, Афінської, Сирійської та ін. На землях на схід від Євфрату спочатку взаємодія грецької та місцевих елементів була незначною. Період бурхливого синтезу, в результаті якого виникли мистецтво Парфянського царства, Гандхари, Кушанського царства, розпочався після падіння влади македонян.
Елліністичне зодчество відрізняють прагнення до освоєння величезних відкритих просторів, до ефекту грандіозності, бажання вразити людину величчю та сміливістю інженерно-будівельної думки, логікою конструкцій, імпозантною формою, точністю і майстерністю виконання. У художньому вигляді міст (Александрія у Єгипті, Дура-Европос, Пергам, Прієна, Селевкія), побудованих зазвичай за регулярним плануванням, важлива роль відводилася великій колонаді (уздовж головних вулиць) та 1-2-ярусним колонам портика, що стояли окремо по периметру агори або були частиною будівлі; у формуванні міських центрів — царським палацам, будинкам для зборів (булевтеріям, екклесіастеріям), театрам, святилищам.
Особливість елліністичних міст — величні архітектурні ансамблі, для яких характерні узгодженість будівель між собою та навколишнім ландшафтом, регулярність планування, підкреслення горизонталей та вертикалей фасадних площин, симетричність та фронтальність композицій будівель як елементів ансамблю, розрахованих на сприйняття з фасаду. Архітектурні типи громадських, житлових і культових будівель здебільшого сягали до епох грецької архаїки і класики, але інтерпретувалися у дусі часу. Втім з'явилися і нові види будинків: бібліотеки, мусейони (Александрійський мусейон), інженерні споруди (Фароський маяк в Александрії).
Синкретизм елліністичної релігії вплинув на розвиток храмів, святилищ, вівтарів, меморіальних будинків, у яких сильніше, ніж у цивільних будівлях, позначилася взаємодія з мистецтвом Сходу (святилище Асклепія на острові Кос, катакомби Ком-Еш-Шукафа в Александрії, городище Ай-Ханум в Північному Афганістані). Ексцентричність елліністичного зодчества знайшла відображення в ефектних пластичних композиціях жертівників Малої Азії (вівтар Зевса у Пергамі). Елліністичний ордер відрізняється вільним відношенням до традиційної схеми та тенденцією до посилення декоративно-оздоблювальні функції за рахунок конструктивної. У східно-елліністичному мистецтві грецькі ордери зазнали місцевої інтерпретації («псевдокоринфські» капітелі колон в Ай-Ханума).
В образотворчому мистецтві, поряд з творчим використанням класичної спадщини, створювались гармонійні образи (Афродіта Мелоська, 2 ст. до н. е.). Існувала тенденція механічного наслідування класики (неоаттична школа), яка породжувала внутрішньо холодні, псевдопатетині твори (статуя Аполлона Мусагета, початок 3 ст. до н. е., Ватиканський музей). Скульптура перестала служити ідеалам поліса, в ній наростала декоративність, оповідальність (статуя Лаокоона, Ватиканський музей).
Характерні для елліністичної пластики драматизм, експресія і патетична пристрасність, покликані активно впливати на глядача, внутрішня напруженість образів і зовнішня ефектність форм, побудованих на взаємодії із навколишнім простором, несподівані ракурси і динамічні жести, складний малюнок композиції та сміливі контрасти світла й тіні найбільш яскраво виражені в горельєфному фризі вівтаря Зевса у Пергамі, статуї Ніки Самофракійської. Багатоплановість і суперечливість елліністичної скульптури проявилися у співіснуванні ідеалізованих портретів монархів, гранично монументалізірованих статуй божеств (Колос Родоський), гротескних міфологічних (силени, сатири) або величні (теракоти Танагри) образів, гострохарактерних зображень стариків, драматичних портретів філософів. Широкий розвиток отримала садово-паркова скульптура, проникнута настроями спокою. У мозаїці розрізняється вільна, мальовнича манера виконання і суворіша. Загальні для елліністичної культури тенденції простежуються в вазописі, гліптиці, торевтиці, художньому посуді зі скла.
Посилання
- Елліністична культура [ 14 березня 2010 у Wayback Machine.] у Великій радянській енциклопедії (рос.)
Джерела
Антична література: навч. посіб. / Ковбасенко Ю. І. — 3-тє вид., випр. та доповн. — К.: Київський університет імені Бориса Грінченка, 2014. — 256 с.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Cya stattya pro kulturu dobi ellinizmu istorichni aspekti vikladeni u statti Ellinistichnij period Osnovni oseredki ellinizmu vklyuchayuchi monarhiyi diadohiv Carstvo Ptolemeya I Sotera Carstvo Kassandra Carstvo Lisimaha Carstvo Selevka I Nikatora Epir Takozh na mapi vidileno Davnogrecki koloniyi Karfagen negreckij Rim negreckij Na mapi ne pokazano Indo grecke carstvo Ellinisti chna civiliza ciya termin yakij maye dva smislovih znachennya hronologichne kultura epohi ellinizmu i tipologichne kultura sho vinikla v rezultati vzayemodiyi greckih ellinskih i miscevih elementiv Tipologichne rozuminnya prizvodit do rozshirennya hronologichnih ta geografichnih ramok azh do vklyuchennya v ponyattya Ellinistichna civilizaciya usiyeyi kulturi antichnogo svitu vid chasu pohodiv Aleksandra Makedonskogo 4 stolittya do n e do padinnya Rimskoyi imperiyi 5 stolittya n e Pri comu ne berutsya do uvagi yakisni zmini v ideologiyi ta kulturi sho vinikli pislya rimskogo zavoyuvannya Sformovana na vsij teritoriyi ellinistichnogo svitu kultura ne bula odnomanitnoyu U kozhnij oblasti vona formuvalasya shlyahom vzayemodiyi miscevih najstijkishih tradicijnih elementiv kulturi z kulturoyu prinesenoyi zavojovnikami i pereselencyami grekami i negrekami Formi sintezu viznachalisya vplivom bagatoh konkretnih obstavin chiselnim spivvidnoshennyam riznih etnichnih grup miscevih i prijdeshnih rivnem yihnoyi ekonomiki i kulturi socialnoyi organizaciyi politichnoyu obstanovkoyu i t d Navit pri zistavlenni velikih ellinistichnij mist Aleksandriyi Antiohiyi na Oronti Pergama i t d de greko makedonske naselennya vidigravalo providnu rol chitko vidno osoblivi harakterni dlya kozhnogo mista risi kulturnogo zhittya She yasnishe prostupayut voni u vnutrishnih oblastyah ellinistichnih derzhav napriklad u Fivayidi Vaviloni Frakiyi Prote vsim miscevim variantami ellinistichnoyi kulturi vlastivi deyaki spilni risi obumovleni z odnogo boku podibnimi tendenciyami socialno ekonomichnogo ta politichnogo rozvitku suspilstva na vsij teritoriyi ellinistichnogo svitu z inshogo obov yazkovoyu uchastyu v sintezi elementiv greckoyi kulturi Utvorennya ellinistichnih monarhij u poyednanni iz polisnoyu strukturoyu mist spriyalo viniknennyu novih vidnosin u suspilstvi Napruzhena politichna obstanovka bezperervni vijskovi konflikti mizh derzhavami ta socialni ruhi vseredini nih takozh naklali istotnij vidbitok na ellinistichnu kulturu Same u kulturi dobi ellinizmu bilsh opuklo nizh u klasichnij greckij vistupayut rozbizhnosti u zmisti ta harakteri kulturi ellinizovanih verhnih shariv suspilstva i miskoyi ta silskoyi bidnoti v seredovishi yakoyi stijkishe zberigalisya miscevi tradiciyi Religiya ta mifologiyaPrgamskij vivtar Afina v dvoboyi z sinami bogini zemli Geyi zalishki borelyefu Berlin Najharakternishoyu risoyu ellinistichnoyi religiyi ta mifologiyi ye sinkretizm v yakomu shidna spadshina vidigravala velicheznu rol Bogi greckogo panteonu ototozhnyuvalis iz starodavnimi shidnimi bozhestvami nadilyalis novimi risami Zminyuvalisya formi shanuvannya bozhestv misteriyi nabuvali bilsh orgiastichnogo harakteru Pri zberezhenni miscevih rozhodzhen u panteoni ta formah kultu dedali bilshe poshiryuvalis deyaki zagalni bozhestva sho poyednuvali u sobi podibni funkciyi najshanovanishih bozhestv riznih narodiv Odnim z golovnih kultiv stav kult Zevsa Gipsista Najvishogo nad usima vin ototozhnyuvavsya iz finikijskim bogom Vaalom yegipetskim Amonom vavilonskim mifichnim Belom yudejskimi Yahve Jogo chislenni epiteti Pantokrator Vsemogutnij Soter Spasitel Gelios Sonce ta inshi svidchat pro nadzvichajne rozshirennya jogo funkcij Iz kultom Zevsa za poshirenistyu zmagavsya kult Dionisa z misteriyami yaki zblizhali jogo z kultami yegipetskogo boga Osirisa maloazijskih bogiv Sabaziya ta Adonisa Sered zhinochih bozhestv golovnim i majzhe usyudi shanovanim bozhestvom stala yegipetska Isida yaka vtilila risi bagatoh greckih ta azijskih bogin Specifichnim porodzhennyam ellinistichnoyi epohi buv kult Serapisa bozhestva yake zobov yazane svoyeyu poyavoyu religijnoyi politici Ptolemeyiv sho pragnuli zliti zvichnij dlya grekiv antropomorfnij viglyad Zevsa Posejdona z funkciyami yegipetskih zoomorfnih bozhestv Osirisa ta Apisa Sinkretichni kulti sho sklalis na Shodi pronikli u polisi Maloyi Aziyi Greciyi i Makedoniyi a potim i u Zahidne Seredzemnomor ya Deyaki shidni kulti sprijmalisya grekami majzhe u nezminenij formi Do rivnya golovnih bozhestv zroslo znachennya bogini doli Tihe Cikli mifiv Yaksho mi hochemo zrozumiti movu antichnogo mistectva zokrema literaturi to povinni oriyentuvatisya v antichnij mifologiyi yaka ye svoyeridnim klyuchem do skarbnici kulturnih nadban davnih grekiv i rimlyan Golovnimi diyachami ellinskih mifiv buli bogi Mati Zemlya Gajya yiyi cholovik Nebo Uran titani Prometej i Atlant olimpijci Zevs Gera i Afrodita a takozh geroyi napivbogi narodzheni vid nebozhiteliv i smertnih lyudej Gerakl sin Zevsa i smertnoyi Alkmeni Ahill sin bogini Fetidi i smertnogo Peleya Enej sin bogini Afroditi i smertnogo Anhiza Yelena Troyanska donka Zevsa i Ledi ta in Mifiv bulo tak bagato i voni obrostali takoyu velicheznoyu kilkistyu varintiv sho usih yih ani zibrati ani vivchiti do kincya bulo nemozhlivo Ale vzhe v arhiyichni chasi deyaki z nih stali osoblivo populyarnimi vidomimi ne lishe v okremih greckih zemlyah Attici Beotiyi chi Lakedemoni a j v usij Elladi Tozh ne divno sho yakijs osoblivo shanovanij ellinami geroj napriklad Tesej abo Gerakl mig stavati golovnoyu dijovoyu osoboyu odrazu kilkoh mifichnih opovidok nemov z yednuyuchi yih mizh soboyu v pevnu sukupnist yaka vzhe v ti chasi grekam uyavlyalas yak svoyeridna v yazanka vinok kolo Ukrayinske slovo kolo elinskoyu zvuchalo yak kiklos grec kyklos Tomu j sukupnist mifichnih opovidok ob yednanih spilnoyu temoyu geroyami miscem diyi chi podiyami stala nazivatisya mifichnim kiklom v ukrayinskij vimovi c i k l o m Odnimi z najvidomishih i najrozgaludzhenishih u ellinskij mifologiyi buli Troyanskij i Fivanskij cikli takozh cikl mifiv pro argonavtiv Podiyi Troyanskogo ciklu pov yazani z mistom Troyeyu insha jogo nazva Ilion zvidsi nazva poemi Gomera Iliada Fivanskij cikl pov yazanij iz davnogreckim mistom Fivi yaki kolis buli velikim vijskovim kulturnim i religijnim oseredkom golovnim mistom t zv Beotijskogo soyuzu davnogreckih mist odnim iz najbilshih mist Elladi i konkurentom Afin osoblivo v umovah vidsutnosti zagalnogreckoyi stolici yak takoyi Tretij zhe cikl pov yazanij iz legendarnim pohodom zagonu zvityazhciv za zolotim runom do Kolhidi Zdijsnyuvavsya cej pohid na korabli Argo ukr shvidkij zvidsi nazva jogo uchasnikiv argonavti FilosofiyaV epohu ellinizmu prodovzhuvali svoyu diyalnist Platonivska akademiya aristotelivskij licej kiniki ta kirenska shkola U toj zhe chas vinikayut tri novi filosofski shkoli skepticizm epikureyizm ta stoyicizm Ob yednuvala yih zagalna zoseredzhenist na pitannyah povedinki individa dosyagnennya nim vnutrishnoyi nezalezhnosti vid navkolishnogo svitu i pov yazane z cim vitisnennya ontologichnoyi problematiki Shkola skeptikiv zasnovana naprikinci 4 stolittya do n e Pirronom zaklikala do dosyagnennya nezvorushnosti duhu na shlyahu vidmovi vid poshukiv nemozhlivogo na yihnyu dumku ob yektivnogo znannya utrimannya vid sudzhen i pryamuvannya rozumnoyu jmovirnosti tradicij ta zvichayiv Zgodom skepticizm zlivayetsya iz Platonivskoyu akademiyeyu ce tak zvani druga ta tretya akademiyi zasnovani Arkesilayem ta Karneadom U 1 stolitti do n e skepticizm rozvivayetsya Epikur yakij stvoriv svoye vchennya na osnovi atomistichnogo vchennya Demokrita ta etiki kirenayikiv pochav vikladati 309 do n e propoviduyuchi dosyagnennya shastya i duhovnogo blazhenstva bezturbotnist i spokij dushi cherez pomirnist u pochuttyah zadovolennyah Shkola Epikura sho isnuvala do seredini 4 stolittya n e zdijsnila znachnij vpliv na svitoglyad ellinistichnoyi epohi Diyalnist zasnovnikiv stoyicizmu Zenona z Kitiona ta Hrisippa vidbuvalas u 3 2 stolittyah do n e Vidrodzhuyuchi koncepciyi dosokrativskoyi filosofiyi nasampered Geraklita stoyiki vbachali kosmos rozumnim vognennim dihannyam yake drobitsya na riznomanittya logosiv odnim z yakih ye lyudina Neskorennistyu duhu vbachayetsya v povnomu pidporyadkuvanni kosmichnomu rozumu dlya chogo neobhidni bezpristrasnist ta chesnist Z seredini 2 stolittya do n e pochinayetsya proces sakralizaciyi zblizhennya filosofiyi z religijno mifologichnimi tradiciyami Greciyi ta Shodu Filosofiya staye na shlyah eklektichnogo ob yednannya riznih sistem Centralnoyu figuroyu cogo procesu ye Posidonij yakij sintezuvav pifagorijsko platonichnu ta filosofiyu stoyikiv u detalno rozroblenu i veliku sistemu platonichnogo stoyicizmu Prirodnichi naukiNajbilshim naukovim oseredkom ellinistichnogo svitu bula Aleksandriya z Aleksandrijskim musejonom ta Aleksandrijskoyi bibliotekoyu de pracyuvali vidatni vcheni Seredzemnomor ya Znachnogo rozvitku dosyaglo v Aleksandriyi vigotovlennya knig chomu spriyala monopoliya Yegiptu na papirus Inshimi vazhlivimi centrami ellinistichnoyi nauki buli Pergam Antiohiya na Oronti ta ostriv Rodos Bilshist vchenih diyalnist yakih protikala v cih centrah buli grekami Davnogrecka mova stala mizhnarodnoyu naukovoyu movoyu tiyeyi epohi Vishi dosyagnennya matematiki i astronomiyi yaki osoblivo burhlivo rozvivalis v Aleksandriyi u 3 2 stolittyah do n e pov yazani z imenami Evklida Arhimeda Apolloniya Pergskogo Aristarha Samoskogo Gipparha z Nikeyi U pracyah cih vchenih ellinistichna nauka pidijshla do ryadu problem diferencialne ta integralne chislennya teoriya konichnih peretiniv geliocentrichna sistema svitu tosho yaki znajshli podalshij rozvitok lishe v novij chas Z matematikiv yaki pracyuvali v Aleksandriyi vidomi takozh Nikomed Diokl pracya Pro izoperimetrichni figuri i avtor XIV dodatkovoyi knigi evklidovih Nachala i traktatu Pro figurni chisla Selevk iz Selevkiyi 2 stolittya do n e vistupav yak poslidovnik geliocentrichnoyi sistemi Aristarha vstanoviv zalezhnist pripliviv i vidpliviv vid polozhennya Misyacya Uspihi teoretichnoyi mehaniki buli pov yazani nasampered z robotami Arhimeda populyarnosti nabuv takozh psevdoaristotelivskij traktat Mehanichni problemi Rozvitku prikladnoyi mehaniki spriyali chislenni vinahodi Ktesibiya Dosyagnennya prikladnoyi mehaniki buli pidsumovani u pracyah Gerona Aleksandrijskogo Pohodi Aleksandra Makedonskogo stimulyuvali rozshirennya geografichnih znan Uchen Aristotelya Dikearh blizko 300 do n e sklav kartu vsiyeyi vidomoyi todi ojkumeni ta sprobuvav viznachiti rozmiri zemnoyi kuli jogo rezultati buli utochneni Eratosfenom z Kireniyi yakij plidno pracyuvav u riznih galuzyah znan Posidonij z ostrova Rodos napisav krim filosofskih tvoriv nizku robit z geografiyi astronomiyi meteorologiyi ta in Pracya Strabona Geografiya u 17 knigah uzagalnila geografichni znannya epohi Nakopicheni znannya v galuzi botaniki buli sistematizovani Teofrastom Velikij interes buv do galuzi anatomiyi lyudini ta medicini Diyalnist Gerofila z Halkidiki ta Erasistrata bula etapom na shlyahu do stvorennya naukovoyi anatomiyi Pid vplivom cih uchenih na mezhi 3 i 2 stolit do n e vinikla shkola likariv empirikiv ta in yaki viznavali dosvid yak yedine dzherelo medichnih znan Istorichna naukaNika Samofrakijska monument na chest peremogi Luvr Parizh Syuzhetami istorichnih tvoriv zazvichaj sluzhili podiyi nedavnogo minulogo ta suchasni yih avtoram Na vibir temi ta visvitlennya podij istorikami bezsumnivno vplivali politichna borotba politichni ta filosofski teoriyi togochasnoyi epohi V istorichnih tvorah obgovoryuvalisya pitannya pro rol doli ta vidatnih osobistostej v istoriyi pro idealnu formu derzhavi yaka vinikaye cherez zmishannya demokratiyi aristokratiyi i monarhiyi pro zlittya istoriyi okremih krayin u vsesvitnyu istoriyu i t in Za svoyeyu formoyu tvori togochasnih istorikiv perebuvali na mezhi hudozhnoyi literaturi viklad podij majsterno dramatizuvavsya vikoristovuvalisya ritorichni prijomi yaki buli poklikani emocijno vplivati na shirokij zagal U takomu stili pisav istoriyu Aleksandra Makedonskogo Kallisfen kinec 4 stolittya do n e ta ne ranishe 280 270 rr do n e istoriyu grekiv Zahidnogo Seredzemnomor ya Timej z Tavromeniya blizko 264 r do n e istoriyu Greciyi z 280 po 219 rr do n e Filarh Afinskij Inshij napryam istoriografiyi dotrimuvalisya suvorishogo i suhogo vikladu faktiv napriklad istoriya pohodiv Aleksandra napisana Ptolemeyem I pislya 301 r do n e Istoriya periodu borotbi diadohiv napisana Iyeronimom z Kardiyi Najbilshim istorikom 2 stolittya do n e buv Polibij avtor vsesvitnoyi istoriyi vid 220 do 146 r do n e Slidom za Polibiyem u 1 stolitti do n e vsesvitnyu istoriyu pisali Posidonij z Apameyi Mikola Damaskij Agatarhid Knidskij Diodor Sicilijskij Prodovzhuvala rozroblyatisya istoriya okremih derzhav vivchalisya hroniki i dekreti greckih polisiv zris interes do istoriyi shidnih krayin Vzhe na pochatku 3 stolittya do n e z yavilisya praci greckoyu movoyu miscevih zherciv naukovciv Manefona istoriya faraonivskogo Yegiptu Berosa istoriya Vavilonu Apollodora Afinskogo istoriya parfyan istorichni tvori na miscevih movah napriklad Knigi Makkaveyiv pro povstannya meshkanciv Yudeyi proti Selevkidiv LiteraturaMojra v borotbi z veletnyami sinami Geyi Pergamskij vivtar Najvazhlivishoyu risoyu hudozhnoyi literaturi epohi ellinizmu bulo zvuzhennya yiyi socialnogo gorizontu porivnyano z poperednim polisnim periodom greckoyi istoriyi Publichnij harakter zberigav tilki teatr ale j tam na zminu suspilno politichnij ta vikrivalnij komediyi Aristofana prijshla novoattichna komediya Menandr Filemon Difil persha polovina 4 pochatok 3 stolittya do n e z yiyi interesom do privatnogo pobutu i simejnimi peripetiyami Tragediyi periodu ellinizmu ne zbereglisya hocha postanovki zasvidcheni uprodovzh usogo ellinistichnogo periodu yak v Afinah tak i majzhe po vsij teritoriyi ellinistichnogo svitu azh do Virmeniyi ta Prichornomor ya Z pochatku 3 stolittya do n e literatura otrimala rozvitok u novih kulturnih centrah golovnim chinom v Aleksandriyi de hudozhnya tvorchist nerozrivno bula pov yazana iz doslidzhennyami filologiv yaki pracyuvali u Aleksandrijskij biblioteci Vivchennya hudozhnoyi literaturi minulogo nadihnulo ellinistichnih poetiv usvidomiti yak stijkist isnuyuchih literaturnih tradicij tak i neobhidnist yihnogo onovlennya Zvidsi intensivne eksperimentuvannya v oblasti zhanriv Elegiya iz zasobu gromadskogo i moralnogo povchannya peretvoryuyetsya na rozpovid iz mifologichnih zmistom u tvorchosti Filita z ostrova Kos blizko 320 270 rr do n e Germesianakta z Kolofona blizko 300 r do n e i Kallimaha z Kireni Kallimah zaminiv tradicijnij geroyichnij epos zhanrom nevelikoyi poemi epilliya vikladaye u pobutovih tonah pobichni epizodi geroyichnogo skazannya U idiliyi Feokrita pobutova situaciya chasto rozroblyalasya u formah zapozichenih z folklornogo zmagannya spivakiv abo scen z zhittya miskoyi rodini Syudi zh Mimiambi Geroda viyavleni naprikinci 19 stolittya Period ellinizmu buv takozh chasom rozkvitu epigrami v yakij na pershe misce vistupala lyubovna tematika viniknennya pristrasti zustrich zakohanih nevzayemni pochuttya Tradicijnij zhanr geroyichnogo eposu znajshov prodovzhennya u Apolloniya Rodoskogo zaznavshi vplivu uchenosti obov yazkovoyi dlya poeziyi ellinistichnoyi kulturi i vimagav vid avtoriv vpletennya v osnovnu syuzhetnu kanvu antikvarnih dovidok ridkisnih sliv i mifiv Suttyeve znachennya dlya podalshogo rozvitku antichnoyi ta serednovichnoyi literaturi mali prozovi zhanri sho oformlyayutsya v period ellinizmu iz zaluchennyam folklornoyi noveli opovidan lyubovnij roman za uchastyu legendarnih cariv i polkovodciv Roman pro Ninu psevdoistorichni opisi idealnogo suspilnogo ustroyu Evgemer Literatura ellinizmu dosyagla znachnogo uspihu u zobrazhenni vnutrishnogo svitu lyudini yiyi povsyakdennogo pobutu a vikoristannya folklornoyi tradiciyi rozshirilo mezhi literaturnih zhanriv Arhitektura ta obrazotvorche mistectvo nini Ermitazh Peterburg Zolota zastibka fibula 2 st do n e Iberijskij pivostriv nini Britanskij muzej London Pergamskij vivtar restavrovana kopiya sho skladena perevazhno z elementiv spravzhnih barelyefiv vikradenih z Turechchini u 1890 h rokah u Pergamskomu muzeyi Berlin Zalishki teatru Palmira Siriya Protirichchya politichnogo ta socialno ekonomichnogo rozvitku suspilstva zumovili superechlivist ellinistichnogo mistectva v yakomu poyednuyutsya racionalizm ta ekspresivnist skepticizm i emocijnist elegijnist i glibokij dramatizm arhayizaciya ta novatorstvo Pidsililisya lokalni vidminnosti hudozhnih shkil Aleksandrijskoyi Pergamskoyi Rodoskoyi Afinskoyi Sirijskoyi ta in Na zemlyah na shid vid Yevfratu spochatku vzayemodiya greckoyi ta miscevih elementiv bula neznachnoyu Period burhlivogo sintezu v rezultati yakogo vinikli mistectvo Parfyanskogo carstva Gandhari Kushanskogo carstva rozpochavsya pislya padinnya vladi makedonyan Ellinistichne zodchestvo vidriznyayut pragnennya do osvoyennya velicheznih vidkritih prostoriv do efektu grandioznosti bazhannya vraziti lyudinu velichchyu ta smilivistyu inzhenerno budivelnoyi dumki logikoyu konstrukcij impozantnoyu formoyu tochnistyu i majsternistyu vikonannya U hudozhnomu viglyadi mist Aleksandriya u Yegipti Dura Evropos Pergam Priyena Selevkiya pobudovanih zazvichaj za regulyarnim planuvannyam vazhliva rol vidvodilasya velikij kolonadi uzdovzh golovnih vulic ta 1 2 yarusnim kolonam portika sho stoyali okremo po perimetru agori abo buli chastinoyu budivli u formuvanni miskih centriv carskim palacam budinkam dlya zboriv bulevteriyam ekklesiasteriyam teatram svyatilisham Osoblivist ellinistichnih mist velichni arhitekturni ansambli dlya yakih harakterni uzgodzhenist budivel mizh soboyu ta navkolishnim landshaftom regulyarnist planuvannya pidkreslennya gorizontalej ta vertikalej fasadnih ploshin simetrichnist ta frontalnist kompozicij budivel yak elementiv ansamblyu rozrahovanih na sprijnyattya z fasadu Arhitekturni tipi gromadskih zhitlovih i kultovih budivel zdebilshogo syagali do epoh greckoyi arhayiki i klasiki ale interpretuvalisya u dusi chasu Vtim z yavilisya i novi vidi budinkiv biblioteki musejoni Aleksandrijskij musejon inzhenerni sporudi Faroskij mayak v Aleksandriyi Sinkretizm ellinistichnoyi religiyi vplinuv na rozvitok hramiv svyatilish vivtariv memorialnih budinkiv u yakih silnishe nizh u civilnih budivlyah poznachilasya vzayemodiya z mistectvom Shodu svyatilishe Asklepiya na ostrovi Kos katakombi Kom Esh Shukafa v Aleksandriyi gorodishe Aj Hanum v Pivnichnomu Afganistani Ekscentrichnist ellinistichnogo zodchestva znajshla vidobrazhennya v efektnih plastichnih kompoziciyah zhertivnikiv Maloyi Aziyi vivtar Zevsa u Pergami Ellinistichnij order vidriznyayetsya vilnim vidnoshennyam do tradicijnoyi shemi ta tendenciyeyu do posilennya dekorativno ozdoblyuvalni funkciyi za rahunok konstruktivnoyi U shidno ellinistichnomu mistectvi grecki orderi zaznali miscevoyi interpretaciyi psevdokorinfski kapiteli kolon v Aj Hanuma V obrazotvorchomu mistectvi poryad z tvorchim vikoristannyam klasichnoyi spadshini stvoryuvalis garmonijni obrazi Afrodita Meloska 2 st do n e Isnuvala tendenciya mehanichnogo nasliduvannya klasiki neoattichna shkola yaka porodzhuvala vnutrishno holodni psevdopatetini tvori statuya Apollona Musageta pochatok 3 st do n e Vatikanskij muzej Skulptura perestala sluzhiti idealam polisa v nij narostala dekorativnist opovidalnist statuya Laokoona Vatikanskij muzej Harakterni dlya ellinistichnoyi plastiki dramatizm ekspresiya i patetichna pristrasnist poklikani aktivno vplivati na glyadacha vnutrishnya napruzhenist obraziv i zovnishnya efektnist form pobudovanih na vzayemodiyi iz navkolishnim prostorom nespodivani rakursi i dinamichni zhesti skladnij malyunok kompoziciyi ta smilivi kontrasti svitla j tini najbilsh yaskravo virazheni v gorelyefnomu frizi vivtarya Zevsa u Pergami statuyi Niki Samofrakijskoyi Bagatoplanovist i superechlivist ellinistichnoyi skulpturi proyavilisya u spivisnuvanni idealizovanih portretiv monarhiv granichno monumentalizirovanih statuj bozhestv Kolos Rodoskij grotesknih mifologichnih sileni satiri abo velichni terakoti Tanagri obraziv gostroharakternih zobrazhen starikiv dramatichnih portretiv filosofiv Shirokij rozvitok otrimala sadovo parkova skulptura proniknuta nastroyami spokoyu U mozayici rozriznyayetsya vilna malovnicha manera vikonannya i suvorisha Zagalni dlya ellinistichnoyi kulturi tendenciyi prostezhuyutsya v vazopisi gliptici torevtici hudozhnomu posudi zi skla PosilannyaEllinistichna kultura 14 bereznya 2010 u Wayback Machine u Velikij radyanskij enciklopediyi ros DzherelaAntichna literatura navch posib Kovbasenko Yu I 3 tye vid vipr ta dopovn K Kiyivskij universitet imeni Borisa Grinchenka 2014 256 s