До регіону Східної Азії належать Далекий Схід Росії, Казахстан, Китай, Тайвань, Японія, КНДР, Республіка Корея і Монголія.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkZpTDBWaGMzUmZRWE5wWVY4bE1qaHZjblJvYjJkeVlYQm9hV05mY0hKdmFtVmpkR2x2YmlVeU9TNXpkbWN2TWpJd2NIZ3RSV0Z6ZEY5QmMybGhYeVV5T0c5eWRHaHZaM0poY0docFkxOXdjbTlxWldOMGFXOXVKVEk1TG5OMlp5NXdibWM9LnBuZw==.png)
Стародавні цивілізації Східної Азії
Стародавній Китай
Ся
Ся (кит. 夏朝, піньінь xià cháo) — легендарна династія, яка, за традиційними уявленнями, правила в Стародавньому Китаї в період від 2070 року до н. е. до 1765 року до н. е. Ще одна версія відносить правління династії до 2700 року до н. е. Китайські археологи нерідко пов'язують династію Ся з археологічною культурою Ерлітоу. На території, що ототожнюється зі Ся, в епоху Чжоу розташувалося царство Цзінь.
Столиця династії Тан Чанань (Сучасний Сіань) стала духовним центром буддизму. Звідси буддизм поширився в Корею і Японію.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMemxoTDB4dmJtZHphR0Z1WDJWblozTm9aV3hzWDNSb2FXNWZZM1Z3TG1wd1p5OHlNREJ3ZUMxTWIyNW5jMmhoYmw5bFoyZHphR1ZzYkY5MGFHbHVYMk4xY0M1cWNHYz0uanBn.jpg)
Згідно з китайською міфолого-історичною традицією, засновником китайської державності був Жовтий Імператор — Хуан-ді, який у XXVII столітті до н. е. після важкої боротьби зумів підпорядкувати собі вождів окремих племен і створив свою державу в горах Куньлунь — далеко на заході від басейну річки Хуанхе.
Встановивши мир, Хуан-ді приніс жертви богам, призначив чиновників-управителів і ввів перші в країні закони. Хуан-ді мав 25 синів, 14 з яких (подібно синам біблійного Якова) стали родоначальниками відомих китайських кланів. Від Хуан-ді (2698 до н. е. — 2597 до н. е.) престол перейшов до Шао Хао, потім — до Чжунь-сюю, потім — до Ді-Ку, далі — до Ді-чжи і нарешті до Яо, який був чи не найвищим втіленням чесноти і мудрості правителя. Він об'єднав і привів у стан гармонії країну, встановив згоду між людьми, призначив умілих помічників стежити за порядком і піклуватися про правильне літочислення. Наступником собі Яо вибрав доброчесного Шуня (2256 до н. е — 2205 до н. е.). При цьому імператорі всю країну розділено на 12 областей, і всюди він установив свої закони.
Від Шуня влада перейшла до прямого нащадка Хуан-ді, Юя з роду Ся, якого і вважають засновником першої китайської династії Ся. Сімнадцять государів цієї династії правили протягом трьох з половиною століть.
Шан
Держава Шан (кит.: 商朝), інші назви держава Інь (кит.: 殷代) або держава Шан-Інь — державне утворення, що існувало від 1600 до 1027 року до н. е. в землях на північ від виходу річки Хуанхе на Велику китайську рівнину. Держава Шан передувала державі Чжоу.
Шан — перше китайське державне утворення, реальність існування якого підтверджено не тільки археологічними знахідками, але й наративними і епіграфічними письмовими джерелами. Найдокладніший опис історії Шан міститься в творі Сими Цяня «Історичні записки». Внаслідок розкопок виявлено цзяґувень — ієрогліфічні написи на панцирах черепах і тварин, а також бронзових, нефритових, керамічних, кам'яних виробах. Багато знахідок зроблено на території столиці Їньсюй (кит. спр. 殷墟, піньїнь: Yīnxū, акад. Иньсюй), яка була розташована в районі сучасного міста Аньян у провінції Хенань. Територію стародавнього міста включено до переліку світової спадщини ЮНЕСКО.
Чжоу
Династія Чжоу (кит. спр. 周朝, піньїнь: Zhōu Cháo, акад. Чжоу; від 1045 року до н. е. до 221 року до н. е.) повалила династію Шан і припинилася після перемоги династії Цінь.
Хоча династія тривала формально близько 800 років, цей період був неоднорідним, і історики поділяють його на кілька періодів.
- Західна Чжоу (1045 до н. е. — 770 до н. е.) — коли дім Чжоу володів територією в басейні Середньої Хуанхе.
- Східна Чжоу (770 до н. е. — 256 до н. е.) — коли дім Чжоу поступово втрачав гегемонію, а територія Китаю ділилася між окремими царствами.
- 2.1 Ве́сни й Осені (період) (Чуньцю), що відповідає хроніці (чуньцю) царства Лу, яку редагував Конфуцій, період закінчується 481 року до н. э., а починається 722 року до н. е. Тоді на території Китаю існувало багато окремих володінь (частина з них була китайськими, а частину створили інші народи). Правитель (ван) царства Чжоу мав центральну владу — спочатку реальну, потім все більш номінальну.
- 2.2 Період Воюючих царств (Чжаньґо) від 403 року до н. е. і до 249 року до н. е., коли царство Чжоу було вже знищено — політику в Китаї визначали інші царства.
При цьому, говорячи про Східну Чжоу, мають на увазі скоріше саме царство Чжоу, яке на той час перетворилося на удільне царство і втратило верховенство, а періоди Чуньцю та Чжаньґо розглядають з погляду взаємовідносин усіх держав та удільних князівств на території Китаю.
Період Воюючих царств
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWpMMk5oTDBWT0xWZGhjbkpwYm1kVGRHRjBaWE5CYkd3eU5qQkNRMFV1YW5Cbkx6STFNSEI0TFVWT0xWZGhjbkpwYm1kVGRHRjBaWE5CYkd3eU5qQkNRMFV1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Період Воюючих царств (кит. трад. 戰國時代, спр. 战国时代, піньїнь: Zhànguó Shídài, акад. Чжаньго шидай) — період китайської історії від V століття до н. е. до об'єднання Китаю Цінь Ши Хуан-ді 221 року до н. е. Цей період вважають частиною правління династії Східна Чжоу, що йде безпосередньо після періоду Весен і Осеней (Чуньцю), хоча династія Чжоу припинила існування 256 року до н. е., на 35 років раніше від створення Імперії Цінь і закінчення цього періоду.
Цей період описано, перш за все, в пізній хроніці «» (кит. трад. 戰國策, спр. 战国策, піньїнь: Zhàn Guó Cè, акад. Чжаньгоцэ, буквально «Стратегии Сражающихся царств»). Хроніки менш докладні, ніж Цзо чжуань, тому про цей період відомо менше, ніж про Весни й Осені.
Якщо в попередній період царства визнавали формальне панування дому Чжоу і виступали на захист «цивілізованих країн» (з домом Чжоу на чолі) від «варварського» оточення, в цей період центральне царство Чжоу ослабло настільки, що на нього перестали зважати.
Конфуціанство
Конфуціанство (кит. трад. 儒學, спр. 儒学, піньїнь: Rúxué, акад. Жусюе) — етико-філософське вчення Конфуція (551—479 до н. е.), яке розвинули його послідовники, що увійшло в релігійний комплекс Китаю, Кореї, Японії та деяких інших країн. Конфуціанство є світоглядом, суспільною етикою, політичною ідеологією, науковою традицією, способом життя, іноді розглядається як філософія, іноді — як релігія.
У Китаї це вчення відоме під назвою 儒 або 儒家 (тобто «школа вчених», «школа вчених книжників» або «школа освічених людей»); «конфуціанство» — це західний термін, який не має еквівалента в китайській мові.
Конфуціанство виникло як етико-соціально-політичне вчення в період Чуньцю (722 до н. е — 481 до н. е.) — час глибоких соціальних і політичних потрясінь у Китаї. В епоху династії Хань конфуціанство стало офіційною державною ідеологією, конфуціанські норми і цінності стали загальновизнаними.
В імператорському Китаї конфуціанство відігравало роль основної релігії, принципу організації держави і суспільства понад дві тисячі років у майже незмінному вигляді, аж до початку XX століття, коли вчення замінено «трьома народними принципами» Китайської Республіки.
Центральними проблемами, які розглядає конфуціанство, є питання про впорядкування відносин правителів і підданих, моральні якості, які повинні мати правитель і підлеглий тощо. Формально в конфуціанстві ніколи не було інституту церкви, але за значимістю, ступенем проникнення в душу і виховання свідомості народу, впливу на формування стереотипу поведінки, воно успішно виконувало роль релігії.
Буддизм
Імовірно, буддизм проник до Китаю в I столітті н. е. із Середньої Азії, хоча є легенди про те, як буддійські ченці відвідали Китай під час правління царя Ашоки. До VIII століття Китай був дуже активним осередком буддизму.
67 рік н. е. вважають офіційно роком появи в Китаї буддизму, який принесли ченці і . 68 року н. е. вони, під заступництвом імператора, заснували Храм Білого Коня (白馬寺), який досі зберігся недалеко від столиці Лояна. Наприкінці II століття н. е. велику громаду засновано в Пенчені (зараз Сюйчжоу, провінція Цзянсу).
Перші тексти школи Махаяна китайською мовою переклав кушанський чернець в Лояні поміж 178 і 189 роком н. е.
Процвітання буддизму припало на період правління династії Тан (618—907). У цей час Китай був дуже відкритим іноземному впливу, тоді відновилися відносини з Індією, і від IV до XI століття багато китайських ченців їздили в Індію.
Серед шкіл релігійної практики найбільший вплив донині має школа Цзінту («Чистої Землі»), що декларує порятунок вірою в будду Амітабгу, владику буддійського раю — «Чистої Землі». В основі світогляду і практики цієї школи лежала доктрина «думання про Будду» (нянь-фо), за якою молитви Амітабзі і навіть вимовляння його імені здатні дарувати переродження в блаженному царстві «Чистої Землі».
Назва іншої поширеної школи буддійської практики — чань — сходить до санскритського «дх'яна», що означає споглядання, медитація. Остання завжди займала важливе місце в практиці буддизму, але для прихильників чань вона перетворилася на самоціль. Ця школа, заснована, за переказами, індійським проповідником Бодгідгармою (кит. Дамо) в середині VI століття, відкинула вивчення сутр і будь-який ритуал. Медитацію наставники Чань трактували по-новому — як спонтанне саморозкриття «істинної природи» людини в її емпіричному існуванні. На відміну від інших буддійських шкіл чаньскі вчителі високо цінували фізичну працю, особливо працю в колективі. Як найбільш китаїзована форма буддизму, школа чань мала величезний вплив на китайське мистецтво.
Нарешті, у VIII-IX століттях на теорію і практику китайського буддизму помітно вплинув тантризм (див. Тантра).
Протягом тривалого часу буддизм мав заступництво імператорського двору, проте 845 року імператор У-цзун став ініціатором суворих гонінь на буддизм, метою яких був підрив економічної самостійності сангхи і скорочення її чисельності. У середині IX століття позиції сангхи підірвано діями урядів, репресіями, і незабаром почався її повільний, але неухильний занепад. Буддійська традиція багато в чому втратила колишню творчу енергію і своє особливе місце в суспільному і культурному житті. З одного боку, сангха стає інструментом державної політики, що перебуває під суворим контролем влади: державна адміністрація встановлювала квоти і навіть іспити для охочих прийняти чернечий постриг, прикріплювала ченців до певного монастиря, а найзаслуженішим з них надавали особливі відзнаки: існувала мережа адміністративних органів, що здійснювали нагляд за чернецтвом. З іншого боку, буддизм майже злився з народною релігією, а буддійські інститути стали служити інтересам окремих соціальних організацій і груп-впливовим сімействам — сільським громадам, професійним об'єднанням тощо. Все більшого значення набула буддійська релігійна практика «пам'ятання про Будду» молитва, звернена до Будди Амітабги) і чаньське вчення про «миттєве просвітлення».
З іншого боку, на рівні народної релігії буддизм вступає в активну взаємодію з популярними віруваннями, зробивши значний внесок у становлення китайського релігійного синкретизму, а низка персонажів буддійського пантеону (Амітофо — Амітабга; Гуаньїнь — жіноча іпостась Авалокітешвари) перетворюються на найшанованіших у народі божеств. У пізньому середньовіччі елементи буддійського вчення включаються в світоглядні системи низки релігійних сект (особливо есхатологічні мотиви пришестя Мілефо — Будди Майтреї).
Даосизм
Даосизм у стабільній релігійній організації сформувався тільки в II столітті, але є численні свідчення, що даосизм виник істотно раніше, принаймні в V — III століттях до н. е. вже була розвинена традиція, яка підготувала елементи вчення, активно використовувані в Середньовіччі.
Основними джерелами даосизму є містичні і шаманські культи царства Чу та інших «варварських» держав на півдні Китаю, вчення про безсмертя і магічні практики, що розвинулися в царстві Ці і філософська традиція північного Китаю.
Філософські твори, що відносяться до даосизму, починаються з епохи Воюючих Царств (Чжаньґо) в V столітті до н. е., практично одночасно із вченням Конфуція. Традиція вважає основоположником даосизму легендарного Жовтого Імператора Хуанді. Дещо достовірнішим засновником даосизму вважають давньокитайського мудреця Лао-цзи. Даоська традиція йому приписує авторство однієї з основних книг даосизму — «Дао де цзін». Цей трактат став ядром, навколо якого почало формуватися вчення даосизму. Ще одним знаменитим текстом раннього даосизму є «Чжуан-цзи», автором якого є Чжуан Чжоу (369—286 роки до н. е.), відомий під ім'ям Чжуан-цзи, за яким і названо його твір.
На початку II століття н. е. фігура Лао-цзи обожнюється, розробляється складна ієрархія божеств і демонів, виникає культ, у якому центральне місце займають ворожіння і обряди, що «виганяють» злих духів. Пантеон даосизму очолив Яшмовий владика (Шан-ді), якого шанували як бога неба, вище божество і батька імператорів («синів неба»). За ним слідували Лао-цзи і творець світу — Пань-гу.
Цінь і Хань
Цінь
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODRMemhtTDFGcGJsOVRhR2xmU0hWaGJtZGZjM1JoZEhWbExtcHdaeTh5TURCd2VDMVJhVzVmVTJocFgwaDFZVzVuWDNOMFlYUjFaUzVxY0djPS5qcGc=.jpg)
Засновник династії — Цінь Ши Хуан-ді — об'єднав Китай під своєю владою 221 року до н. е., розділивши країну на 36 провінцій, керованих чиновниками, яких призначав імператор. Цінь Ши Хуан-ді створив централізовану, керовану державу на основі легізму, при цьому проводилися репресії проти прихильників конфуціанства: так, 213 року до н. е. видано указ про спалення недозволених творів, які перебуваюьт у приватному володінні, а 212 року до н. е. страчено 460 конфуціанців і значне число «заслано на кордони».
Цінь Ши Хуан-ді оголосив про припинення всіх воєн навік, зібрав від князів зброю і переплавив, побудувавши 12 великих монументів. Він упорядкував міри і ваги, ввів стандартне написання ієрогліфів, організував жорстку бюрократичну систему правління.
Правління Ціня Ши Хуан-ді характеризувалося значною кількістю громадських робіт, до яких залучено мільйони громадян. У цей період розпочато будівництво Великого китайського муру завдовжки 8851,8 км, побудовано унікальну , до якої входила теракотова армія, величезний імператорський палац . Мережа доріг загальною довжиною 7500 км оперізувала країну, дороги були завширшки 15 м із трьома смугами, причому центральна смуга призначалася для імператора.
Смерть Ціня Ши Хуан-ді 210 року до н. е. настала під час поїздки країною, в якій його супроводжували його молодший син Ху Хай, начальник канцелярії та головний радник Лі Си. Побоюючись хвилювань, вони приховали смерть імператора і, змовившись, сфабрикували від імені імператора листа, в якому спадкоємцем престолу оголошено не старшого сина Фу Су, а молодший — Ху Хай. У цьому листі містився наказ про «дарування почесної смерті» Фу Су і воєначальнику Мен Тяню.
Ху Хай у 21-річному віці вступив на трон під ім'ям Ер Шихуанді, проте фактично залишався маріонеткою Чжао Гао і через три роки за його наказом був примушений до самогубства.
В імперії почалися повстання на чолі зі [ru], У Гуаном і Лю Баном (кінець 209 — початок 208 до н. е.). У жовтні 207 року до н. е. столицю імперії Сіань взято армією Лю Бана, який, після проголошення імператором, став засновником династії Хань.
У січні 206 року до н. е. генерал Сян Юй повторно взяв столицю, якою йому поступився Лю Бан, зруйнував місто і масово винищив жителів, Цзиїна — останнього правителя Цінь — стратили.
Хань
Імперія Хань (кит. трад. 漢朝, спр. 汉朝, піньїнь: Hàn cháo, акад. Хань чао; 206 рік до н. е. — 220 рік н. е.) — китайська імперія, в якій правила династія Лю, і період історії Китаю після імперії Цінь перед епохою Трицарства. Свідченням успіху ханьської внутрішньої політики стало те, що вона проіснувала довше від будь-якої іншої імперії в китайській історії. Її правління та інститути стали зразком для всіх наступних. Більш того, основна етнічна група за назвою держави стала називатися хань.
Правлячу в імперії Хань династію заснував Лю Бан. Початковий період (206 рік до н. е. — 9 рік н. е.) зі столицею Чанань називають ранньою Хань (кит. 前漢) або західною Хань (кит. 西漢). Історію цієї імперії викладено в письмовому творі Ханьшу. Правління династії Лю перервалося на 16 років у 8—23 роках внаслідок того, що владу захопив родич династії по жіночій лінії Ван Ман (імперія Сінь).
Другий період (25—220 роки) зі столицею Лоян називають пізньою Хань (кит. 後漢) або східною Хань (кит. 東漢). Його історія викладається у творі Хоу Ханьшу.
Епоха Трицарства
Епоха Трицарства, Саньґо (кит. трад. 三國, спр. 三国, піньїнь: Sānguó, акад. Саньґо) — період часу в стародавньому Китаї від 220 до 280 року, що увійшов в історію як боротьба і протистояння між трьома різними державами Китаю — Вей, У і Шу.
Кінець II і початок III століття пройшли в Китаї під знаком внутрішньополітичних міжусобиць, у ході яких на перший план вийшло кілька найуспішніших полководців. Один з них, знаменитий Цао Цао, панував на півночі, в басейні Хуанхе. Після його смерті 220 року його син Цао Пі, скинувши останнього імператора династії Хань, проголосив себе імператором і став правити як імператор династії Вей. Інший, Лю Бей, який претендував на спорідненість із керівним домом Хань, незабаром оголосив себе правителем південно-західної частини країни Шу. Третій, Сунь Цюань, став правителем південно-східної частини Китаю, царства У зі столицею в Нанкіні. Виникло Трицарство.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelF4TDBOb2FXNWhYelV1YW5Cbkx6STFNSEI0TFVOb2FXNWhYelV1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Від кінця 230-х років, стали помітними напружені відносини між імперським кланом Цао і кланом Сима.
Короткий період Трицарства, що призвів до утворення двох самостійних держав на слабко освоєному до того півдні Китаю, сприяв освоєнню півдня. У північному Вей, нащадки Цао Цао вже до середини III століття втратили владу, що перейшла до могутнього клану полководця Сима Янь.
265 року Сима Янь заснував тут нову династію Цзінь, якІй незабаром, 280 року, вдалося підпорядкувати собі Шу і У, об'єднавши під своєю владою знову весь Китай, правда, лише на кілька десятиліть.
Три корейські держави
Період трьох держав (кор. 삼국 시대, 大韓民國, латиніз. samgug sidae) — назва періоду в історії Кореї з 57 року до н. е. до 668 року, коли на території Корейського півострова та Маньчжурії домінували три корейські ранньофеодальні держави: Когурьо, Сілла і Пекче.
Крім них на півдні Корейського півострова існувала племінна конфедерація Кая та Пуйо. Внаслідок постійної боротьби між цими державами наприкінці VII століття за підтримки китайської династії Тан державі Сілла вдалося об'єднати корейські королівства в єдину державу.
Монгольська Імперія
До кінця XIII століття монголи захопили Середню Азію, значну частину Східної Європи, Персію, Ірак, Камбоджу, Бірму, Корею і частину В'єтнаму. Хубілай-хан до 1279 року зумів включити весь Китай у свою імперію Юань. Проголошуючи епоху правління Юань на китайський манер, Хубілай не позначав меж її застосування. Тому формально ця назва стосувалася всієї Великої Монгольської імперії, хоча пізніше її стали використовувати тільки для уділу Хубілая. Хубілай також установив специфічні відносини «наставник-покровитель» між монгольським двором і верховним ламою школи Сак'я в Тибеті.
1281 року зроблено невдалу спробу монгольського вторгнення до Японії. Тайфун, який японцііназвали «камікадзе», тобто «божественний вітер», двічі розкидав монгольсько-китайський флот (див. Монгольські вторгнення в Японію).
1292 року монгольські війська вторглися на Яву, щоб помститися за послів Хубілая, яких образив Джаякатванг, правитель Сінгасарі. Проти них виступив Віджая (виходець з колишньої правлячої династії Сінгасарі), він допоміг захистити Джаякатванга від монголів, а після цього виступив проти них і прогнав з острова. Зі смертю Хубілая 1294 року закінчилася епоха монгольських завоювань і переможний марш монгольських армій припинився.
Держава Мін (1368—1644)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODRMemd5TDBOdmRYSjBYMHhoWkdsbGMxOXZabDkwYUdWZlJtOXliV1Z5WDFOb2RWOWllVjlVWVc1blgxbHBiaTVxY0djdk1qQXdjSGd0UTI5MWNuUmZUR0ZrYVdWelgyOW1YM1JvWlY5R2IzSnRaWEpmVTJoMVgySjVYMVJoYm1kZldXbHVMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
Результатом тривалої боротьби в середині XIV століття стало вигнання монголів. До влади прийшов один із керівників повстання — син селянина Чжу Юаньчжан, який заснував державу Мін (кит. спр. 明, піньїнь: Míng; 1368—1644). Китай знову став незалежною державою.
Монголи, відтіснені на північ, приступають до активного освоєння степів сучасної Монголії. Імперія Мін підпорядковує собі частину чжурчженьських племен, державу Наньчжао (сучасні провінції Юньнань і Ґуйчжоу), частину сучасних провінцій Цинхай і Сичуань.
Китайський флот під командою Чжен Хе, що складався з декількох десятків великих океанських джонок, за період від 1405 до 1433 року здійснив кілька морських експедицій у Південно-Східну Азію, Індію та до східного узбережжя Африки. Через відсутність економічної вигоди, експедиції припинили, а кораблі розібрали.
Імперія Цін
Держава Велика Цін ( дайцин гурунь, кит. трад. 大清國, акад. Да Цин го) — багатонаціональна імперія, створена й керована маньчжурами, в яку пізніше включено Китай. Згідно з традиційню китайською історіографією — остання династія монархічного Китаю. Заснована 1616 рокуманьчжурським кланом Айсін Ґьоро на території Маньчжурії, яка нині називається північно-східним Китаєм. Менш ніж через 30 років під її владою опинився весь Китай, частина Монголії і частина Середньої Азії.
Спочатку династія мала назву «Цзінь»(金 — золото), в традиційній китайській історіографії — «Хоу Цзінь» (後金 — Пізня Цзінь), за імперією Цзінь — колишньою державою чжурчженів, від яких виводили себе маньчжури. 1636 року назву змінено на «Цін» (清 — «чистий»). У першій половині XVIII століття цінському уряду вдалося налагодити ефективне управління країною, одним з результатів чого було те, що в цьому столітті найшвидші темпи зростання чисельності населення спостерігалися саме в Китаї. Цінський двір проводив політику самоізоляції, що врешті-решт призвело до того, що в XIX столітті Китай, який входив до складу імперії Цин, насильно відкрили західні держави.
Подальша співпраця із західними державами дозволила династії уникнути краху під час повстання тайпінів, проводити порівняно успішну модернізацію і таким чином проіснувати до початку XX століття, проте вона ж стала причиною зростання націоналістичних (антиманчжурських) настроїв.
Внаслідок Сіньхайської революції, що почалася 1911 року, імперію Цін знищено і проголошено Китайську Республіку — національну державу ханьців. 12 лютого 1912 року вдовуюча імператриця від імені тоді малолітнього останнього імператора Пуї зреклася трону.
Історія Республіки Китай
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelJqTDBOb2FXNWxjMlZmY21Wd2RXSnNhV05mWm05eVpYWmxjaTVxY0djdk5UQXdjSGd0UTJocGJtVnpaVjl5WlhCMVlteHBZMTltYjNKbGRtVnlMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
1911 року Синьхайська революція зруйнувала Цінську імперію й утворила Китайську Республіку. 1 січня 1912 року (13-й день 11-го місяця 4609 року за традиційним китайським календарем) оголошено першим днем першого року Китайської Республіки — введено календар Міньго. 12 лютого 1912 року оголошено про зречення імператора Пуї верховної влади. Нанкінська конференція 29 грудня 1911 року обрала Сунь Ятсена на посаду тимчасового президента Китайської Республіки з умовою, що, в разі згоди Юань Шикая стати президентом Китайської Республіки, Сунь Ятсен добровільно піде у відставку. Сунь Ятсен цю умову виконав, і після зречення імператора подав у відставку. 14 лютого нанкінські збори одноголосно прийняли відставку Сунь Ятсена, а наступного дня обрали Юань Шикая тимчасовим президентом Китайської Республіки.
Створення Китайської Народної Республіки
Розгром мілітаристської Японії в серпні-вересні 1945 року завершив Другу світову війну, звільнивши від японських військ країни Азійсько-Тихоокеанського регіону. В Китаї йшла запекла громадянська війна.
Радянська Червона Армія повністю окупувала Маньчжурію, прийнявши капітуляцію в більшої частини японської Квантунської армії. На той час на території Маньчжурії діяли лише розрізнені партизанські загони і розвідувальні групи китайських партизанів.
У вересні 1945 року почалося масове перекидання збройних сил КПК із північного і східного Китаю на північний схід країни. До листопада туди перейшли близько 100 тисяч бійців 8-ї і 4-ї армій. З цих частин, партизанських формувань і місцевих жителів сформовано (ОДА) Північного Сходу, яка стала кістяком Народно-визвольної армії Китаю.
Радянська армія перебувала в Маньчжурії аж до травня 1946 року. За цей час радянська сторона допомогла китайським комуністам організувати, навчити і озброїти нові китайські війська. Як наслідок, коли гомінданівські війська почали в квітні 1946 року входити до Маньчжурії, вони, на свій подив, виявили там не розрізнені партизанські загони, а сучасну дисципліновану армію комуністів.
Культурна революція
1966 року голова КПК Мао Цзедун розпочав масову кампанію з підтримки революційного духу в масах. Її фактичним завданням було утвердження маоїзму як єдиної державної ідеології та знищення політичної опозиції. Масова мобілізація молоді, що отримала назву «червоногвардійців», не мала чіткої організації, через раптовість дій голови і відсутність єдності в середовищі лідерів КПК. Фанатично віддані «образу Голови» студенти, робітники і школярі зайнялися пошуком і викриттям «класових ворогів», підбурювані радикальною клікою до атак на помірніших лідерів партії. Найбільшою фігурою в керівному складі КПК, політично і фізично знищеною внаслідок КР, став Лю Шаоці. Ден Сяопін опинився на трудовому перевихованні — працівником тракторного заводу. Неприборкана енергія критично налаштованої молоді обрушилася на інтелектуалів, релігійні інститути, культурні пам'ятки Китаю, а також на цілий пласт пересічних громадян — носіїв старих культурних цінностей. Наслідком всього цього стала ідеологічна дезорієнтація суспільства. Маоїзм зберіг свій вплив не більше ніж ідеологічний фасад, за яким розгорнулася політична боротьба за успадкування реальної політичної влади.
Економічні перетворення
Покращуючи відносини із зовнішнім світом, Ден Сяопін все ж ставив першочерговим пріоритетом проведення економічних реформ у Китаї. Соціальна, політична та економічна системи всередині країни під час правління Дена зазнали серйозних змін. Ден оголосив принцип «чотирьох модернізацій» основою всіх реформ. За цим принципом економіку поділено на 4 сектори — оборонну промисловість, сільське господарство, науку і промислове виробництво. Пріоритетною обрано стратегію «соціалістичної ринкової економіки». Ден стверджує, що Китай перебуває на першому щаблі розвитку соціалізму, що обов'язком партії є розвиток «соціалізму з китайською специфікою». Ідеологічні принципи стали грати мінімальну роль в економіці, що з часом довело свою ефективність. У березні 1992 року Ден Сяопін заявив на засіданні Політбюро ЦК КПК:
![]() | Не варто сковувати себе ідеологічними та практичними абстрактними суперечками про те, яку назву це все носить — соціалізм чи капіталізм. | ![]() |
Ден був ідеологом реформ, що надав теоретичну основу і політичну підтримку для їх проведення. Але, попри це, багато дослідників і вчених вважають, що принаймні кілька економічних реформ не були особистою ідеєю Дена. Наприклад, прем'єр Чжоу Еньлай першим висловився за пріоритет принципу «чотирьох модернізацій». Більш того, багато реформ розроблено й реалізовано провінційними керівниками, іноді без згоди центрального уряду. Вдалі реформи застосовували на більших територіях, надаючи їм загальнодержавного масштабу. Багато інших реформ проведено під впливом досвіду так званих «азійських економічних тигрів».
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTlsTDJVd0wxTm9aVzU2YUdWdUxsTjBZWFIxWlM1RVpXNW5YMWhwWVc5d2FXNW5MbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
Це було зовсім не схоже на перебудову, ініційовану Михайлом Горбачовим у СРСР, де майже всі перетворення нав'язувалися вказівкою зверху і були особистою ідеєю Горбачова. У Китаї ж навпаки, верхи підхоплювали реформи, ініційовані знизу.
Реформи включали елементи планового, централізованого керування, здійснюваного професійно підготовленими чиновниками, що відкинуло практику масового керування, яка панувала за Мао.
У сільському господарстві більшість «народних комун» розпустили, а селянство переважно перейшло на сімейний підряд. На другому етапі реформи (1984—1992) відбувався демонтаж планової системи і перехід до ринкової економіки.
Ден також став ініціатором створення особливих економічних зон у Китаї, завдяки яким до країни залучаються іноземні компанії та інвестиції.
Примітки
- . Архів оригіналу за 26 грудня 2018. Процитовано 2 грудня 2021.
- Гл. VII. Национальные религии. § 5. Конфуцианство (С. 95-100)// Основы религиоведения. / Ю. Ф. Борунков, И. Н. Яблоков и др.; Под ред. . — М.: Высш. шк., 1994. — 368 с.
- , [en] Confucianism [ 8 червня 2012 у Wayback Machine.] // Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica Online. Encyclopædia Britannica Inc., 2012
- Конфуцианство // Философский энциклопедический словарь / Гл. редакция: Л. Ф. Ильичёв, П. Н. Федосеев, С. М. Ковалёв, В. Г. Панов — М.: Советская энциклопедия, 1983. — 840 с. (изд. 1989 г.)
- Гл. II. Религия как историко-культурный феномен. § 2. Религии в истории общества // Религиоведение: Учеб. пособие для студентов высш. учеб. заведений и преп. ср. школы. — 2-е изд., дополненное. — М.: Аспект Пресс, 1995. — 351 с. —
- Mark Cartwright. Three Kingdoms Period in Korea. Ancient History Encyclopedia. оригіналу за 14.04.2019. Процитовано 28.04.2019. (англ.)
- A Brief History of Korea, (2005), с. 23-24.
- Газета «Женьмінь жибао», 21 жовтня 1992 р.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Do regionu Shidnoyi Aziyi nalezhat Dalekij Shid Rosiyi Kazahstan Kitaj Tajvan Yaponiya KNDR Respublika Koreya i Mongoliya Shidna Aziya na karti pivkuli bez Dalekogo Shodu Rosiyi Starodavni civilizaciyi Shidnoyi AziyiStarodavnij Kitaj Div takozh Istoriya Kitayu Sya Div takozh Dinastiya Sya Sya kit 夏朝 pinin xia chao legendarna dinastiya yaka za tradicijnimi uyavlennyami pravila v Starodavnomu Kitayi v period vid 2070 roku do n e do 1765 roku do n e She odna versiya vidnosit pravlinnya dinastiyi do 2700 roku do n e Kitajski arheologi neridko pov yazuyut dinastiyu Sya z arheologichnoyu kulturoyu Erlitou Na teritoriyi sho ototozhnyuyetsya zi Sya v epohu Chzhou roztashuvalosya carstvo Czin Stolicya dinastiyi Tan Chanan Suchasnij Sian stala duhovnim centrom buddizmu Zvidsi buddizm poshirivsya v Koreyu i Yaponiyu Chasha z Lunshanskoyi kulturi Zgidno z kitajskoyu mifologo istorichnoyu tradiciyeyu zasnovnikom kitajskoyi derzhavnosti buv Zhovtij Imperator Huan di yakij u XXVII stolitti do n e pislya vazhkoyi borotbi zumiv pidporyadkuvati sobi vozhdiv okremih plemen i stvoriv svoyu derzhavu v gorah Kunlun daleko na zahodi vid basejnu richki Huanhe Velikij Yuj Vstanovivshi mir Huan di prinis zhertvi bogam priznachiv chinovnikiv upraviteliv i vviv pershi v krayini zakoni Huan di mav 25 siniv 14 z yakih podibno sinam biblijnogo Yakova stali rodonachalnikami vidomih kitajskih klaniv Vid Huan di 2698 do n e 2597 do n e prestol perejshov do Shao Hao potim do Chzhun syuyu potim do Di Ku dali do Di chzhi i nareshti do Yao yakij buv chi ne najvishim vtilennyam chesnoti i mudrosti pravitelya Vin ob yednav i priviv u stan garmoniyi krayinu vstanoviv zgodu mizh lyudmi priznachiv umilih pomichnikiv stezhiti za poryadkom i pikluvatisya pro pravilne litochislennya Nastupnikom sobi Yao vibrav dobrochesnogo Shunya 2256 do n e 2205 do n e Pri comu imperatori vsyu krayinu rozdileno na 12 oblastej i vsyudi vin ustanoviv svoyi zakoni Vid Shunya vlada perejshla do pryamogo nashadka Huan di Yuya z rodu Sya yakogo i vvazhayut zasnovnikom pershoyi kitajskoyi dinastiyi Sya Simnadcyat gosudariv ciyeyi dinastiyi pravili protyagom troh z polovinoyu stolit Shan Div takozh Dinastiya Shan Derzhava Shan kit 商朝 inshi nazvi derzhava In kit 殷代 abo derzhava Shan In derzhavne utvorennya sho isnuvalo vid 1600 do 1027 roku do n e v zemlyah na pivnich vid vihodu richki Huanhe na Veliku kitajsku rivninu Derzhava Shan pereduvala derzhavi Chzhou Shan pershe kitajske derzhavne utvorennya realnist isnuvannya yakogo pidtverdzheno ne tilki arheologichnimi znahidkami ale j narativnimi i epigrafichnimi pismovimi dzherelami Najdokladnishij opis istoriyi Shan mistitsya v tvori Simi Cyanya Istorichni zapiski Vnaslidok rozkopok viyavleno czyaguven iyeroglifichni napisi na pancirah cherepah i tvarin a takozh bronzovih nefritovih keramichnih kam yanih virobah Bagato znahidok zrobleno na teritoriyi stolici Yinsyuj kit spr 殷墟 pinyin Yinxu akad Insyuj yaka bula roztashovana v rajoni suchasnogo mista Anyan u provinciyi Henan Teritoriyu starodavnogo mista vklyucheno do pereliku svitovoyi spadshini YuNESKO Chzhou Div takozh Dinastiya Chzhou Dinastiya Chzhou kit spr 周朝 pinyin Zhōu Chao akad Chzhou vid 1045 roku do n e do 221 roku do n e povalila dinastiyu Shan i pripinilasya pislya peremogi dinastiyi Cin Hocha dinastiya trivala formalno blizko 800 rokiv cej period buv neodnoridnim i istoriki podilyayut jogo na kilka periodiv Zahidna Chzhou 1045 do n e 770 do n e koli dim Chzhou volodiv teritoriyeyu v basejni Serednoyi Huanhe Shidna Chzhou 770 do n e 256 do n e koli dim Chzhou postupovo vtrachav gegemoniyu a teritoriya Kitayu dililasya mizh okremimi carstvami 2 1 Ve sni j Oseni period Chuncyu sho vidpovidaye hronici chuncyu carstva Lu yaku redaguvav Konfucij period zakinchuyetsya 481 roku do n e a pochinayetsya 722 roku do n e Todi na teritoriyi Kitayu isnuvalo bagato okremih volodin chastina z nih bula kitajskimi a chastinu stvorili inshi narodi Pravitel van carstva Chzhou mav centralnu vladu spochatku realnu potim vse bilsh nominalnu 2 2 Period Voyuyuchih carstv Chzhango vid 403 roku do n e i do 249 roku do n e koli carstvo Chzhou bulo vzhe znisheno politiku v Kitayi viznachali inshi carstva dd Pri comu govoryachi pro Shidnu Chzhou mayut na uvazi skorishe same carstvo Chzhou yake na toj chas peretvorilosya na udilne carstvo i vtratilo verhovenstvo a periodi Chuncyu ta Chzhango rozglyadayut z poglyadu vzayemovidnosin usih derzhav ta udilnih knyazivstv na teritoriyi Kitayu Period Voyuyuchih carstv Div takozh Period Chzhango Kitaj u period Voyuyuchih carstv 260 do n e Period Voyuyuchih carstv kit trad 戰國時代 spr 战国时代 pinyin Zhanguo Shidai akad Chzhango shidaj period kitajskoyi istoriyi vid V stolittya do n e do ob yednannya Kitayu Cin Shi Huan di 221 roku do n e Cej period vvazhayut chastinoyu pravlinnya dinastiyi Shidna Chzhou sho jde bezposeredno pislya periodu Vesen i Osenej Chuncyu hocha dinastiya Chzhou pripinila isnuvannya 256 roku do n e na 35 rokiv ranishe vid stvorennya Imperiyi Cin i zakinchennya cogo periodu Cej period opisano persh za vse v piznij hronici kit trad 戰國策 spr 战国策 pinyin Zhan Guo Ce akad Chzhangoce bukvalno Strategii Srazhayushihsya carstv Hroniki mensh dokladni nizh Czo chzhuan tomu pro cej period vidomo menshe nizh pro Vesni j Oseni Yaksho v poperednij period carstva viznavali formalne panuvannya domu Chzhou i vistupali na zahist civilizovanih krayin z domom Chzhou na choli vid varvarskogo otochennya v cej period centralne carstvo Chzhou oslablo nastilki sho na nogo perestali zvazhati Konfucianstvo Dokladnishe Konfucianstvo Konfucianstvo kit trad 儒學 spr 儒学 pinyin Ruxue akad Zhusyue etiko filosofske vchennya Konfuciya 551 479 do n e yake rozvinuli jogo poslidovniki sho uvijshlo v religijnij kompleks Kitayu Koreyi Yaponiyi ta deyakih inshih krayin Konfucianstvo ye svitoglyadom suspilnoyu etikoyu politichnoyu ideologiyeyu naukovoyu tradiciyeyu sposobom zhittya inodi rozglyadayetsya yak filosofiya inodi yak religiya U Kitayi ce vchennya vidome pid nazvoyu 儒 abo 儒家 tobto shkola vchenih shkola vchenih knizhnikiv abo shkola osvichenih lyudej konfucianstvo ce zahidnij termin yakij ne maye ekvivalenta v kitajskij movi Konfucianstvo viniklo yak etiko socialno politichne vchennya v period Chuncyu 722 do n e 481 do n e chas glibokih socialnih i politichnih potryasin u Kitayi V epohu dinastiyi Han konfucianstvo stalo oficijnoyu derzhavnoyu ideologiyeyu konfucianski normi i cinnosti stali zagalnoviznanimi V imperatorskomu Kitayi konfucianstvo vidigravalo rol osnovnoyi religiyi principu organizaciyi derzhavi i suspilstva ponad dvi tisyachi rokiv u majzhe nezminnomu viglyadi azh do pochatku XX stolittya koli vchennya zamineno troma narodnimi principami Kitajskoyi Respubliki Centralnimi problemami yaki rozglyadaye konfucianstvo ye pitannya pro vporyadkuvannya vidnosin praviteliv i piddanih moralni yakosti yaki povinni mati pravitel i pidleglij tosho Formalno v konfucianstvi nikoli ne bulo institutu cerkvi ale za znachimistyu stupenem proniknennya v dushu i vihovannya svidomosti narodu vplivu na formuvannya stereotipu povedinki vono uspishno vikonuvalo rol religiyi Buddizm Dokladnishe Buddizm Imovirno buddizm pronik do Kitayu v I stolitti n e iz Serednoyi Aziyi hocha ye legendi pro te yak buddijski chenci vidvidali Kitaj pid chas pravlinnya carya Ashoki Do VIII stolittya Kitaj buv duzhe aktivnim oseredkom buddizmu 67 rik n e vvazhayut oficijno rokom poyavi v Kitayi buddizmu yakij prinesli chenci i 68 roku n e voni pid zastupnictvom imperatora zasnuvali Hram Bilogo Konya 白馬寺 yakij dosi zberigsya nedaleko vid stolici Loyana Naprikinci II stolittya n e veliku gromadu zasnovano v Pencheni zaraz Syujchzhou provinciya Czyansu Pershi teksti shkoli Mahayana kitajskoyu movoyu pereklav kushanskij chernec v Loyani pomizh 178 i 189 rokom n e Procvitannya buddizmu pripalo na period pravlinnya dinastiyi Tan 618 907 U cej chas Kitaj buv duzhe vidkritim inozemnomu vplivu todi vidnovilisya vidnosini z Indiyeyu i vid IV do XI stolittya bagato kitajskih chenciv yizdili v Indiyu Sered shkil religijnoyi praktiki najbilshij vpliv donini maye shkola Czintu Chistoyi Zemli sho deklaruye poryatunok viroyu v buddu Amitabgu vladiku buddijskogo rayu Chistoyi Zemli V osnovi svitoglyadu i praktiki ciyeyi shkoli lezhala doktrina dumannya pro Buddu nyan fo za yakoyu molitvi Amitabzi i navit vimovlyannya jogo imeni zdatni daruvati pererodzhennya v blazhennomu carstvi Chistoyi Zemli Nazva inshoyi poshirenoyi shkoli buddijskoyi praktiki chan shodit do sanskritskogo dh yana sho oznachaye spoglyadannya meditaciya Ostannya zavzhdi zajmala vazhlive misce v praktici buddizmu ale dlya prihilnikiv chan vona peretvorilasya na samocil Cya shkola zasnovana za perekazami indijskim propovidnikom Bodgidgarmoyu kit Damo v seredini VI stolittya vidkinula vivchennya sutr i bud yakij ritual Meditaciyu nastavniki Chan traktuvali po novomu yak spontanne samorozkrittya istinnoyi prirodi lyudini v yiyi empirichnomu isnuvanni Na vidminu vid inshih buddijskih shkil chanski vchiteli visoko cinuvali fizichnu pracyu osoblivo pracyu v kolektivi Yak najbilsh kitayizovana forma buddizmu shkola chan mala velicheznij vpliv na kitajske mistectvo Nareshti u VIII IX stolittyah na teoriyu i praktiku kitajskogo buddizmu pomitno vplinuv tantrizm div Tantra Protyagom trivalogo chasu buddizm mav zastupnictvo imperatorskogo dvoru prote 845 roku imperator U czun stav iniciatorom suvorih gonin na buddizm metoyu yakih buv pidriv ekonomichnoyi samostijnosti sanghi i skorochennya yiyi chiselnosti U seredini IX stolittya poziciyi sanghi pidirvano diyami uryadiv represiyami i nezabarom pochavsya yiyi povilnij ale neuhilnij zanepad Buddijska tradiciya bagato v chomu vtratila kolishnyu tvorchu energiyu i svoye osoblive misce v suspilnomu i kulturnomu zhitti Z odnogo boku sangha staye instrumentom derzhavnoyi politiki sho perebuvaye pid suvorim kontrolem vladi derzhavna administraciya vstanovlyuvala kvoti i navit ispiti dlya ohochih prijnyati chernechij postrig prikriplyuvala chenciv do pevnogo monastirya a najzasluzhenishim z nih nadavali osoblivi vidznaki isnuvala merezha administrativnih organiv sho zdijsnyuvali naglyad za chernectvom Z inshogo boku buddizm majzhe zlivsya z narodnoyu religiyeyu a buddijski instituti stali sluzhiti interesam okremih socialnih organizacij i grup vplivovim simejstvam silskim gromadam profesijnim ob yednannyam tosho Vse bilshogo znachennya nabula buddijska religijna praktika pam yatannya pro Buddu molitva zvernena do Buddi Amitabgi i chanske vchennya pro mittyeve prosvitlennya Z inshogo boku na rivni narodnoyi religiyi buddizm vstupaye v aktivnu vzayemodiyu z populyarnimi viruvannyami zrobivshi znachnij vnesok u stanovlennya kitajskogo religijnogo sinkretizmu a nizka personazhiv buddijskogo panteonu Amitofo Amitabga Guanyin zhinocha ipostas Avalokiteshvari peretvoryuyutsya na najshanovanishih u narodi bozhestv U piznomu serednovichchi elementi buddijskogo vchennya vklyuchayutsya v svitoglyadni sistemi nizki religijnih sekt osoblivo eshatologichni motivi prishestya Milefo Buddi Majtreyi Daosizm Dokladnishe Daosizm Daosizm u stabilnij religijnij organizaciyi sformuvavsya tilki v II stolitti ale ye chislenni svidchennya sho daosizm vinik istotno ranishe prinajmni v V III stolittyah do n e vzhe bula rozvinena tradiciya yaka pidgotuvala elementi vchennya aktivno vikoristovuvani v Serednovichchi Osnovnimi dzherelami daosizmu ye mistichni i shamanski kulti carstva Chu ta inshih varvarskih derzhav na pivdni Kitayu vchennya pro bezsmertya i magichni praktiki sho rozvinulisya v carstvi Ci i filosofska tradiciya pivnichnogo Kitayu Filosofski tvori sho vidnosyatsya do daosizmu pochinayutsya z epohi Voyuyuchih Carstv Chzhango v V stolitti do n e praktichno odnochasno iz vchennyam Konfuciya Tradiciya vvazhaye osnovopolozhnikom daosizmu legendarnogo Zhovtogo Imperatora Huandi Desho dostovirnishim zasnovnikom daosizmu vvazhayut davnokitajskogo mudrecya Lao czi Daoska tradiciya jomu pripisuye avtorstvo odniyeyi z osnovnih knig daosizmu Dao de czin Cej traktat stav yadrom navkolo yakogo pochalo formuvatisya vchennya daosizmu She odnim znamenitim tekstom rannogo daosizmu ye Chzhuan czi avtorom yakogo ye Chzhuan Chzhou 369 286 roki do n e vidomij pid im yam Chzhuan czi za yakim i nazvano jogo tvir Na pochatku II stolittya n e figura Lao czi obozhnyuyetsya rozroblyayetsya skladna iyerarhiya bozhestv i demoniv vinikaye kult u yakomu centralne misce zajmayut vorozhinnya i obryadi sho viganyayut zlih duhiv Panteon daosizmu ocholiv Yashmovij vladika Shan di yakogo shanuvali yak boga neba vishe bozhestvo i batka imperatoriv siniv neba Za nim sliduvali Lao czi i tvorec svitu Pan gu Cin i HanCin Dokladnishe Cin carstvo Statuya Cin Shi Huan di zasnovnika dinastiyi Cin i pershogo imperatora ob yednanogo Kitayu Zasnovnik dinastiyi Cin Shi Huan di ob yednav Kitaj pid svoyeyu vladoyu 221 roku do n e rozdilivshi krayinu na 36 provincij kerovanih chinovnikami yakih priznachav imperator Cin Shi Huan di stvoriv centralizovanu kerovanu derzhavu na osnovi legizmu pri comu provodilisya represiyi proti prihilnikiv konfucianstva tak 213 roku do n e vidano ukaz pro spalennya nedozvolenih tvoriv yaki perebuvayut u privatnomu volodinni a 212 roku do n e stracheno 460 konfucianciv i znachne chislo zaslano na kordoni Cin Shi Huan di ogolosiv pro pripinennya vsih voyen navik zibrav vid knyaziv zbroyu i pereplaviv pobuduvavshi 12 velikih monumentiv Vin uporyadkuvav miri i vagi vviv standartne napisannya iyeroglifiv organizuvav zhorstku byurokratichnu sistemu pravlinnya Pravlinnya Cinya Shi Huan di harakterizuvalosya znachnoyu kilkistyu gromadskih robit do yakih zalucheno miljoni gromadyan U cej period rozpochato budivnictvo Velikogo kitajskogo muru zavdovzhki 8851 8 km pobudovano unikalnu do yakoyi vhodila terakotova armiya velicheznij imperatorskij palac Merezha dorig zagalnoyu dovzhinoyu 7500 km operizuvala krayinu dorogi buli zavshirshki 15 m iz troma smugami prichomu centralna smuga priznachalasya dlya imperatora Smert Cinya Shi Huan di 210 roku do n e nastala pid chas poyizdki krayinoyu v yakij jogo suprovodzhuvali jogo molodshij sin Hu Haj nachalnik kancelyariyi ta golovnij radnik Li Si Poboyuyuchis hvilyuvan voni prihovali smert imperatora i zmovivshis sfabrikuvali vid imeni imperatora lista v yakomu spadkoyemcem prestolu ogolosheno ne starshogo sina Fu Su a molodshij Hu Haj U comu listi mistivsya nakaz pro daruvannya pochesnoyi smerti Fu Su i voyenachalniku Men Tyanyu Hu Haj u 21 richnomu vici vstupiv na tron pid im yam Er Shihuandi prote faktichno zalishavsya marionetkoyu Chzhao Gao i cherez tri roki za jogo nakazom buv primushenij do samogubstva V imperiyi pochalisya povstannya na choli zi ru U Guanom i Lyu Banom kinec 209 pochatok 208 do n e U zhovtni 207 roku do n e stolicyu imperiyi Sian vzyato armiyeyu Lyu Bana yakij pislya progoloshennya imperatorom stav zasnovnikom dinastiyi Han U sichni 206 roku do n e general Syan Yuj povtorno vzyav stolicyu yakoyu jomu postupivsya Lyu Ban zrujnuvav misto i masovo vinishiv zhiteliv Cziyina ostannogo pravitelya Cin stratili Han Dokladnishe Han derzhava Imperiya Han kit trad 漢朝 spr 汉朝 pinyin Han chao akad Han chao 206 rik do n e 220 rik n e kitajska imperiya v yakij pravila dinastiya Lyu i period istoriyi Kitayu pislya imperiyi Cin pered epohoyu Tricarstva Svidchennyam uspihu hanskoyi vnutrishnoyi politiki stalo te sho vona proisnuvala dovshe vid bud yakoyi inshoyi imperiyi v kitajskij istoriyi Yiyi pravlinnya ta instituti stali zrazkom dlya vsih nastupnih Bilsh togo osnovna etnichna grupa za nazvoyu derzhavi stala nazivatisya han Pravlyachu v imperiyi Han dinastiyu zasnuvav Lyu Ban Pochatkovij period 206 rik do n e 9 rik n e zi stoliceyu Chanan nazivayut rannoyu Han kit 前漢 abo zahidnoyu Han kit 西漢 Istoriyu ciyeyi imperiyi vikladeno v pismovomu tvori Hanshu Pravlinnya dinastiyi Lyu perervalosya na 16 rokiv u 8 23 rokah vnaslidok togo sho vladu zahopiv rodich dinastiyi po zhinochij liniyi Van Man imperiya Sin Drugij period 25 220 roki zi stoliceyu Loyan nazivayut piznoyu Han kit 後漢 abo shidnoyu Han kit 東漢 Jogo istoriya vikladayetsya u tvori Hou Hanshu Epoha TricarstvaDiv takozh Period Sango Epoha Tricarstva Sango kit trad 三國 spr 三国 pinyin Sanguo akad Sango period chasu v starodavnomu Kitayi vid 220 do 280 roku sho uvijshov v istoriyu yak borotba i protistoyannya mizh troma riznimi derzhavami Kitayu Vej U i Shu Kinec II i pochatok III stolittya projshli v Kitayi pid znakom vnutrishnopolitichnih mizhusobic u hodi yakih na pershij plan vijshlo kilka najuspishnishih polkovodciv Odin z nih znamenitij Cao Cao panuvav na pivnochi v basejni Huanhe Pislya jogo smerti 220 roku jogo sin Cao Pi skinuvshi ostannogo imperatora dinastiyi Han progolosiv sebe imperatorom i stav praviti yak imperator dinastiyi Vej Inshij Lyu Bej yakij pretenduvav na sporidnenist iz kerivnim domom Han nezabarom ogolosiv sebe pravitelem pivdenno zahidnoyi chastini krayini Shu Tretij Sun Cyuan stav pravitelem pivdenno shidnoyi chastini Kitayu carstva U zi stoliceyu v Nankini Viniklo Tricarstvo Tri Carstva 262 roku n e naperedodni zavoyuvannya Shu Vid kincya 230 h rokiv stali pomitnimi napruzheni vidnosini mizh imperskim klanom Cao i klanom Sima Korotkij period Tricarstva sho prizviv do utvorennya dvoh samostijnih derzhav na slabko osvoyenomu do togo pivdni Kitayu spriyav osvoyennyu pivdnya U pivnichnomu Vej nashadki Cao Cao vzhe do seredini III stolittya vtratili vladu sho perejshla do mogutnogo klanu polkovodcya Sima Yan 265 roku Sima Yan zasnuvav tut novu dinastiyu Czin yakIj nezabarom 280 roku vdalosya pidporyadkuvati sobi Shu i U ob yednavshi pid svoyeyu vladoyu znovu ves Kitaj pravda lishe na kilka desyatilit Tri korejski derzhaviDokladnishe Tri korejski derzhavi Period troh derzhav kor 삼국 시대 大韓民國 latiniz samgug sidae nazva periodu v istoriyi Koreyi z 57 roku do n e do 668 roku koli na teritoriyi Korejskogo pivostrova ta Manchzhuriyi dominuvali tri korejski rannofeodalni derzhavi Koguro Silla i Pekche Krim nih na pivdni Korejskogo pivostrova isnuvala pleminna konfederaciya Kaya ta Pujo Vnaslidok postijnoyi borotbi mizh cimi derzhavami naprikinci VII stolittya za pidtrimki kitajskoyi dinastiyi Tan derzhavi Silla vdalosya ob yednati korejski korolivstva v yedinu derzhavu Mongolska ImperiyaDokladnishe Mongolska imperiya Do kincya XIII stolittya mongoli zahopili Serednyu Aziyu znachnu chastinu Shidnoyi Yevropi Persiyu Irak Kambodzhu Birmu Koreyu i chastinu V yetnamu Hubilaj han do 1279 roku zumiv vklyuchiti ves Kitaj u svoyu imperiyu Yuan Progoloshuyuchi epohu pravlinnya Yuan na kitajskij maner Hubilaj ne poznachav mezh yiyi zastosuvannya Tomu formalno cya nazva stosuvalasya vsiyeyi Velikoyi Mongolskoyi imperiyi hocha piznishe yiyi stali vikoristovuvati tilki dlya udilu Hubilaya Hubilaj takozh ustanoviv specifichni vidnosini nastavnik pokrovitel mizh mongolskim dvorom i verhovnim lamoyu shkoli Sak ya v Tibeti 1281 roku zrobleno nevdalu sprobu mongolskogo vtorgnennya do Yaponiyi Tajfun yakij yaponciinazvali kamikadze tobto bozhestvennij viter dvichi rozkidav mongolsko kitajskij flot div Mongolski vtorgnennya v Yaponiyu 1292 roku mongolski vijska vtorglisya na Yavu shob pomstitisya za posliv Hubilaya yakih obraziv Dzhayakatvang pravitel Singasari Proti nih vistupiv Vidzhaya vihodec z kolishnoyi pravlyachoyi dinastiyi Singasari vin dopomig zahistiti Dzhayakatvanga vid mongoliv a pislya cogo vistupiv proti nih i prognav z ostrova Zi smertyu Hubilaya 1294 roku zakinchilasya epoha mongolskih zavoyuvan i peremozhnij marsh mongolskih armij pripinivsya Derzhava Min 1368 1644 Dokladnishe Dinastiya Min Pridvorni dami carstva Shu hudozhnik Tan Yin 1470 1523 Rezultatom trivaloyi borotbi v seredini XIV stolittya stalo vignannya mongoliv Do vladi prijshov odin iz kerivnikiv povstannya sin selyanina Chzhu Yuanchzhan yakij zasnuvav derzhavu Min kit spr 明 pinyin Ming 1368 1644 Kitaj znovu stav nezalezhnoyu derzhavoyu Mongoli vidtisneni na pivnich pristupayut do aktivnogo osvoyennya stepiv suchasnoyi Mongoliyi Imperiya Min pidporyadkovuye sobi chastinu chzhurchzhenskih plemen derzhavu Nanchzhao suchasni provinciyi Yunnan i Gujchzhou chastinu suchasnih provincij Cinhaj i Sichuan Kitajskij flot pid komandoyu Chzhen He sho skladavsya z dekilkoh desyatkiv velikih okeanskih dzhonok za period vid 1405 do 1433 roku zdijsniv kilka morskih ekspedicij u Pivdenno Shidnu Aziyu Indiyu ta do shidnogo uzberezhzhya Afriki Cherez vidsutnist ekonomichnoyi vigodi ekspediciyi pripinili a korabli rozibrali Imperiya CinDokladnishe Dinastiya Cin Derzhava Velika Cin dajcin gurun kit trad 大清國 akad Da Cin go bagatonacionalna imperiya stvorena j kerovana manchzhurami v yaku piznishe vklyucheno Kitaj Zgidno z tradicijnyu kitajskoyu istoriografiyeyu ostannya dinastiya monarhichnogo Kitayu Zasnovana 1616 rokumanchzhurskim klanom Ajsin Goro na teritoriyi Manchzhuriyi yaka nini nazivayetsya pivnichno shidnim Kitayem Mensh nizh cherez 30 rokiv pid yiyi vladoyu opinivsya ves Kitaj chastina Mongoliyi i chastina Serednoyi Aziyi Spochatku dinastiya mala nazvu Czin 金 zoloto v tradicijnij kitajskij istoriografiyi Hou Czin 後金 Piznya Czin za imperiyeyu Czin kolishnoyu derzhavoyu chzhurchzheniv vid yakih vivodili sebe manchzhuri 1636 roku nazvu zmineno na Cin 清 chistij U pershij polovini XVIII stolittya cinskomu uryadu vdalosya nalagoditi efektivne upravlinnya krayinoyu odnim z rezultativ chogo bulo te sho v comu stolitti najshvidshi tempi zrostannya chiselnosti naselennya sposterigalisya same v Kitayi Cinskij dvir provodiv politiku samoizolyaciyi sho vreshti resht prizvelo do togo sho v XIX stolitti Kitaj yakij vhodiv do skladu imperiyi Cin nasilno vidkrili zahidni derzhavi Podalsha spivpracya iz zahidnimi derzhavami dozvolila dinastiyi uniknuti krahu pid chas povstannya tajpiniv provoditi porivnyano uspishnu modernizaciyu i takim chinom proisnuvati do pochatku XX stolittya prote vona zh stala prichinoyu zrostannya nacionalistichnih antimanchzhurskih nastroyiv Vnaslidok Sinhajskoyi revolyuciyi sho pochalasya 1911 roku imperiyu Cin znisheno i progolosheno Kitajsku Respubliku nacionalnu derzhavu hanciv 12 lyutogo 1912 roku vdovuyucha imperatricya vid imeni todi malolitnogo ostannogo imperatora Puyi zreklasya tronu Istoriya Respubliki KitajDokladnishe Respublika Kitaj 1912 1949 Plakat na chest progoloshennya respubliki z portretami Yuan Shikaya i Sun Yatsena 1911 roku Sinhajska revolyuciya zrujnuvala Cinsku imperiyu j utvorila Kitajsku Respubliku 1 sichnya 1912 roku 13 j den 11 go misyacya 4609 roku za tradicijnim kitajskim kalendarem ogolosheno pershim dnem pershogo roku Kitajskoyi Respubliki vvedeno kalendar Mingo 12 lyutogo 1912 roku ogolosheno pro zrechennya imperatora Puyi verhovnoyi vladi Nankinska konferenciya 29 grudnya 1911 roku obrala Sun Yatsena na posadu timchasovogo prezidenta Kitajskoyi Respubliki z umovoyu sho v razi zgodi Yuan Shikaya stati prezidentom Kitajskoyi Respubliki Sun Yatsen dobrovilno pide u vidstavku Sun Yatsen cyu umovu vikonav i pislya zrechennya imperatora podav u vidstavku 14 lyutogo nankinski zbori odnogolosno prijnyali vidstavku Sun Yatsena a nastupnogo dnya obrali Yuan Shikaya timchasovim prezidentom Kitajskoyi Respubliki Stvorennya Kitajskoyi Narodnoyi RespublikiDokladnishe Istoriya Kitajskoyi Narodnoyi Respubliki Rozgrom militaristskoyi Yaponiyi v serpni veresni 1945 roku zavershiv Drugu svitovu vijnu zvilnivshi vid yaponskih vijsk krayini Azijsko Tihookeanskogo regionu V Kitayi jshla zapekla gromadyanska vijna Radyanska Chervona Armiya povnistyu okupuvala Manchzhuriyu prijnyavshi kapitulyaciyu v bilshoyi chastini yaponskoyi Kvantunskoyi armiyi Na toj chas na teritoriyi Manchzhuriyi diyali lishe rozrizneni partizanski zagoni i rozviduvalni grupi kitajskih partizaniv U veresni 1945 roku pochalosya masove perekidannya zbrojnih sil KPK iz pivnichnogo i shidnogo Kitayu na pivnichnij shid krayini Do listopada tudi perejshli blizko 100 tisyach bijciv 8 yi i 4 yi armij Z cih chastin partizanskih formuvan i miscevih zhiteliv sformovano ODA Pivnichnogo Shodu yaka stala kistyakom Narodno vizvolnoyi armiyi Kitayu Radyanska armiya perebuvala v Manchzhuriyi azh do travnya 1946 roku Za cej chas radyanska storona dopomogla kitajskim komunistam organizuvati navchiti i ozbroyiti novi kitajski vijska Yak naslidok koli gomindanivski vijska pochali v kvitni 1946 roku vhoditi do Manchzhuriyi voni na svij podiv viyavili tam ne rozrizneni partizanski zagoni a suchasnu disciplinovanu armiyu komunistiv Kulturna revolyuciyaDokladnishe Kulturna revolyuciya v Kitayi 1966 roku golova KPK Mao Czedun rozpochav masovu kampaniyu z pidtrimki revolyucijnogo duhu v masah Yiyi faktichnim zavdannyam bulo utverdzhennya maoyizmu yak yedinoyi derzhavnoyi ideologiyi ta znishennya politichnoyi opoziciyi Masova mobilizaciya molodi sho otrimala nazvu chervonogvardijciv ne mala chitkoyi organizaciyi cherez raptovist dij golovi i vidsutnist yednosti v seredovishi lideriv KPK Fanatichno viddani obrazu Golovi studenti robitniki i shkolyari zajnyalisya poshukom i vikrittyam klasovih vorogiv pidburyuvani radikalnoyu klikoyu do atak na pomirnishih lideriv partiyi Najbilshoyu figuroyu v kerivnomu skladi KPK politichno i fizichno znishenoyu vnaslidok KR stav Lyu Shaoci Den Syaopin opinivsya na trudovomu perevihovanni pracivnikom traktornogo zavodu Nepriborkana energiya kritichno nalashtovanoyi molodi obrushilasya na intelektualiv religijni instituti kulturni pam yatki Kitayu a takozh na cilij plast peresichnih gromadyan nosiyiv starih kulturnih cinnostej Naslidkom vsogo cogo stala ideologichna dezoriyentaciya suspilstva Maoyizm zberig svij vpliv ne bilshe nizh ideologichnij fasad za yakim rozgornulasya politichna borotba za uspadkuvannya realnoyi politichnoyi vladi Ekonomichni peretvorennyaPokrashuyuchi vidnosini iz zovnishnim svitom Den Syaopin vse zh staviv pershochergovim prioritetom provedennya ekonomichnih reform u Kitayi Socialna politichna ta ekonomichna sistemi vseredini krayini pid chas pravlinnya Dena zaznali serjoznih zmin Den ogolosiv princip chotiroh modernizacij osnovoyu vsih reform Za cim principom ekonomiku podileno na 4 sektori oboronnu promislovist silske gospodarstvo nauku i promislove virobnictvo Prioritetnoyu obrano strategiyu socialistichnoyi rinkovoyi ekonomiki Den stverdzhuye sho Kitaj perebuvaye na pershomu shabli rozvitku socializmu sho obov yazkom partiyi ye rozvitok socializmu z kitajskoyu specifikoyu Ideologichni principi stali grati minimalnu rol v ekonomici sho z chasom dovelo svoyu efektivnist U berezni 1992 roku Den Syaopin zayaviv na zasidanni Politbyuro CK KPK Ne varto skovuvati sebe ideologichnimi ta praktichnimi abstraktnimi superechkami pro te yaku nazvu ce vse nosit socializm chi kapitalizm Den buv ideologom reform sho nadav teoretichnu osnovu i politichnu pidtrimku dlya yih provedennya Ale popri ce bagato doslidnikiv i vchenih vvazhayut sho prinajmni kilka ekonomichnih reform ne buli osobistoyu ideyeyu Dena Napriklad prem yer Chzhou Enlaj pershim vislovivsya za prioritet principu chotiroh modernizacij Bilsh togo bagato reform rozrobleno j realizovano provincijnimi kerivnikami inodi bez zgodi centralnogo uryadu Vdali reformi zastosovuvali na bilshih teritoriyah nadayuchi yim zagalnoderzhavnogo masshtabu Bagato inshih reform provedeno pid vplivom dosvidu tak zvanih azijskih ekonomichnih tigriv Pamyatnik Den Syaopinu v Shenchzheni Ce bulo zovsim ne shozhe na perebudovu inicijovanu Mihajlom Gorbachovim u SRSR de majzhe vsi peretvorennya nav yazuvalisya vkazivkoyu zverhu i buli osobistoyu ideyeyu Gorbachova U Kitayi zh navpaki verhi pidhoplyuvali reformi inicijovani znizu Reformi vklyuchali elementi planovogo centralizovanogo keruvannya zdijsnyuvanogo profesijno pidgotovlenimi chinovnikami sho vidkinulo praktiku masovogo keruvannya yaka panuvala za Mao U silskomu gospodarstvi bilshist narodnih komun rozpustili a selyanstvo perevazhno perejshlo na simejnij pidryad Na drugomu etapi reformi 1984 1992 vidbuvavsya demontazh planovoyi sistemi i perehid do rinkovoyi ekonomiki Den takozh stav iniciatorom stvorennya osoblivih ekonomichnih zon u Kitayi zavdyaki yakim do krayini zaluchayutsya inozemni kompaniyi ta investiciyi Primitki Arhiv originalu za 26 grudnya 2018 Procitovano 2 grudnya 2021 Gl VII Nacionalnye religii 5 Konfucianstvo S 95 100 Osnovy religiovedeniya Yu F Borunkov I N Yablokov i dr Pod red M Vyssh shk 1994 368 s ISBN 5 06 002849 6 en Confucianism 8 chervnya 2012 u Wayback Machine Encyclopaedia Britannica Encyclopaedia Britannica Online Encyclopaedia Britannica Inc 2012 Konfucianstvo Filosofskij enciklopedicheskij slovar Gl redakciya L F Ilichyov P N Fedoseev S M Kovalyov V G Panov M Sovetskaya enciklopediya 1983 840 s ISBN 5 85270 030 4 izd 1989 g Gl II Religiya kak istoriko kulturnyj fenomen 2 Religii v istorii obshestva Religiovedenie Ucheb posobie dlya studentov vyssh ucheb zavedenij i prep sr shkoly 2 e izd dopolnennoe M Aspekt Press 1995 351 s ISBN 5 7567 0007 2 Mark Cartwright Three Kingdoms Period in Korea Ancient History Encyclopedia originalu za 14 04 2019 Procitovano 28 04 2019 angl A Brief History of Korea 2005 s 23 24 Gazeta Zhenmin zhibao 21 zhovtnya 1992 r