Двоїна́ — граматична категорія числа, яку вживають, щоб позначити дві особи чи парні предмети. Двоїна була відома ще в праіндоєвропейській мові, від якої її успадкувала праслов'янська мова, а від неї — усі слов'янські мови, включно з українською.
Двоїна відома у багатьох давніх індоєвропейських мовах: санскриті, староцерковнослов'янській, давньогрецькій, старолитовській. Зараз майже всі індоєвропейські мови втратили цю категорію, двоїна існує лише у деяких слов'янських мовах: чеській, словенській, верхньолужицькій, нижньолужицькій і в деяких говірках української і хорватської. В інших мовних родинах двоїна трапляється в афразійських (іврит, арабська), уральських (хантийська, мансійська, ненецька) і деяких інших (див. «#Двоїна у мовах світу»).
Була в давніх тюркських мовах, зокрема половецькій.
Двоїна в українській мові
Давньоруська доба
Руйнування двоїни як системи почалося здавна. Вже у найдавніших пам'ятках знаходимо ці порушення, що виявляється у замінні двоїнних займенників множинними: вы (замість ва) небесьная чловѣка єста і под. Але такі відхилення помічаємо лиш у займенників, і водночас в інших частинах мови двоїну вживають там, де це потрібно. Двоїна почала втрачати свої позиції з XIII ст., але навіть тоді вона була живим явищем мови, бо знаходимо мало прикладів заміни її множиною: помози рабомъ своимъ (замість рабома своима) Иоанну и Олексию написавшема книги сия. Проте тільки з кінця XIV ст. відзначається відчутне порушення правильності вживання двоїнних форм.
З усіх східнослов'янських мов тільки українська найкраще й неабияк зберегла двоїну, зокрема її південно-західні говори, хоч вона трапляється наразі усюди.
Іменник
Двоїна у праслов'янській і давньоруській, як і в інших слов'янських мовах, уже в найдавніші часи, куди лише можна проникнути за допомогою порівняльно-історичного методу, мала три граматичні форми: форма називного відмінка, що збігалася зі знахідним і кличним, форма родового — з місцевим, а форма давального — з орудним. Ця ж особливість була притаманна і праіндоєвропейської мові, форма давального й орудного відмінка в ній також збігалася з формою відкладного. Проте відповідно до реконструкції Дж. Меллорі і Д. Адамса (2006) закінчення останніх трьох відмінків були в праіндоєвропейській різними.
Іменники з основою на -ā- мали в називно-знахідному відмінку закінчення -ѣ, на -jā- — -и.
Іменники чоловічого роду з основою на *-ŏ-, *-jŏ- мали закінчення -а в твердому, -я в м'якому варіанті. Закінчення двоїни -а в іменників із давньою основою на -ŏ-, -jŏ- аналогічно закінченню родового відмінка однини і теж сходить до ранньопраслов'янського закінчення *-ō. На це вказують дані інших індоєвропейських мов, наприклад, прасл. *čelověkъ (людина / чоловік) — *čelověka (дві людини / два чоловіки) і дав.-гр. ἄνθρωπος (людина) — ἀνθρώπω (дві людини), де літера ο передає короткий [о] (що відповідає праслов'янському *ъ), а ω — довгий [о] (що відповідає *a). Закінчення двоїни -ы іменників із основою на -ŭ- сходить до давнього закінчення *-ū і пов'язане з чергуванням короткого і довгого звука *u; закінчення -и слів з основою на -ĭ- — від давнього *-ī, і теж пояснюється чергуванням довгого і короткого варіантів голосного. Закінчення -ѣ має дифтонгічне походження — від *oi̯, бо на це вказує наявність рефлексів другої палаталізації (рука — руцѣ).
Іменники з основою на *-ŭ- мали в називно-знахідному двоїни закінчення -ы.
Форми двоїни іменників з основою на -ĭ- засвідчено лише зрідка: дъвѣ лѣторасли свѣтозарьнѣ; на поути; гръстьма обѣма.
У мові східних слов'ян іменники давньої VI відміни (іменники з основою на *-ū-/*-jū-). Поодинокі приклади засвідчують у давньоруських пам'ятках форми двоїни і від іменників основ на *-ū- (*-jū-): създанѣ быста церкъвы; въ обою церквию; не даѩ… бръвьма.
Іменники з основою на приголосний (підтипи на -n-, -s-, -t-, -r-) у формі двоїни мали закінчення -ѣ. Лише зрідка засвідчено форму двоїни іменників з основою на приголосний: бѣста же дни дъва ишьла; иде же лежаста стою телеси; и по дъвоѭ дьнию; и не вѣдѩхоу мнози тоу лежащю стою страстотьрпьцю телесоу; ωт дочерю Лютову; дъвѣ словеси; повѣда кнѩзю обѣ чюдеси; и нага бѣаста тѣлесьма. Проте від слів око та вухо вживанішими є форми саме двоїни (тому-то вони й витиснили множину — очеса і ушеса): очи; оуши; очью — очию; оушима; въ оуши; прѣдъ очима; оушюма тѧжько слышати [а] ωчима видѣти; бѣльма начѧхъ имѣти въ очию.
Тип на *-ā | Тип на *-ŏ | Тип на *-ŭ | Тип на *-ĭ | Тип на *-ū | Тип на приголосний | ||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Твердий варіант | М'який варіант | Твердий варіант | М'який варіант | Підтип на *-n | Підтип на *-r | Підтип на *-s | Підтип на *-nt | ||||
Називно-знахідний | рыбѣ, руцѣ | земли, кънѧгыни | города, друга, селѣ | отьця, коня, поли | сыны, меды | гости, пути, мыши | букъвы, цьркъвы | камени, дьни | матере (матери) | словесѣ | ягнѧтѣ |
Родово-місцевий | рыбу, руку | землю, кънѧгыню | городу, другу, селу | отьцю, коню, полю | сынову, медову | гостью, путью, мышью | букъву, цьркъву | каменю, дьню | материю | словесу | ягнѧтъ |
Давально-орудний | рыбама, рукама | земляма, кънѧгыняма | городома, другома, селома | отьцема, конема, полѥма | сынъма, медъма | гостьма, путьма, мышьма | букъвама, цьркъвама | каменьма, дьньма | матерьма | словесьма | ягнѧтьма |
Приклади: ты и оба дроуга твоѩ, придоста дъва льва, дъва брата, встаста два волъхва, дъва бѣста моужа чюдьна, дъва оца идоста, кнѩзѩ кънѩземъ
- середній рід: миноуста дъвѣ лѣтѣ, сиѩета стаѩ ѩко свѣтилѣ, и лици бѩста свѣтьлѣ, тѣлъмь бѩше красьнъ… плечи велицѣ.
- знахідній:
- чоловічий рід: посъла два брата, два варѩга, выдаите волхва та сѣмо, и поставиша стѧга два;
- середній рід: въ двѣ ѥстьствѣ, и и прѣклони колѣнѣ, огнь на обѣ мѣстѣ…повелѣ наложити;
- кличний: азь чѧдѣ рекоу вама, поимѣта чадѣ дроуга своѥго и идѣта съ миръмь, чьто сѧ соумьнита чадьци.
У родовім та місцевім відмінку іменники мають закінчення -у, -ю:
- родовий:
- чоловічий рід: до дъвою часоу, съказаниѥ и страсть и похвала стою мчнкоу бориса и глѣба, гласа рабоу твоѥю, бѣ бо ω двою ωцю;
- середній рід: и опѣшенъ отъ крылоу акы птицѧ, и скрьбѧхъ чѧдоу моѥю дѣлѧ, дъвою сѣтованию сѣтоую тоужю.
- місцевий
- чоловічий рід: съказааще ѥмоу все о стою мчкоу братоу своѥю;
- середній рід: на рамоу своѥю въсприиимъша, видѧщи прахъ на лицю има.
У давальному та орудному відмінках іменники мають закінчення -ома, -ема:
- давальний:
- чоловічий рід: дъвѣма человѣкома соудимома, хвалоу въздаша бви и стыима мчнкома, не въсхотѣ ити къ братома своима, къ строѥма своима;
- середній рід: дъвѣма же молѧщема.
- орудний:
- чоловічий рід: приде подъдьрьжимъ дъвѣма диѩкома, и ставшема ωбѣма полкома противу собѣ, приде з двѣма братома;
- середній рід: крилома своима, дховьныима крилома, межи двѣма ωзерома.
Поодинокі приклади засвідчують у давньоруських пам'ятках форми двоїни і від іменників з основою на *-ŭ-: дъва сыны моѩ въ кесари оучаста сѧ; всади и в порубъ съ двѣма сынома. В українські мові форма двоїни сыны витіснила форму множини — сынове, проте остання форма досі трапляється в діалектах. Можливо, що так сталося внаслідок морфологічної аналогії; не виключений і вплив знахідного відмінка множини (сыны, меды, домы тощо).
У називнім, знахіднім і кличнім відмінку в іменниках твердої групи було закінчення -ѣ-, м'якої — -и-:
- називний (кличний): роуцѣ твои сътвориста мѧ; оутвърдиста сѧ ѥмоу нозѣ; слоузѣ и проповѣдателѧ ѩвиста сѧ; обѣ Марии; дъвѣ отроковици бѣста; и придоста двѣ оуноши красна;
- знахідній: дъвѣ женѣ, пълъци на обѣ сторонѣ, дамь… в гривьнѣ, имаши и самъ сестрѣ, и поѩ собѣ в сестреници.
У родовім і місцевім відмінку іменники твердної групи мали закінчення -у-, м'якої — -ю-, -у-:
- родовий: не оумыѥши ногоу моѥѭ,весла ωт роукоу спадоща, повѣсити ѥдинаго оу ногоу ѥѩ а дроугааго оу мышьцю ѥѩ;
- місцевий: …аште бы гнои дрьжѧль въ роукоу своѥѭ, падъ на ногоу царю рече, написахомъ на двою харатью.
У давальнім і оруднім відмінку іменники твердої групи мали закінчення -ама, м'якої -ѩма, -ама:
- давальний: не сльзы ли въдовици по ланитама текоуь, повелѣ дъвѣма слугама, горе нама грѣшьницѧма, рече дрѣводѣлѧма;
- орудний: своима ногама пъхашети, мѣстѣ, ногама босыма сиа на пламени.
Займенник
Форми двоїни займенників починають руйнуватись одними з найперших, починаючи з XI ст.
Особові займенники
Відмінювання особових займенників 1-ї, 2-ї та 3-ї особи у формі двоїни (ми двоє, ви двоє, вони двоє):
Особа | Називний — Кличний | Родовий — Місцевий | Давальний — Орудний | Знахідний |
---|---|---|---|---|
1 | вѣ | наю | нама, на | на, наю |
2 | ва | ваю | вама, ва | ва, ваю |
3 | она (чол.р.) онѣ (жін. і сер.р.) | ѥю | има | она (чол.р.) онѣ (жін. і сер.р.) |
У називнім (кличнім) відмінку займенники засвідчено лише зрідка: вѣ отъходивѣ; вѣ послевѣ; ωна же реч. Форму ж займенника 2-ї особи не знайдено. У знахіднім відмінку знаходимо лише поодинокі випадки з на, ва: аще на пустиши; зоветь ва цесарь. Але замість форм двоїни знахідного відмінку вживанішими подекуди є форми родового відмінку двоїни: аще ли наю погубиши; възвысила бо єсть ваю. На відміну від інших, у родовім-місцевім досить часто зустрічаємо форми з наю, ваю: не видима быста отъ наю; любы божиѩ прѣбываѥть въ ваю. Проте звичайними для давньоруських пам'яток є форми давального-місцевого відмінку: что іъпиѥши къ нама; азъ чѧдѣ рекоу вама; помози на; паде страхъ великъ на вьсѣхъ соущихъ нама; къде ѥсть искомыи вама; и речи има.
Неособові займенники
Праслов'янські відмінкові форми:
- Називний-знахідний відмінок:
- Чоловічий рід — корінь, подовжений детермінатив -ŏ- або -jŏ-, без флексії: *tō → *ta → д.-р. та;
- Жіночій і середній рід — корінь, детермінатив -ŏ- або -jŏ- (сер.р.), -ā- або -jā- (жін. р.), наросток множини -i-, без флексії: *t-o-i → *toḭ → *tĕ → д.-р. тѣ;
- Родовий-місцевий відмінок: корінь, детермінатив -ŏ- або -jŏ-, наросток множини -i- та флексія -u: *t-ŏ-i-u → *toḭu → *toju → д.-р. тою; *mo-jŏ-i-u → *mojŏḭu → *mojeḭu → *mojeju → д.-р. моѥю;
- Давальний-орудний відмінок:
- Чоловічий і середній рід — корінь, детермінатив -ŏ- або -jŏ-, наросток множини -i- та флексія -ma: *t-ŏ-i-ma → toḭma → tĕma → д.-р. тѣма;
- Жіночій рід — корінь, детермінатив -ā- або -jā-, наросток множини -i- та флексія -ma: *t-ā-i-ma → taḭma → toima → tĕma → д.-р. тѣма.
Відмінювання присвійних і вказівних займенників:
Група | Тверда | М'яка | ||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Відмінок | Той | Такий | Усякий | — | Мій | Свій | Чий | Ваш | ||||||||
Ч.р. | Ж. і с.р. | Ч.р. | Ж. і с.р. | Ч.р. | Ж. і с.р. | Ч.р. | Ж. і с.р. | Ч.р. | Ж. і с.р. | Ч.р. | Ж. і с.р. | Ч.р. | Ж. і с.р. | Ч.р. | Ж. і с.р. | |
Н. Зн. К. | та | тѣ | така | такѣ | вьсѩка | вьсѧкѣ | ова | овѣ | моѩ | мои | своѩ | свои | чьѩ (чиѩ) | чьи (чии) | ваша | ваши |
Р. М. | тою | такою | вьсѧкою | овою | моѥю | своѥю | чьѥю (чиѥю) | вашєю | ||||||||
Д. Ор. | тѣма | такѣма | вьсѧкѣма | овѣма | моима | своима | чьима (чиима) | вашима |
Відмінювання означальних займенників:
Відмінок | Сей | Увесь | ||
---|---|---|---|---|
Ч.р. | Ж. і с.р. | Ч.р. | Ж. і с.р. | |
Н. Зн. К. | си | сии | вьси | вьсѣ |
Р. М. | сєю | вьсєю | ||
Д. Ор. | сима | вьсєма |
У називнім і знахіднім відмінку неособові займенники чоловічого роду закінчувалися на -а, жіночого й середнього роду — -ѣ, -и: иди къ тыма мучєникома Бориса и Глѣба и та ти имата дати видѣниѥ; въ роуцѣ твои. У родовім і місцевім відмінку неособовим займенникам притаманне закінчення -у (-ю): не оумыѥши ногоу моѥѭ; приближьшоу же сѧ къ цесарема. Въстаста абиѥ отъ столоу своѥю. Давальному й орудному відмінку властиве закінчення на -ма: ѩко же достоѩше тацѣма моужема бесѣды…; ωтиде съ инѣма дъвѣма чьрьноризьцема.
Прикметник
Прикметники здавна вже почали втрачати свої двоїнні форми. Уже пам'ятки XIII—XIV ст., а особливо XV ст. дають немало прикладів заміни їх множиною. Відмінювання у давньоруській мові.
Нечленні прикметники
Нечленні прикметники у давньоруській мові відмінювалися так:
Група | Тверда | М'яка | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Відмінок | Добрий | Новий | Синій | ||||||
Ч.р. | С.р. | Ж.р. | Ч.р. | С.р. | Ж.р. | Ч.р. | С.р. | Ж.р. | |
Н. Зн. К. | добра | добрѣ | нова | новѣ | синѩ | сини | |||
Р. М. | добру | нову | синю | ||||||
Д. Ор. | доброма | добрама | новома | новама | синѥма | синѩма |
Називний-знахідний відмінок: и печална быста ω семь велми Мьстиславъ и Юрьи за свое безоумье; тако и вы живѣта чѧдѣ мои, да и ваѫ бъ оублажить и длъголѣтна ѩвить и сътворить. Родовий-місцевий: не мини очью просьливоу. Давальний-орудний: о преданьи града изиидоста слезнама очима и ωслабленомь лицемь.
Членні прикметники
Членні прикметники у давньоруській мові відмінювалися так:
Група | Тверда | М'яка | ||||
---|---|---|---|---|---|---|
Відмінок | Добрий | Новий | Синій | |||
Ч.р. | Ж. і с.р. | Ч.р. | Ж. і с.р. | Ч.р. | Ж. і с.р. | |
Н. Зн. К. | добраѩ | добрѣи | новаѩ | новѣи | синѩѩ | синии |
Р. М. | добрую (-ою) | новую (-ою) | синюю(-ѥю) | |||
Д. Ор. | добрыима (-ыма) | новыима (-ыма) | синиима (-има) |
- У називнім, знахіднім і кличнім відмінку членні прикметники чоловічого роду мали закінчення -аѩ, -ѩѩ, середнього й жіночого — -ѣи, -ии:
- Чоловічий рід: наслажениѥ приимъша, нѣпрестаньно приподобнаѩ и истинбнаѩ пастыря; окова чюдодѣинаѩ и достохвальнаѩ… гроба, рада бывъша чьстьнаѩ родителѩ, два кнѧзѧ Половѣцкаѩ Соутоевича Котѧнь и Самогоуръ поткоста на пѣшьцѣ и оубьена быста еонѧ под ними;
- Жіночій і середній рід: нозѣ тихо стоупаюшти а оумньнѣи; приимъши телечи ваю чьстьнѣи; волочахоу чьстьнѣи рацѣ; обѧ чистѣи нозѣ; очи ѩснѣи.
- У родовім і місцевім відмінку членні прикметники мали закінчення -ую (-ою), -юю (-ею): ωт чюжюю роуку; ωт безаконьною ѥго роукоу; до ωкоуѥть сребръмь и золотъмь стѣи рацѣ чьстьною и стою хвоу мчикоу.
- У давальнім і оруднім відмінку членні прикметники мали закінчення -ыма, -има: прѣславныма оучителема; иди къ женама сима дьрьзыма же и вѣрьныима; разоумьныма оушима.
Джерела не дають досить підстав, щоб твердити про те, що форми двоїни родового-місцевого відмінку -ую, -юю були ознакою живого мовлення. Замість них частіше вживали -ою, -ею.
Ступені порівняння
Відмінок | — | Вужчий | ||||
---|---|---|---|---|---|---|
Ч.р. | Ж. і с.р. | Ч.р. | Ж. і с.р. | |||
Н. Зн. К. | мъножаиша | мъножаиши | ужьшѩ | ужьши | ||
Р. М. | мъножаишоу | ужьшю | ||||
Д. Ор. | мъножаишєма | мъножаишама | ужьшема | ужьшѩма |
Числівник
Числівники два/оба відмінювалися тільки у формі двоїні. Згодом під впливом мови російської (де два стає формою середнього роду вже з XIII віку) та польської форма чоловічого роду два витіснила давню форму середнього роду дві: два відра, два вікна, два літа — замість раніших дві відрі, дві вікні, дві літі. Форму два, як форму роду середнього, знаходимо здебільшого в письменстві; у фольклорних записах і в мові людовій вона дуже рідка. У зв'язку із загальною втратою форм двоїни множина її заміняла, причому на українському ґрунті давня основа родового-місцевого відмінка дъво > дво збереглася, а за аналогією до трьхъ, четырьхъ (давній місцевий, що згодом витіснив родовий: трии/трьи і четырь) з'явилася флексія -хъ: дъвохъ > двох. В українській мові залишками родового-місцевого відмінка двоїни слів два, три і оба є, відповідно, прикметники двоюрідний і троюрідний, а також обоюдний, де двою, трою і обою — це родовий-місцевий відмінок двоїни.
Відмінювання два, оба, десять, сто, тисяча:
Відмінок | Рід | Десять | Сто | Тисяча | |
---|---|---|---|---|---|
Чоловічий рід | Жіночий і середній рід | ||||
Н. Зн. К. | дъва, оба | дъвѣ, обѣ | десѩтѣ | сътѣ | тысѩчи |
Р. М. | дьвою, обою | десѩту | съту | тысѩчу | |
Д. Ор. | дъвѣма, обѣма | десѩтьма | сътома | тысѩчѩма |
Дієслово
У мові давніх слов'ян найдавнішої доби форм двоїни вживали або при підметі у формі двоїни, або при двох однорідних предметах, кожен з яких був в однині. У 1-ій особі пам'ятки засвідчують лише дві форми: на -вѣ і на -ва (нижче приклади). У 2-ій і 3-ій вони збігалися, тому була одна форма: на -та (нижче приклади). Пам'ятки XIII—XIV ст. дають уже чимало прикладів заміни множиною двоїни. Наприклад: двѣ птицѣ продаються (замість продаєта сѧ). У XIV—XV ст. лише тричі знаходимо вживання двоїни: дала єсва, цѣлуєва та исправива.
Теперішній час
У формах двоїни теперішнього часу дієслова відмінювалися так:
Клас | І | ІІ | III | IV | |||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Особа | Нести | Ректи | Сохнути | Стати | Двигнути | Знати | Тішити | Хвалити | Молити |
1 | несевѣ | речевѣ | съхневѣ | станевѣ | двигневѣ | знаевѣ | тешевѣ | хваливѣ | моливѣ |
2 | несета | речета | съхнета | станета | двигнета | знаета | тешета | хвалита | молита |
3 |
Нетематичні дієслова (V клас):
Особа | Бути | Імати | Вісти | Їсти | Дати |
---|---|---|---|---|---|
1 | есвѣ | имавѣ | вѣвѣ | ѣвѣ | давѣ |
2 | еста | имата | вѣста | ѣста | даста |
3 |
Минулий час
Форми двоїни дієслів минулих часів:
Аорист
Сигматичний аорист
Особа | Нести | Сати | Знати | Ходити | Бути |
---|---|---|---|---|---|
1 | несоховѣ | стаховѣ | знаховѣ | ходиховѣ | быховѣ |
2 | несоста | стаста | знаста | ходиста | быста |
3 |
Простий аорист
Особа | Падати | Іти | Могти | Гаснути |
---|---|---|---|---|
1 | падовѣ | идовѣ | моговѣ | ѹгасовѣ |
2 | падета | идета | можета | ѹгасета |
3 | падете | идете | можете | ѹгасете |
Як бачимо, у простім аористі форми двоїни у 2 та 3 особі різняться, на відміну від усього іншого.
Імперфект
Імперфект (найдавніші форми):
Особа | Звати | Нести | Хвалити | Бути |
---|---|---|---|---|
1 | зъвааховѣ | несѣаховѣ | хвалѣаховѣ | бѣаховѣ |
2 | зъваашета | несѣашета | хвалѣашета | бѣашета |
3 |
Імперфект:
Особа | Нести | Звати | Нести | Хвалити | Бути |
---|---|---|---|---|---|
1 | несѧховѣ | зъваховѣ | несяховѣ | хваляховѣ | бяховѣ |
2 | несѧста (-шета) | зъваста (-шета) | несяста (-шета) | хваляста (-шета) | бяста (-шета |
3 |
Простий минулий час утворювали, поєднуючи форми дієслова быти у теперішнім часі з відповідними формами дієслів:
Особа | Бути | Рід | |
---|---|---|---|
Ч.р. | Ж. і с.р. | ||
1 | єсвѣ | ходила | ходилѣ |
2 | єста | ||
3 |
Плюсквамперфект
Так само утворювали і давньоминулий час, але замість форм быти у теперішнім часі його використовували в імперфекті.
Плюсквамперфект (найдавніші форми):
Особа | Бути | Рід | |
---|---|---|---|
Ч.р. | Ж. і с.р. | ||
1 | бѣаховѣ | ходила | ходилѣ |
2 | бѣашета | ||
3 |
Плюсквамперфект:
Особа | Бути | Рід | |
---|---|---|---|
Ч.р. | Ж. і с.р. | ||
1 | бяховѣ | ходила | ходилѣ |
2 | бяста | ||
3 |
Майбутній час
Форми двоїни майбутніх часів:
Складені форми
Особа | Стати | Імати |
---|---|---|
1 | станевѣ ходити | ходити имевѣ |
2 | станета ходити | ходити имета |
3 |
Особа | Бути | Рід | |
---|---|---|---|
Ч.р. | Ж. і с.р. | ||
1 | будевѣ | ходила | ходилѣ |
2 | будета | ||
3 |
Умовний спосіб
Особа | Бути | Рід | |
---|---|---|---|
Ч.р. | Ж. і с.р. | ||
1 | быховѣ | ходила | ходилѣ |
2 | быста | ||
3 |
Наказовий спосіб
У давньоруській мові у дієсловах І та ІІ класу в наказовім способі в корені замість е з'являється ѣ, порівнюючи відповідні дієслова з формами у теперішнім часі. У дієсловах III (замість е) та IV класу — так само з'являється ѣ. Ситуація нетематичних дієслів відносно схожа на попередні класи.
Наказовий спосіб двоїни:
Клас | I | II | III | IV | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Особа | Нести | Ректи | Сохнути | Стати | Двигнути | Знати | Писати | Тішити | Хвалити | Купити | Молити |
1 | несѣвѣ | речѣвѣ | съхнѣвѣ | станѣвѣ | двигнѣвѣ | знаивѣ | пишивѣ | тешивѣ | хваливѣ | коупивѣ | моливѣ |
2 | несѣта | речѣта | съхнѣта | станѣта | двигнѣта | знаита | пишита | тешита | хвалита | коупита | молита |
Нетематичні дієслова (V клас):
Особа | Бути | Імати | Вісти | Їсти | Дати | Видіти |
---|---|---|---|---|---|---|
1 | бѫдѣвѣ | имѣвѣ | вѣвѣ | ѣдивѣ | дадивѣ | видивѣ |
2 | бѫдѣта | имѣита | вѣста | ѣдита | даита | видита |
Як бачимо, у 3 особі якоїсь особливої форми дієслова у наказовім способі немає. Проте існувала певна конструкція і для 3-ї особи, а саме: поєднання частки да з формою двоїни дієслова у 3-й особі. Наприклад: да несета(е), да молита(е) тощо.
Дієприкметник
Як уже відомо, давньоруська мова знала активні та пасивні дієприкметники теперішнього та минулого часу. У давнину вони у двоїні відмінювалися так:
Тип | Активні дієприкметники | Пасивні дієприкметникі | |||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Теперішнього часу | Минулого часу | Теперішнього часу | Минулого часу | ||||||||||||
Відмінок | Ч.р. | С.р. | Ж.р. | Ч.р. | С.р. | Ж.р. | Ч.р. | С.р. | Ж.р. | Ч.р. | С.р. | Ж.р. | Ч.р. | С.р. | Ж.р. |
Н. Зн. К. | ведоуча | ведоучи | несоуча | несоучи | несъша | несъши | несома | несомѣ | несена | несенѣ | |||||
Р. М. | ведоучоу | несоучоу | несъшоу | несомоу | несеноу | ||||||||||
Д. Ор. | ведоучема | ведоучама | несоучема | несоучама | несъшема | несъшама | несомома | несомама | несенома | несенама |
Прислівник
У певних прислівниках, що походять від іменників, і досі зустрічаємо форму з -ма — колишнім закінченням давального-орудного відмінка двоїни: ницьма, жартома, лежма, крадькомá, поворíтьма, притьма, дармá, задáрма, тайкомá, кружкома, сторчмá, бігма, стойма, ретьма, нехітьма, совма, лігма, ліжма, рітьма, токма, швидкома, крачкома, плазма, недолежма, мелькома тощо.
ХІХ—ХХ століття
На початку XX ст. граматики української мови ще відбивали тенденцію утримувати тричленну парадигму категорії числа. На думку М. Гладкого, флексії двоїни повністю збереглись у жіночім і середнім роді (-і), частково у чоловічім (-а/-и). А. Штефан і М. назвали іменники, що їх уживали лиш у формі двоїни (іменники без однини): сани, вуста, граблі, окуляри, ворота, вила тощо, хоч зараз такі слова належать до pluralia tantum. І усно, і на письмі двоїну та множину вживали здебільшого паралельно. Це фіксували й граматичні праці, зокрема ціла низка галицьких граматик XIX століття, включно з нормативною С. Смаль-Стоцького (1893), а також написаних наддніпрянцями — П. Залозним (1906), Є. Тимченком (1907), А. Кримським (1907). Велику увагу формам двоїни приділено в курсі української мови І. Огієнка (1918) та наступних його працях. Двоїну як невід'ємний складник літературної мови характеризує у своїй ґрунтовній граматиці В. Сімович (1921):
У відміні імен відріжняємо три числа: 1. однину… 2. двійню… 3. множину.
Те саме бачимо в граматиці М. Левицького (1923). Не погоджуючись із заміною двоїни на множину, цей же автор у мовнім порадникові «Паки й паки» (1920) категорично твердить, що ті з мовців, які кажуть дві ноги, дві руки замість дві нозі, дві руці просто «калічать наші слова на московський штиб». Уживати завжди двоїну наголошував був пізніше С. Смеречинський.
1924 року виходять «Уваги до сучасної української літературної мови» О. Курило, де авторка наголошує на тому, що «при числівниках називного-знахідного відмінку дві, три, чотири українська мова широко, трохи не по всіх своїх говірках, зберігає давні форми двійного числа від речівників жіночого та ніякого роду», хоча таке явище знають здебільшого західні говори, однак і там є певні розбіжності: і три трисці, і три тріски. Зокрема, у множині у зворотах із тими самими числівниками знахідний відмінок більше схожий на називний, аніж на родовий: маючи по два, по три сини; мав три сини (а не трьох синів); два ляшки полюбила; ой маю я два служеньки (а не двох служеньків) тощо. З огляду на це, можна сказати, що двоїна сильно вплинула на множину, прирівнявши в ній називний (=кличний) зі знахідним відмінком (як у двоїні).
Фігурувала двоїна і в граматиках другої половини 1920-х — початку 1930-х років, зокрема в найчастіше видаваному тоді «практично-теоретичному курсі» П. Горецького й І. Шалі (1926—1929, 7-ме вид.).
Те, що двоїна жила була серед народу, доводять приклади з тогочасної літератури:
![]() | «Іншу притчу Він їм розповів: «Царство Небесне подібне до ро'зчини, що її бере жінка і кладе на три мірі борошна, аж поки все вкисне» (Мт. 13:33). «Ой чи диво, чи не диво: «Одна біда — не біда; от коли дві бабі або три разом біді» «Коли йде дві струнких дівчині — ще й мак червоний в косах — десь далеко! молоді планети!.. Дві дівчині» «Було дві годині дня…» «І дві косі на рукаві» «Дві слові про наукове татарське письменство», «…В кожнім разі можна говорити не менше як про три групі [татарських говірок]» «…Мужичий вбір, на босих нозіх рани…» | ![]() |
Двоїну також використовува Юрій Федькович.
Граматично двоїна мала такі словоформи:
- іменники жіночого та середнього роду в називнім і знахіднім відмінку дістають закінчення -і: дві стіні́, обидві коро́ві, три доро́зі, чотири кни́жці.
- деякі іменники на означення парних понять мають форму двоїни і в орудному відмінку: бровима (і бровами), грудима (і грудьми), дверима, очима, плечима, ушима (і вухами); це стосується й низки числівників: двома, трьома, чотирма, стома тощо.
- у місцевім відмінку форми двоїни можуть утворюватися від слів око (на очу) і вухо (на вушу): «Мигтить ув очу, мов проміння» (Ганна Барвінок); «Зачинилися двері за мною, і стало мені темно в очу і на душі» (О. Довженко); «…з отерпом у пучках і сльозами в очу» (О. Забужко); «Аж лящить в вушу вже в мене від їх крику» (П. Куліш).
- іменники чоловічого роду дотепер, загалом, сливе втратили закінчення двоїни -а (-я): два сина, три хлопця, за винятком кількох слів: ву́са, рука́ва, повода́.
- надалі лишається акцентуаційне розрізнення двоїни і множини: два бра́ти — всі брати́. (Про це активно писав був І. Огієнко: «Усі іменники, з'єднуючись із числівниками два, три, чотири, зберігають у нас стародавній наголос двоїни (dualis), що завжди однаковий із наголосом родового однини і відмінний від наголосу множини… Це стародавній притаманний наголос, який тут має виразне функційне значення»).
- акцентуальне розрізнення повністю виявляється щодо прізвищ: на тому кутку живуть самі Соломахи́ (Охріменки́) і пішли два (три, чотири, обидва) бра́ти (чоловік і жінка) Солома́хи (Охрі́менки). Згідно із заувагами, вміщеними у «Довіднику українських прізвищ» Юліана Редька, форма множини, що позначає назву роду, має наголос на останнім складі (на відміну від форми двоїни, що позначає декількох представників роду). Наприклад: Ґалаґани́ (рід), Петро і Гнат Ґалаґа́ни (двоє людей).
Правописна реформа 1933 року, яку здійснили в атмосфері «боротьби з націоналізмом на мовному фронті», розгортаючи репресії, двоїну поряд із літерою ґ і цілою низкою інших питомих рис української мови було заборонено. Андрій Хвиля — тоді заступник наркома освіти УСРР — так описує мету цієї реформи: «…Наркомос України розгорнув роботу в справі ліквідації націоналістичного засмічення мовного фронту України…», «у граматиці ліквідовано…», «ліквідовано архаїчні форми та провінціалізми…», «ліквідовано паралельні форми…». А так пояснює мотиви правописних новацій:
За старим українським правописом в українську мову вносилася низка архаїчних форм та провінціалізмів, які відривали українську літературну мову від живої української мови і вбивали клин між українською та російською мовами. Треба було говорити й писати „дві книзі“, „три вербі“, „три квітці“ тощо. Комісія визнала за потрібне скасувати таку форму в українській літературній мові, і зараз уже не будемо писати й казати „дві слові“, а будемо писати „два слова“, не будемо писати й казати „дві відрі“, а „два відра“.
Двоїну заборонили навіть для наукового розгляду. Що вже навіть казати про те, що 1934 року звільнили з університету через лекцію про двоїну М. Сулиму. Тим часом у часописі «Рідна мова» й граматиці «Рідне слово» І. Огієнко її жваво популяризував у Польщі. Одначе ще 1937 року вийшла друком стаття Л. Рак про село Кодня, що на Житомирщині, де авторка зазначає таке: «Форму двоїни вживають паралельно з формою множини. Важко встановити, яка з них переважає».
Оскільки захід України того часу ще не належав Радянському Союзу, там було більше можливостей зберегти питомі риси української мови, зокрема двоїну, яку там уживають. Наприклад, у мовленні С. Бандери засвідчено паралельне вживання двоїни та множини: рамці, у рамцях, організаційні рамці, загальні структурні рамки.
У 1958 році виходить друком третя книжка «Української малої енциклопедії» Є. Онацького, де він зазначає:
…літературна мова все більше, особливо під впливом московської, яка двоїни не має, цю характерну особливість української мови втрачає, заступаючи її формами множини…Коли хтось у нас вживає родовий відмнок одини, замість двоїни як от: два сина, три стовпа — знаходиться явно під асиміляційним впливом москалів… Слова чоловік, люди, невільник після всіх числівників можуть мати давню форму двоїни — сім чоловіка, сто люда і т.д… У підсовєтській Україні послідовно й систематично двоїни в українській мові не вживається, щоб наблизити її до московської мови».
Колишній статус двоїна зберегла тільки у мові української діаспори, яка користувалася винятково харківським правописом. Ліквідувана в літературній мові, двоїна тривалий час зберігалася в народному мовленні. У пізніших працях згадається про її існування в багатьох діалектах, наприклад, у наддністрянськім говорі у 1950-х роках двоїну добре зберігають іменники жіночого й середнього роду:
|
|
|
Схожа ситуація і на Черкащині, де окремі форми двоїни у 1950-х роках теж є широко вживаними: дві хустці, дві вербі, дві нозі, дві калині, дві сестрі, три корові, три хаті, дві кімнаті, але множина поступово її витісняє.
Як зазначає С. Бевзенко у своїй «Діалектології» 1980 року, категорія числа в українській діалектній мові полягає в розрізненні двох числових форм — однини і множини. Проте в різних діалектах збереглися також більше чи менше двоїнні форми. Певні залишки двоїни в усіх діалектах відбиваються в наявності флексій -ома, -има, -ома, -єма, -ема, -іма, -ма, -мами, (та найчастіше саме в південно-західних говорах). Наприклад: із псома, зубома, баранома, братома, тілома, ножома, дньома, польома, вишньома, плечима, грошима, пальцима, очима, вошима, ключима, курима, дверима, грушима, пальцєма, яйцєма, ковалєма, землєма, вівцєма, мужема, хлопціма, госціма, кіньма, дітьма, кіньмами, кіньмима, тощо. Тільки на заході подибуємо двоїну у прикметниках: великима, червонима, синіма тощо, і серед займенників: нима, тима, сама, моїма, своїма тощо. Відчутніші залишки двоїни в різних українських діалектах маємо в називнім відмінку від деяких іменників жіночого і середнього роду: дві, три, чотири руці, нозі, вербі, корові, літрі, вікні, відрі, слові, кілі, бабі, годині, бабці, березі, хустці, версті, калині, копі, дорозі тощо.
Скрипниківка
Нормативний характер двоїни (хоч про неї саму і не згадано) в літературній мові закріпив український правопис 1929 року:
- З числівниками два, оби́два, три й чоти́ри іменники чоловічого роду мають закінчення назовного множини (а не родового), себто -и, -і (-Ї), а не -а, -я: два сини, три брати, обидва стовпи, чотири вчителі, голуби, товариші, школярі, гаї…
- Іменники жіночого роду тверді з числівниками дві, оби́дві, три, чоти́ри можуть мати закінчення -і (як м'які), при чім г, к, х перед -і змінюється на з, ц, с обов'язково з таким наголосом, як у родовому відмінку однини того слова: дві кни́зі, три вербі́, ха́ті, руці́, три кві́тці, пі́сні, чоти́ри норі́ і т.ін.
Але замість таких форм твердих іменників жіночого роду звичайно уживаються форми з -и, особливо після г, к, х: дві кві́тки, три руки́, кни́ги, чотири бо́чки…
- Іменники ніякого роду тверді на -о при числівниках дві, оби́дві, три, чоти́ри іноді мають закінчення -і з таким наголосом, як у родовому відмінку однини: дві відрі́, дві сло́ві, три я́блуці, чотири вікні́ і т. ін., але звичайно дво́є відер, два відра́.
- Прикметники у таких словосполученнях уживаються у формах назовного відмінку множини: два високі дуби, три крайні хати і т. ін.
Сьогодення
Залишки іменникових двоїнних форм, тотожних із архаїчними, що їх не успадкувала літературна мова, досі зберігає народньорозмовна традиція. Деякі письменники й досі використовують її у своїх творах, як от: Петро Кралюк, О. Забужко.
Тепер в українській мові двоїна зберігається в діалектах, цю граматичну форму також можна знайти у текстах українських письменників-класиків. Найпоширеніші слова, які відносно часто вживались у двоїні, подано нижче. У сучаснім літературнім варіанті вживано множину, але наголос збережено від форми двоїни:
|
|
|
Тепер в українській мові лише два слова повністю зберегли двоїну: око та вухо.
Відмінок | Око | Вухо |
---|---|---|
Н.-З.-К. | очі | вуші |
Р.-М. | очу | вушу |
Д.-О. | очима | вушима |
Двоїна у слов'янських мовах
Ця граматична категорія найкраще збереглася досі тільки у лужицьких, і в словенській, а також у чакавському діалекті хорватської. В інших слов'янських мовах праслов'янські форми двоїни майже зникли.
Приклади
Словенська мова
Іменник
У сучасній словенській мові, на відміну від праслов'янської, парадигму двоїни складають чотири відмінкових форми: зникла давня форма родово-місцевого відмінка, яку замінили форми родового-місцевого множини. У таблиці наведено приклади двоїни для слів volk («вовк»), roka («рука») і mésto («місце», «місто»).
Називний — Знахідний — Кличний | Родовий | Давальний — Орудний | Місцевий | |
---|---|---|---|---|
Чоловічий | ||||
Жіночий | ||||
Середній |
Займенник
Особа | Називний | Родовий-Знахідний-Місцевий | Давальний-Орудний | |
---|---|---|---|---|
1 | ми двоє | mídva (чол.), médve (жін.) | náju, naju | náma, nama |
2 | ви двоє | vídva (чол.), védve (жін.) | váju, vaju | váma, vama |
3 | вони двоє | ônadva (чол.), ônidve (жін. і сер.) | njíju, ju / njìh, jih | njíma, jima |
Як бачимо, у словенській мові не збереглися давні форми займенників у називнім відмінку двоїни. Ті, що є зараз, є наслідком злиття давніших форм множини з числівником два.
Прикметник
Відмінок | Чоловічий рід | Жіночій та середній рід |
---|---|---|
Називний-Знахідний | nôva | nôvi |
Родовий-Місцевий | nôvih | |
Давальний-Орудний | nôvima |
Числівник
Відмінок | Чоловічий рід | Жіночій та середній рід | |
---|---|---|---|
Називний-Знахідний | dvá | dvé | |
Родовий-Місцевий | dvéh | ||
Давальний-Орудний | dvéma |
Дієслово
Проте на відміну від української словенська мова зберегла дієслова у формі двоїни. Нижче наведено відмінювання дієслів у теперішньому часі delati («робити»), govoriti («говорити»), imeti («мати»), jesti («їсти»), biti («бути»), а також в інших часах.
Теперішній час | Минулий час | Давноминулий час | Майбутній час | |||||||||||
Особа | delati | govoriti | imeti | jesti | biti | Особа | Ч.р. | Ж.р. і с.р. | Особа | Ч.р. | Ж.р. і с.р. | Особа | Ч.р. | Ж.р. і с.р. |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
1 | délava | govoríva | imáva | jéva | svà | 1 | sva delala | sva delali | 1 | sva bila delala | sva bili delali | 1 | bova delala | bova delali |
2 | délata | govoríta | imáta | jésta | stà | 2 | sta delala | sta delali | 2 | sta bila delala | sta bili delali | 2 | bosta delala | bosta delali |
3 | 3 | 3 | 3 |
Лужицькі мови
Церковнослов'янська мова
Російська мова
У російській мові безсумнівне руйнування двоїни (рос. двойственное число) відбивається в пам'ятках починаючи з XIII ст. Під впливом церковнослов'янської мови зберігся прислівниковій вираз воочию («на власні очі»/«перед очима», пор. укр. увіччю), що сходить до старого поєднання прийменника з місцевим відмінком двоїни слова очи. До старої форми давально-орудного відмінка сходить поширена в частині північноросійських говорів форма орудного відмінка множини з закінченням на -ма, головним чином у займенників і прикметників, але в частині говірок — і в іменників, наприклад: за покýпкима, за ýткима, с ногама, c рукама, палкама, плотáма, с имá «з ними двома», крáсныма пятнама. Рідко закінчення на -ма використовується і для утворення давального відмінка, наприклад: по колинима «по колінах». У певних північноросійських говірках і досі берігається стара тверда форма на -ма, наприклад: передныма, нима, над родительма, воротма, верныма, ребятма, своима, медвяныма тощо. У колишнім давальнім-оруднім відмінку двоїни -м- пом'якшилося (-мя замість -ма) через уплив форм орудного відмінку множини, яке мало закінчення на -ми, проте голосний а зберігся. Закінчення форм двоїни -мя також зберіглось у прислівниках, наприклад: весьма, ревмя, ливмя, летмя, дрожмя, ругмя, кричмя, торчмя, плашмя, стоймя тощо. Мусимо згадати про слово полма (і полмя або поломя), яке являє собою форму давального-орудного відмінку двоїни слова полъ (половина), цебто «на дві половині» (рос. пополам, укр. навпіл). У деяких прислів'ях зберігаються також форми двоїни: сидит воробей на тыне, надеется на крыле (знахідний двоїни). У літературній мові залишками двоїни є двести (замість два ста) і двенадцать.
Залишком двоїни є закінчення -а в іменниках чоловічого роду з основами на *-ŏ у сполученнях із числівником два (два брата, два стола, два города тощо), яке потім стало сприйматися як закінчення родового однини і перейшло за аналогією на слова колишнього типу на *-ŭ (два сына) і сполучення з числівниками три, четыре (три брата, три сына, четыре стола), витіснивши давні конструкції з формами множини. О. Потебня зазначав, що в іменниках, де у родовім відмінку однини збережено наголос на першім складі, збережено цей наголос у двоїні: оба глАза, бЕрега, рОга (але глазА, берегА, рогА — уже множина). Такі слова використовувалися частіше, тому вони витіснили форми множини. Деякі іменники у середнім роді залишилися лиш у формі двоїни, наприклад: плечи замість плеча, колени замість колена, бока замість боки (хоч і нині існує вислів «упереть руки в боки»). У діалектах російської мови, ближчих до українських говорів, можна спостерігати форми двоїни у жіночім роді, наприклад: две, три, четыре сосе (від соха).
Залишки ж родового-місцевого відмінка має числівник два у вигляді дву у складних словах на зразок двуногий, двурогий, двуликий, двустволка тощо, де збереглося закінчення -у. Проте істинна форма двоїни числівника два, двою збереглася у певних теж складних прикметниках на зразок двоюродный, троюродный, обоюдный, обоюдоострый тощо. «Скам'янілою» формою двоїни є сучасний прийменник «между». За походженням це є місцевий відмінок двоїни від іменника «межда» (старослов'янський відповідник східнослов'янському «межа»).
Білоруська мова
Наразі в білоруській мові є тільки деякі залишки двоїни (біл. парны лік), які навіть закріплено в літературній мові (пор. оба, абодва, абедзве, дзвесце, дзвярыма, вачыма). Чоловічий рід давно загубив свою кінцівку -а, її заступило -ы: два грошы, три разы, три годы, два браты. Жіночій рід і досі є на півдні Білорусі: дзьве назе, дзве жане, руцэ, сасе. Форми двоїни (замість множини) числа зберегли назви деяких парних предметів: вочы, плечы, калены, вушы. До неї ж входять форми квазі-називного відмінка множини (насправді називного-знахідного-кличного чоловічого двоїни) з числівниками: два кані, а також тры, чатыры кані, форми непрямих відмінків числівника два: дво-х, дво-м, дво-ма, де дво- є родовий-місцевий відмінок двоїни, ускладнений закінченнями займенників за типом ти-х, ти-м тощо.
Числівник два в основному, як і в усіх давніх слов'янських мовах, довго зберігав відмінювання у двоїні, до того ж форма два стосувалася слів чоловічого роду, а двѣ — жіночого і ніякого. Письменні пам'ятки відображають усі ті загальні зміни, які відбулися в старобілоруську добу. У називному й знахідному відмінку іменників з числівникома два, обадва уже застосовували винятково у формі множини: Иоанъ и Θома, оба мнихи и презвитеры; идЂже еста два или трие събрани; были тежъ тамъ два владыкове. Двоїна збереглася тільки в поєднанні займенника два з іменниками середнього роду: то естъ черезъ д†лЂтЂ. Найчастіше подібні форми зустрічаються у виданнях Скорини, Будного, Тяпинського тощо. Прикметно, що навіть зараз ближче до українських говорів деякі говори Гродненської, Брестської, півдня Мінської і Гомельської областей у називному-знахідному відмінку жіночого й середнього роду і надалі зберігають форми типу дзве акне, дзве сцяне, дзве хаці. Більш помітні зміни в давнину відбулися в родовому відмінку, де замість давньої форми двою застосовується нова з основою дву-, утворена під упливом відповідного відмінка числівників тры і чатыры: жывотъ (повЂда) изъ жывота есть Сынъ а Духъ Светый изъ обудвухъ; и одъ васъ двухъ; папа послалъ до Царогороду двухъ епископовъ. Це утворення (двух) має значення норми, хоча одночасно зустрічається і стара форма, утворена від основи дво-: от преславныхъ двохъ апостоловъ. Давальний відмінок зберіг стару, притаманну старобілоруській грамотності форму двЂма, однак вимагав після себе іменника множини: дамъ двЂма свЂткомъ моимъ, і навіть зараз є: дзвюма, трыма, чатырма,, де -ма — це давнє закінчення давального-орудного відмінку двоїни -ма. Інші числівники мали форму тільки множини
Тепер інколи по діалектах подибуємо рукама, плячыма.
Польська мова
У польській мові двоїна вийшла з ужитку в XV ст., і тепер вона її не знає — двоїну заступила множина, хоча ще у XVI—XVII ст. її використовували навіть y літературній мові, у того ж Яна Кохановського. Наприклад: dwa krola, dwa miecza, palca, dwie wojsce, lecie, dwi pokoleni, poli, oczy, uszy, synoma, rokama, oczyma, uszyma тощо. У теперішній польській залишилися тільки незначні останки двоїни. Як і в інших слов'янських мовах числівником с.р. було dwie, obie, але вже з XVII ст. його заміняє dwa, oba, хоч подекуди й досі вживається старий варіант: dwie lecie. Теж саме стосується давального-орудного відмінку, якого літературна мова майже не знає, лишилися тільки деякі останки, хоч іноді зустрічається: lasoma, rybama тощо. З родового-місцевого зовсім мало є, як і всюди, тільки ręku, dwu, obu. Без змін використовують двоїну в прислів'ях, таких як: trzy gęsi, dwie niewieście uczyniły jarmark w mieście або mądrej głowie dość dwie słowie.
Чеська мова
Така сама ситуація з чеською мовою, яка дотепер сливе втратила двоїну, її майже повністю заступила множина. До XVIII ст. форми двоїни ще жили в цій мові, хоча з XV потихеньку зникають: dva pany, dva brata, dva syny, dva voly, hosti, rukama, nohama. Але досі dva, oba — це числівники чоловічого роду, а dvě, obě — числівники жіночого та середнього роду (як і в болгарській, словенській та словацькій).
Полабська мова
Тепер уже мертва полабська мова колись теж мала двоїну. З пам'яток полабської мови видно, що чоловічий і середній рід іменників утратили форми двоїни, її заховав тільки жіночій рід, де, як і в словенській мові, родового-місцевого відмінка двоїни витіснила множина. Наприклад: rǫce — дві руки, nüʒe — дві ноги, rǫkomă — рукам, så rǫkomă — руками. У пам'ятках полабської мови знайдено тільки одну форму прикметника двоїни середнього роду в називнім-знахіднім відмінку: påu̯nă — повні. У дієсловах двоїна теж, мабуть, усюди була, проте до нас дійшов приклад тільки для 3-ї особи теперішнього часу: bijăto-să — вони обидва б'ються.
Однак у деяких полабських топонімах можна відшукати двоїну, як от у Granthien, Lütenthien, Vasenthien, Növenthien. Усі вони мають поширеного наростка -tin, який належить до розповсюджених архаїчних словотвірних формант, що позначали в праслов'янську епоху двоїну. За своїм походженням цей наросток належить до праіндоєвропейського кореня *-tana зі значенням «один із…; двоїна». Унаслідок морфологізації та подальшого перерозкладу наростка в межах основи приголосний -t- відійшов до кореня, а первісну квантитативну функцію став виконувати наросток *-in (із іє. *-na). Маємо зазначити, що цей же наросток *-in позначав імена жіночого роду в слов'янських мовах.
Релікти
В усіх слов'янських мовах парадигма числівника «два» зберегла ознаки двоїни, що можна бачити з таблиці:
мова | Називний-Знахідний-Кличний | Родовий-Місцевий | Давальний | Орудний |
---|---|---|---|---|
праслов'янська | *dǔva (чол.) / *dǔvě (жін./сер.) | *dǔvoju | *dǔvěma | *dǔvěma |
старослов'янська | дъва (чол.) / дъвѣ (жін./сер.) | дъвою | дъвѣма | дъвѣма |
білоруська | два (чол./сер.) / дзве (жін.) | двух (чол./сер.) дзвюх (жін.) | двум (чол./сер.) дзвюм (жін.) | двума (чол./сер.) дзвюма (жін.) |
лужицька | dwaj (чол.) / dwě (жін./сер.) | dweju | dwěmaj | dwěmaj |
нижньолужицька | dwa (чол.) / dwě (жін.сер.) | dwejoch (чол.) dweju (жін./сер.) | dwejom (чол.) dwěma (жін./сер.) | dwěma |
польська | dwa (чол./сер.) / dwie (жін.)1 | dwu / dwóch | dwu / dwom | dwoma |
російська | два (чол./сер.) / две (жін.) | двух | двум | двумя |
сербська | два/dva (чол./сер.) две/dve (жін.) | двају/dvaju (чол./сер.) двеју/dveju (жін.) | двома/dvoma (чол./сер.) двема/dvema (жін.) | двома/dvoma (чол./сер.) двема/dvema (жін.) |
словацька | dva / dve | dvoch | dvom | dvoma |
словенська | dva (чол.) / dve (жін./сер.) | dveh | dvema | dvema |
українська | два (чол./сер.) / дві (жін.) | двох | двом | двома |
хорватська | dva (чол./сер.) / dvije (жін.) | dvoje/dvojice (чол./сер.) dviju (жін.) | dvama (чол./сер.) dvima/dvijema (жін.) | dvama (чол./сер.) dvima/dvijema (жін.) |
чеська | dva (чол.) / dvě (жін./сер.) | dvou | dvěma | dvěma |
Двоїна у мовах світу
Сучасні мови
Арабська
У сучасній арабській літературній мові, рівно як у , форми двоїни утворюються доданням до кореня іменника або прикметника закінчення ان («-ан») — незалежно від роду і способу утворення множини. У разі якщо слово жіночого роду закінчується на ة («та марбута»), це закінчення в двоїні замінюється на ت («та»). У формах родового або знахідного відмінків закінчення ان набуває форму ين («-айн»).
Форми двоїни мають також займенники 2-ї і 3-ї особи (у 1-ї окремі форми відсутні).
У розмовній арабській закінчення ين часто використовується не тільки в родовому і знахідному відмінках, але й в називному замість ان. У сиро-палестинському діалекті це цілком нормальне явище, наприклад, كيلوين, «кіловайн» («два кілограми»). У магрибських діалектах двоїна взагалі не вживається, а для позначення парних предметів використовують слово زوج, «зуж» (буквально — «пара»), наприклад, زوج كيلو, «зуж кілу» («пара кілограмів»), іменник при цьому стоїть у формі однини. У цілому розмовний варіант арабської має схильність до заміни форм двоїни формами множини.
Полінезійські мови
Як відомо, у полінезійських мовах двоїна має окремі форми тільки в займенниках. Усі інші частини мови її не мають (окрім предикативів у таїтянській).
Таїтянська мова: Займенники:
Особа | Особові | Присвійні | ||
---|---|---|---|---|
1 | інклюзивні | taua | to taua | ta taua |
ексклюзивні | maua | to maua | ta maua | |
2 | orua | to orua | ta orua | |
3 | raua | to raua | ta raua |
Taua hiopoa tana i te fare unauna tahito — Ми двоє оглянули старий палац.
To raua hinaaro — Їхнє (двох) бажання/воля.
Ta orua maia — Ваші (двох) банани.
Форми двоїни особових займенників мають давніше походження і становлять відмінну рису полінезійських мов. Вони виникли, з'єднавши прості особові займенники з числівником rua (два). Наприклад, у 1 особі: ma + rua — maua (ми двоє, екс.), у 2: ta + rua — taua (ви двоє, інк). Початковий r у слові rua випав, а голосівка, що передувала r, подовжилася.
Предикативи: Деякі з предикативів, що виражають дію, яка напрямлена на об'єкта, і кілька інших — узгоджуються з іменником — суб'єктом дії в неоднозначному числі. Форма двоїни цих предикативів утворюється, подвоюючи перший склад кореневої морфеми. Якщо предікатив має складну будову, тобто складається з приростка й кореневої морфеми, то форма двоїни також утворюється, подвоюючи перший склад саме кореневої морфеми::
|
|
|
Наявність такого роду предикативів із морфологічним вираженням категорії двоїни слід розглядати як пережиток категорії числа у предикативах, що колись існувала в різних полінезійських мовах.
Самоанська мова: Займенники:
Особа | Особові | Присвійні | |
---|---|---|---|
1 | інклюзивні | taua, tä | o mäua, a mäua |
ексклюзивні | mäua, mä | o täua, a täua | |
2 | 'oulua, lua | o oulua, a oulua | |
3 | läua, lä | o läua, a läua |
Двоїна утворюється за допомогою слова lua (два), зазвичай із випаданням l, та префіксацией tä, mä, 'ou, lä — täua, mäua, 'oulua, läua.
Тонганська мова: Займенники:
Особа | Придієслівні | |
---|---|---|
1 | інклюзивні | ma |
ексклюзивні | ta | |
2 | mo | |
3 | na |
Гавайська мова: Займенники:
Особа | Особові | Присвійні | |
---|---|---|---|
1 | інклюзивні | kaua | o kaua, a kaua |
ексклюзивні | maua | o maua, a maua | |
2 | ‘olua | o ‘olua, a ‘olua | |
3 | laua | o laua, a laua |
Маорі: Займенники:
Особа | Придієслівні | |
---|---|---|
1 | інклюзивні | màua |
ексклюзивні | tàua | |
2 | kòrua | |
3 | ràua |
Двоїна утворюється за допомогою rua, причому r зазвичай опускається, і приростками tà, mà, kò, rà — tàua, màua, kòrua, ràua.
E mòhio ana koe ki a Rauna ràua ko Àto? No ràua tènei whenua — Ви знаєте Рауна й Ато? Вони двоє володіють цією землею.
E hiahia ana màua tahi kia noho koe — Ми обидва хотіли, щоб ти лишився.
Me haere tahi tàua? — Чому б нам обом не піти разом?
E haere ana kòrua ki whea? — Куди ви двоє йдете?
Давньогрецька мова
Поодинокі приклади вживання двоїни відомі в «Іліаді» та в «Одіссеї» Гомера: очевидно, вже тоді вони вважалися архаїчними, а використання їх замість форм множини зумовлювалося вимогою «вкластися» у гекзаметричний розмір.
У класичній грецькій двоїна невідома, за винятком , де вони існувала до V ст. до н. е. Будь-як, її вживання було нерегулярним і залежало від уподобань автора.
Давньоанглійська мова
Давньоанглійська мова мала складніший синтаксис, ніж теперішня англійська. Зокрема, займенники і тільки вони мали форми двоїни в усіх тогочасних відмінках, хоч їхня форма у знахідному і давальному відмінках дещо збігалася. Проте навіть тоді необов'язково було їх уживати, можна було замінювати їх множиною. Загалом займенники у формі двоїни вживали, щоб підкреслити, що мова йде саме про двох осіб.
Відмінок | 1 особа (ми двоє) | 2 особа (ви двоє) |
---|---|---|
Називний | wit | ġit |
Знахідний | uncit, unc | incit, inc |
Родовий | uncer | incer |
Давальний | unc | inc |
Ġif wit unc ġedǣlað, mē bið dēað witod — якщо ми двоє є частиною одне одного, смерть визначено для мене.
Залишки двоїни в англійській мові досі також є, наприклад: both проти all, either проти any, neither проти none, between проти among, former проти first, latter проти last тощо.
Латина
У пам'ятниках класичної латини, як і в письмових свідченнях інших італьських мов двоїну не виявлено. Реліктами двоїни в латинській мові є, зокрема, закінчення числівника viginti («двадцять», у той час як «тридцять» — triginta, «сорок» — quadraginta), числівник ambo («обидва», пор. прасл. *oba), подвійна парадигма відмінювання числівника duo/duae («два»).
Санскрит
Квенья
Список мов
- Індоєвропейська родина
- Словенська
- Хорватська (чакавський діалект)
- Верхньолужицька
- Нижньолужицька
- Церковнослов'янська
- Українська (деякі діалекти, збереглися залишки і в літературній)
- Шотландська гельська (збереглися лише релікти у вигляді форм іменників після числівника «два»)
- Фризька (займенники в деяких північнофризьких діалектах)
- Уральська родина
- Афразійські мови
- Австронезійська родина
- Тагальська
- Ілоканська
- Себуанська
- Чаморро (відбивається у відмінюванні дієслів)
- Полінезійські мови
- Койсанські мови
- Інші мови
Історичні мови
- Індоєвропейська родина
- Авестійська
- Санскрит
- Давньогрецька
- Давньоірландська
- Давньоанглійська
- Готська
- Латина
- Староцерковнослов'янська (давньоболгарська)
- Давньоруська
- (Старолитовська)
- Афразійські мови
- Аккадська (вавилонська та ассирійська)
- Давньоєгипетська
- Коптська
Вигадані мови
Див. також
Примітки
- Двоїна (з енциклопедії «Українська мова») [ 10 жовтня 2010 у Wayback Machine.]. (укр.)
- Чеченов А. А. Половецкий язык // Языки мира: Тюркские языки. — Москва., 1997. — С. 110—116.
- Erhart A. Indoevropské jazyky. — Praha: Academia, 1982. — С. 93.
- Тронский И. М. Общеиндоевропейское языковое состояние. — М.: УРСС, 2004. — С. 66. — .
- Mallory, James Patrick; Adams, Douglas Q. (2006). The Oxford Introduction to Proto-Indo-European and the Proto-Indo-European World. New York: Oxford University Press.
- Т. А. Иванова. Старославянский язык. Учебник. — С.-П. : Авалон, Азбука-классика, 2005. — С. 116.
- С.П. Бевзенко, А.П. Грищенко, Т.Б. Лукінова, В.В. Німчук, В.М. Русанівський, С.П. Самійленко (1978). Історія української мови. Морфологія (Українською) . Київ: Наукова думка. с. 40.
- С.П. Бевзенко, А.П. Грищенко, Т.Б. Лукінова, В.В. Німчук, В.М. Русанівський, С.П. Самійленко (1978). Історія української мови. Морфологія (Українською) . Київ: Наукова думка. с. 36—37.
- С.П. Бевзенко, А.П. Грищенко, Т.Б. Лукінова, В.В. Німчук, В.М. Русанівський, С.П. Самійленко (1978). Історія української мови. Морфологія (Українською) . Київ: "Наукова думка". с. 30.
- Зоряна Купчинська, Володимир Пілецький (2014). Історична граматика української мови. Львів. с. 69.
- Зоряна Купчинська, Володимир Пілецький (2014). Історична граматика української мови (Українською) . Львів. с. 70—72.
- Бевзенко, Степан (1980). Історична морфологія української мови (Українською) . Ужгород: Закарпатське обласне видавництво. с. 186, 188—189.
- Зоряна Купчинська, Володимир Пілецький (2014). Історична граматика української мови (Українською) . Львів. с. 82.
- Записки Українського Наукового Товариства. Книга VI (Українською/Німецькою) . Київ: З друкарні Першої Київської Друкарської Спілки. 1909. с. 94.
- Огієнко, Іван. Двійне число в українській мові (Українською) .
- Бевзенко, Степан (1980). Історична морфологія української мови (Українською) . Ужгород: Закарпатське обласне видавництво. с. 227—228, 232.
- Зоряна Купчинська, Володимир Пілецький (2014). Історична граматика української мови (Українською) . Львів. с. 87—89.
- Бевзенко, Степан (1980). Історична морфологія української мови (Українською) . Ужгород: Закарпатське обласне видавництво. с. 256.
- Зоряна Купчинська, Володимир Пілецький (2014). Історична граматика української мови (Українською) . Львів. с. 95.
- Бевзенко, Степан (1980). Історична морфологія української мови (Українською) . Ужгород: Закарпатське обласне видавництво. с. 258—261, 263.
- Бевзенко, Степан (1980). Історична морфологія української мови (Українською) . Ужгород: Закарпатське обласне видавництво. с. 262.
- Бевзенко, Степан (1980). Історична морфологія української мови (Українською) . Ужгород: Закарпатське обласне видавництво. с. 263.
- Бевзенко, Степан (1980). Історична морфологія української мови (Українська) . Ужгород: Закарпатське обласне видавництво. с. 265—268.
- Зоряна Купчинська, Володимир Пілецький (2014). Історична граматика української мови (Українською) . Львів. с. 103, 105—106.
- Гримашевич Г. І. (2013). Відсубстантивні адвербіативи у формі орудного відмінка в українських діалектах (Українською) .
- Сімович В. Граматика української мови для самонавчання та в допомогу шкільній науці. — Київ; Ляйпциґ етц., [1921]. — С.129.
- Левицький М. Українська граматика для самонавчання. — Вид. 3-тє, випр. і доп. — Катеринослав; Ляйпциґ, 1923. — С. 58.
- Левицький М. Паки й паки: (Про нашу літературну мову). — Відень; Київ, 1920. — С.43, 44.
- «По числівниках два, дві, обидві, три, чотири (вони в укр. мові мають у реченні прикметникову силу, в рос. — іменникову) іменники в українській мові стоять завжди у двоїні, навіть як ці числівники додані до десятків, сотень, тисяч тощо, а прикметники в називному множини, напр.: два чоловіки, дві руці, дві вікні, три чоловіки, три руці, три вікні, …, двадцять чотири чоловіки, руці, вікні, … п'ять мільйонів чотириста сім тисяч триста двадцять два (дві, три, чотири) чоловіки, руці, вікні етц. … Або з прикметниками: два великі чоловіки, три високі тополі і т. інше» (Смеречинський С. Нариси з української синтакси у зв'язку з фразеологією та стилістикою. — Х., 1932. — С. 114).
- Курило, Олена (1960). Уваги до сучасної української літературної мови. Видання п'яте (Українською) . Торонто: Нові дні. с. 73, 97.
- В.Г. Таранець (2013). Українці: етнос і мова (Українською) . Одеса. с. 269.
- Олександр Рибалко. . Архів оригіналу за 03.05.2009.
- Митрополит Іларіон. Український літературний наголос (мовознавча монографія), Вінніпег, 1952. — С. 156.
- Редько Ю. К. Довідник українських прізвищ. — К.: Радянська школа, 1968 — С.11
- Ципердюк, Оксана (2009). Мовостиль Степана Бандери в контексті сучасної української літературної мови (Українською) . Галичина.
- Онацький, Євген (1958). Українська мала енциклопедія. (Книжка третя. Літери Д - Є) (Українською) . Буенос-Айрес: Друкарня «Чампіон». с. 309—310.
- Шило, Гаврило (1957). Південно-західні говори УРСР на північ від Дністра (Українською) . Львів: Львівський державний педагогічний інститут. с. 115—118.
- Могила, Андрій (1958). До характеристики середньочеркаських говірок (Українською) . Київ: Видавництво Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка. с. 26.
- Див. Категорія числа, стор. 92-93 у: Бевзенко С. П. Українська діалектологія. — К.: «Вища школа», 1980. — 247 с.
- Бевзенко, Степан (1980). Діалектологія (Українською) . Київ: Головне видавництво видавничого об'єднання "Вища школа". с. 92—93, 106—107.
- Український правопис. — Х., 1929. — С. 40, 41. Див. також: Синявський О. Норми української літературної мови. — Х., 1931. — С.54, 55.
- Український правопис (Українською) . Харків: Державне видавництво України. 1929. с. 40—41.
- Боднар, Ольга. Мова прозових творів П.М. Кралюка на прикладі роману "Реліквія" (Українською) .
- . (укр.)
- В.И.Борковський, П.С.Кузнецов (2006). Историческая грамматика русского языка. Москва: «КомКнига». с. 203—207. (рос.)
- Шмелев, Дмитрий (2002). Избранные труды по русскому языку. Москва: Языки славянской культуры. с. 583—584. (рос.)
- Т.І. Приступа. Двоїна східнослов'янських іменників: лінгвоісторичний аспект. с. 23.
- Шмелев, Дмитрий (2002). Избранные труды по русскому языку (584-585) . Москва: Языки славянской культуры. (рос.)
- Канавалова Ю.А (2013). "Філалагічныя навуки" (УДК 808.26 - 085.3) Словаформы лічэбнікаў у помніках палемічнай літаратуры (Білоруською) . ДУА "Гомельські інжынерны інстытут". с. 106.
- В.Г. Таранець (2013). Українці: етнос і мова (Українською) . Одеса. с. 186—187.
- В. Д. Аракин (1981). . Philology.ru Русский филологический портал (Російською) . Архів оригіналу за 11 травня 2012.
- Местоимения. Полинезия ONLINE (Російською) .
- (Російською) . Архів оригіналу за 26 серпня 2017.
- Определители (Російською) .
- Личные местоимения.
- Peter S. Baker (2003–12). . WaybackMachine (англ.). Архів оригіналу за 11 вересня 2015.
Джерела
- Вживана двоїна, хоч і рідше, також в інших українських перекладах Святого Письма — П. Куліша — І. Пулюя та І. Хоменка.
- Голоскевич Г. Правописний словник. — Вид. 12-те. — Нью-Йорк етц., 1994. — С. 83.
- Правописний словник української мови / За ред. Яр. Рудницького і К.Церкевича. — Нью-Йорк; Монреаль, 1979. — С. 154.
- Грамоти XIV ст. — К., 1974. — С. 61, 140.
- Словник староукраїнської мови XIV—XV ст. — К., 1977. — Т. 1. — С. 286.
- Словник української мови XVI — першої половини XVII ст. — Львів, 2000. — Вип. 7. — С. 193.
- Історичний словник українського язика. — Харків; Київ, 1932. — Т. 1. — Зош. ІІ. — С. 673.
- Тимченко Є. Курс історії українського язика. — К., 1927. — С. 40, 53.
- Кримський А. Є. «Література кримських татар» // Студії з Криму. — У Києві, 1930. — С. 178, 189.
- Сімович В. Граматика української мови для самонавчання та в допомогу шкільній науці. — Київ; Ляйпциґ етц., [1921]. — С. 129.
- Левицький М. Українська граматика для самонавчання. — Вид. 3-тє, випр. і доп. — Катеринослав; Ляйпциґ, 1923. — С. 58.
- Левицький М. Паки й паки: (Про нашу літературну мову). — Відень; Київ, 1920. — С. 43, 44.
- Український правопис. — Х., 1929. — С. 40, 41. Див. також: Синявський О. Норми української літературної мови. — Х., 1931. — С. 54, 55.
- Андрій Хвиля. «Викорінити, знищити націоналістичне коріння на мовному фронті» (Більшовик України. — 1933. — № 7—8).
- Хвиля А. «На боротьбу з націоналізмом на мовному фронті» // За марксо-ленінську критику. — 1933. — № 7. — С. 22.
Посилання
- Двоїна // Українська мала енциклопедія : 16 кн. : у 8 т. / проф. Є. Онацький. — Накладом Адміністратури УАПЦ в Аргентині. — Буенос-Айрес, 1958. — Т. 2 : Д — Є, кн. 3. — С. 309-310. — 1000 екз.
- Двоїна // Літературознавча енциклопедія : у 2 т. / авт.-уклад. Ю. І. Ковалів. — Київ : ВЦ «Академія», 2007. — Т. 1 : А — Л. — С. 259.
- Двоїна // Енциклопедичний словник класичних мов / Л. Л. Звонська, Н. В. Корольова, О. В. Лазер-Паньків та ін. ; за ред. Л. Л. Звонської. — 2-ге вид. випр. і допов. — К. : ВПЦ «Київський університет», 2017. — С. 152. — .
- Дем'янчук В. Двоїна / Морфологія українських грамот ХІV і першої половини ХV в. // Брус М. П. Розвиток української мови в ХІ — ХV ст. Хрестоматійна частина. Ч. ІІ. — Івано-Франківськ: ПП Голіней О. М., 2017. — С. 56. — 186 c.
- Жовтобрюх М. А.. Двоїна // Українська мова : енциклопедія / НАН України, Інститут мовознавства ім. О. О. Потебні, Інститут української мови; редкол.: В. М. Русанівський (співголова), О. О. Тараненко (співголова), М. П. Зяблюк та ін. — 2-ге вид., випр. і доп. — К. : Вид-во «Укр. енцикл.» ім. М. П. Бажана, 2004. — 824 с. : іл. — . — С. 131.
- Дві слові про двоїну [ 15 жовтня 2013 у Wayback Machine.].
- Двоїна — ознака української мови. [ 7 листопада 2016 у Wayback Machine.]
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Div takozh Dvoyina u sanskriti Dvoyina v cerkovnoslov yanskij movi ta Dvoyina u luzhickih movah Dvoyina gramatichna kategoriya chisla yaku vzhivayut shob poznachiti dvi osobi chi parni predmeti Dvoyina bula vidoma she v praindoyevropejskij movi vid yakoyi yiyi uspadkuvala praslov yanska mova a vid neyi usi slov yanski movi vklyuchno z ukrayinskoyu Dvoyina vidoma u bagatoh davnih indoyevropejskih movah sanskriti starocerkovnoslov yanskij davnogreckij starolitovskij Zaraz majzhe vsi indoyevropejski movi vtratili cyu kategoriyu dvoyina isnuye lishe u deyakih slov yanskih movah cheskij slovenskij verhnoluzhickij nizhnoluzhickij i v deyakih govirkah ukrayinskoyi i horvatskoyi V inshih movnih rodinah dvoyina traplyayetsya v afrazijskih ivrit arabska uralskih hantijska mansijska nenecka i deyakih inshih div Dvoyina u movah svitu Bula v davnih tyurkskih movah zokrema poloveckij Dvoyina v ukrayinskij moviDavnoruska doba Rujnuvannya dvoyini yak sistemi pochalosya zdavna Vzhe u najdavnishih pam yatkah znahodimo ci porushennya sho viyavlyayetsya u zaminni dvoyinnih zajmennikiv mnozhinnimi vy zamist va nebesnaya chlovѣka yesta i pod Ale taki vidhilennya pomichayemo lish u zajmennikiv i vodnochas v inshih chastinah movi dvoyinu vzhivayut tam de ce potribno Dvoyina pochala vtrachati svoyi poziciyi z XIII st ale navit todi vona bula zhivim yavishem movi bo znahodimo malo prikladiv zamini yiyi mnozhinoyu pomozi rabom svoim zamist raboma svoima Ioannu i Oleksiyu napisavshema knigi siya Prote tilki z kincya XIV st vidznachayetsya vidchutne porushennya pravilnosti vzhivannya dvoyinnih form Z usih shidnoslov yanskih mov tilki ukrayinska najkrashe j neabiyak zberegla dvoyinu zokrema yiyi pivdenno zahidni govori hoch vona traplyayetsya narazi usyudi Imennik Dvoyina u praslov yanskij i davnoruskij yak i v inshih slov yanskih movah uzhe v najdavnishi chasi kudi lishe mozhna proniknuti za dopomogoyu porivnyalno istorichnogo metodu mala tri gramatichni formi forma nazivnogo vidminka sho zbigalasya zi znahidnim i klichnim forma rodovogo z miscevim a forma davalnogo z orudnim Cya zh osoblivist bula pritamanna i praindoyevropejskoyi movi forma davalnogo j orudnogo vidminka v nij takozh zbigalasya z formoyu vidkladnogo Prote vidpovidno do rekonstrukciyi Dzh Mellori i D Adamsa 2006 zakinchennya ostannih troh vidminkiv buli v praindoyevropejskij riznimi Imenniki z osnovoyu na a mali v nazivno znahidnomu vidminku zakinchennya ѣ na ja i Imenniki cholovichogo rodu z osnovoyu na ŏ jŏ mali zakinchennya a v tverdomu ya v m yakomu varianti Zakinchennya dvoyini a v imennikiv iz davnoyu osnovoyu na ŏ jŏ analogichno zakinchennyu rodovogo vidminka odnini i tezh shodit do rannopraslov yanskogo zakinchennya ō Na ce vkazuyut dani inshih indoyevropejskih mov napriklad prasl celovek lyudina cholovik celoveka dvi lyudini dva choloviki i dav gr ἄn8rwpos lyudina ἀn8rwpw dvi lyudini de litera o peredaye korotkij o sho vidpovidaye praslov yanskomu a w dovgij o sho vidpovidaye a Zakinchennya dvoyini y imennikiv iz osnovoyu na ŭ shodit do davnogo zakinchennya u i pov yazane z cherguvannyam korotkogo i dovgogo zvuka u zakinchennya i sliv z osnovoyu na ĭ vid davnogo i i tezh poyasnyuyetsya cherguvannyam dovgogo i korotkogo variantiv golosnogo Zakinchennya ѣ maye diftongichne pohodzhennya vid oi bo na ce vkazuye nayavnist refleksiv drugoyi palatalizaciyi ruka rucѣ Imenniki z osnovoyu na ŭ mali v nazivno znahidnomu dvoyini zakinchennya y Formi dvoyini imennikiv z osnovoyu na ĭ zasvidcheno lishe zridka dvѣ lѣtorasli svѣtozarnѣ na pouti grstma obѣma U movi shidnih slov yan imenniki davnoyi VI vidmini imenniki z osnovoyu na u ju Poodinoki prikladi zasvidchuyut u davnoruskih pam yatkah formi dvoyini i vid imennikiv osnov na u ju szdanѣ bysta cerkvy v oboyu cerkviyu ne daѩ brvma Imenniki z osnovoyu na prigolosnij pidtipi na n s t r u formi dvoyini mali zakinchennya ѣ Lishe zridka zasvidcheno formu dvoyini imennikiv z osnovoyu na prigolosnij bѣsta zhe dni dva ishla ide zhe lezhasta stoyu telesi i po dvoѭ dniyu i ne vѣdѩhou mnozi tou lezhashyu stoyu strastotrpcyu telesou wt docheryu Lyutovu dvѣ slovesi povѣda knѩzyu obѣ chyudesi i naga bѣasta tѣlesma Prote vid sliv oko ta vuho vzhivanishimi ye formi same dvoyini tomu to voni j vitisnili mnozhinu ochesa i ushesa ochi oushi ochyu ochiyu oushima v oushi prѣd ochima oushyuma tѧzhko slyshati a wchima vidѣti bѣlma nachѧh imѣti v ochiyu Tip na a Tip na ŏ Tip na ŭ Tip na ĭ Tip na u Tip na prigolosnij Tverdij variant M yakij variant Tverdij variant M yakij variant Pidtip na n Pidtip na r Pidtip na s Pidtip na nt Nazivno znahidnij rybѣ rucѣ zemli knѧgyni goroda druga selѣ otcya konya poli syny medy gosti puti myshi bukvy crkvy kameni dni matere materi slovesѣ yagnѧtѣ Rodovo miscevij rybu ruku zemlyu knѧgynyu gorodu drugu selu otcyu konyu polyu synovu medovu gostyu putyu myshyu bukvu crkvu kamenyu dnyu materiyu slovesu yagnѧt Davalno orudnij rybama rukama zemlyama knѧgynyama gorodoma drugoma seloma otcema konema polѥma synma medma gostma putma myshma bukvama crkvama kamenma dnma materma slovesma yagnѧtma Prikladi ty i oba drouga tvoѩ pridosta dva lva dva brata vstasta dva volhva dva bѣsta mouzha chyudna dva oca idosta knѩzѩ knѩzem serednij rid minousta dvѣ lѣtѣ siѩeta staѩ ѩko svѣtilѣ i lici bѩsta svѣtlѣ tѣlm bѩshe krasn plechi velicѣ znahidnij cholovichij rid posla dva brata dva varѩga vydaite volhva ta sѣmo i postavisha stѧga dva serednij rid v dvѣ ѥststvѣ i i prѣkloni kolѣnѣ ogn na obѣ mѣstѣ povelѣ nalozhiti klichnij az chѧdѣ rekou vama poimѣta chadѣ drouga svoѥgo i idѣta s mirm chto sѧ soumnita chadci U rodovim ta miscevim vidminku imenniki mayut zakinchennya u yu rodovij cholovichij rid do dvoyu chasou skazaniѥ i strast i pohvala stoyu mchnkou borisa i glѣba glasa rabou tvoѥyu bѣ bo w dvoyu wcyu serednij rid i opѣshen ot krylou aky pticѧ i skrbѧh chѧdou moѥyu dѣlѧ dvoyu sѣtovaniyu sѣtouyu touzhyu miscevij cholovichij rid skazaashe ѥmou vse o stoyu mchkou bratou svoѥyu serednij rid na ramou svoѥyu vspriiimsha vidѧshi prah na licyu ima U davalnomu ta orudnomu vidminkah imenniki mayut zakinchennya oma ema davalnij cholovichij rid dvѣma chelovѣkoma soudimoma hvalou vzdasha bvi i styima mchnkoma ne vshotѣ iti k bratoma svoima k stroѥma svoima serednij rid dvѣma zhe molѧshema orudnij cholovichij rid pride poddrzhim dvѣma diѩkoma i stavshema wbѣma polkoma protivu sobѣ pride z dvѣma bratoma serednij rid kriloma svoima dhovnyima kriloma mezhi dvѣma wzeroma Poodinoki prikladi zasvidchuyut u davnoruskih pam yatkah formi dvoyini i vid imennikiv z osnovoyu na ŭ dva syny moѩ v kesari ouchasta sѧ vsadi i v porub s dvѣma synoma V ukrayinski movi forma dvoyini syny vitisnila formu mnozhini synove prote ostannya forma dosi traplyayetsya v dialektah Mozhlivo sho tak stalosya vnaslidok morfologichnoyi analogiyi ne viklyuchenij i vpliv znahidnogo vidminka mnozhini syny medy domy tosho U nazivnim znahidnim i klichnim vidminku v imennikah tverdoyi grupi bulo zakinchennya ѣ m yakoyi i nazivnij klichnij roucѣ tvoi stvorista mѧ outvrdista sѧ ѥmou nozѣ slouzѣ i propovѣdatelѧ ѩvista sѧ obѣ Marii dvѣ otrokovici bѣsta i pridosta dvѣ ounoshi krasna znahidnij dvѣ zhenѣ plci na obѣ storonѣ dam v grivnѣ imashi i sam sestrѣ i poѩ sobѣ v sestrenici U rodovim i miscevim vidminku imenniki tverdnoyi grupi mali zakinchennya u m yakoyi yu u rodovij ne oumyѥshi nogou moѥѭ vesla wt roukou spadosha povѣsiti ѥdinago ou nogou ѥѩ a drougaago ou myshcyu ѥѩ miscevij ashte by gnoi drzhѧl v roukou svoѥѭ pad na nogou caryu reche napisahom na dvoyu haratyu U davalnim i orudnim vidminku imenniki tverdoyi grupi mali zakinchennya ama m yakoyi ѩma ama davalnij ne slzy li vdovici po lanitama tekou povelѣ dvѣma slugama gore nama grѣshnicѧma reche drѣvodѣlѧma orudnij svoima nogama phasheti mѣstѣ nogama bosyma sia na plameni Div takozh Istoriya ukrayinskogo vidminka Zajmennik Formi dvoyini zajmennikiv pochinayut rujnuvatis odnimi z najpershih pochinayuchi z XI st Osobovi zajmenniki Vidminyuvannya osobovih zajmennikiv 1 yi 2 yi ta 3 yi osobi u formi dvoyini mi dvoye vi dvoye voni dvoye Osoba Nazivnij Klichnij Rodovij Miscevij Davalnij Orudnij Znahidnij 1 vѣ nayu nama na na nayu 2 va vayu vama va va vayu 3 ona chol r onѣ zhin i ser r ѥyu ima ona chol r onѣ zhin i ser r U nazivnim klichnim vidminku zajmenniki zasvidcheno lishe zridka vѣ othodivѣ vѣ poslevѣ wna zhe rech Formu zh zajmennika 2 yi osobi ne znajdeno U znahidnim vidminku znahodimo lishe poodinoki vipadki z na va ashe na pustishi zovet va cesar Ale zamist form dvoyini znahidnogo vidminku vzhivanishimi podekudi ye formi rodovogo vidminku dvoyini ashe li nayu pogubishi vzvysila bo yest vayu Na vidminu vid inshih u rodovim miscevim dosit chasto zustrichayemo formi z nayu vayu ne vidima bysta ot nayu lyuby bozhiѩ prѣbyvaѥt v vayu Prote zvichajnimi dlya davnoruskih pam yatok ye formi davalnogo miscevogo vidminku chto ipiѥshi k nama az chѧdѣ rekou vama pomozi na pade strah velik na vsѣh soushih nama kde ѥst iskomyi vama i rechi ima Neosobovi zajmenniki Praslov yanski vidminkovi formi Nazivnij znahidnij vidminok Cholovichij rid korin podovzhenij determinativ ŏ abo jŏ bez fleksiyi tō ta d r ta Zhinochij i serednij rid korin determinativ ŏ abo jŏ ser r a abo ja zhin r narostok mnozhini i bez fleksiyi t o i toḭ tĕ d r tѣ Rodovij miscevij vidminok korin determinativ ŏ abo jŏ narostok mnozhini i ta fleksiya u t ŏ i u toḭu toju d r toyu mo jŏ i u mojŏḭu mojeḭu mojeju d r moѥyu Davalnij orudnij vidminok Cholovichij i serednij rid korin determinativ ŏ abo jŏ narostok mnozhini i ta fleksiya ma t ŏ i ma toḭma tĕma d r tѣma Zhinochij rid korin determinativ a abo ja narostok mnozhini i ta fleksiya ma t a i ma taḭma toima tĕma d r tѣma Vidminyuvannya prisvijnih i vkazivnih zajmennikiv Grupa Tverda M yaka Vidminok Toj Takij Usyakij Mij Svij Chij Vash Ch r Zh i s r Ch r Zh i s r Ch r Zh i s r Ch r Zh i s r Ch r Zh i s r Ch r Zh i s r Ch r Zh i s r Ch r Zh i s r N Zn K ta tѣ taka takѣ vsѩka vsѧkѣ ova ovѣ moѩ moi svoѩ svoi chѩ chiѩ chi chii vasha vashi R M toyu takoyu vsѧkoyu ovoyu moѥyu svoѥyu chѥyu chiѥyu vashyeyu D Or tѣma takѣma vsѧkѣma ovѣma moima svoima chima chiima vashima Vidminyuvannya oznachalnih zajmennikiv Vidminok Sej Uves Ch r Zh i s r Ch r Zh i s r N Zn K si sii vsi vsѣ R M syeyu vsyeyu D Or sima vsyema U nazivnim i znahidnim vidminku neosobovi zajmenniki cholovichogo rodu zakinchuvalisya na a zhinochogo j serednogo rodu ѣ i idi k tyma muchyenikoma Borisa i Glѣba i ta ti imata dati vidѣniѥ v roucѣ tvoi U rodovim i miscevim vidminku neosobovim zajmennikam pritamanne zakinchennya u yu ne oumyѥshi nogou moѥѭ priblizhshou zhe sѧ k cesarema Vstasta abiѥ ot stolou svoѥyu Davalnomu j orudnomu vidminku vlastive zakinchennya na ma ѩko zhe dostoѩshe tacѣma mouzhema besѣdy wtide s inѣma dvѣma chrnorizcema Prikmetnik Prikmetniki zdavna vzhe pochali vtrachati svoyi dvoyinni formi Uzhe pam yatki XIII XIV st a osoblivo XV st dayut nemalo prikladiv zamini yih mnozhinoyu Vidminyuvannya u davnoruskij movi Nechlenni prikmetniki Nechlenni prikmetniki u davnoruskij movi vidminyuvalisya tak Grupa Tverda M yaka Vidminok Dobrij Novij Sinij Ch r S r Zh r Ch r S r Zh r Ch r S r Zh r N Zn K dobra dobrѣ nova novѣ sinѩ sini R M dobru novu sinyu D Or dobroma dobrama novoma novama sinѥma sinѩma Nazivnij znahidnij vidminok i pechalna bysta w sem velmi Mstislav i Yuri za svoe bezoume tako i vy zhivѣta chѧdѣ moi da i vaѫ b oublazhit i dlgolѣtna ѩvit i stvorit Rodovij miscevij ne mini ochyu proslivou Davalnij orudnij o predani grada iziidosta sleznama ochima i wslablenom licem Chlenni prikmetniki Chlenni prikmetniki u davnoruskij movi vidminyuvalisya tak Grupa Tverda M yaka Vidminok Dobrij Novij Sinij Ch r Zh i s r Ch r Zh i s r Ch r Zh i s r N Zn K dobraѩ dobrѣi novaѩ novѣi sinѩѩ sinii R M dobruyu oyu novuyu oyu sinyuyu ѥyu D Or dobryima yma novyima yma siniima ima U nazivnim znahidnim i klichnim vidminku chlenni prikmetniki cholovichogo rodu mali zakinchennya aѩ ѩѩ serednogo j zhinochogo ѣi ii Cholovichij rid naslazheniѥ priimsha nѣprestanno pripodobnaѩ i istinbnaѩ pastyrya okova chyudodѣinaѩ i dostohvalnaѩ groba rada byvsha chstnaѩ roditelѩ dva knѧzѧ Polovѣckaѩ Soutoevicha Kotѧn i Samogour potkosta na pѣshcѣ i oubena bysta eonѧ pod nimi Zhinochij i serednij rid nozѣ tiho stoupayushti a oumnnѣi priimshi telechi vayu chstnѣi volochahou chstnѣi racѣ obѧ chistѣi nozѣ ochi ѩsnѣi U rodovim i miscevim vidminku chlenni prikmetniki mali zakinchennya uyu oyu yuyu eyu wt chyuzhyuyu rouku wt bezakonnoyu ѥgo roukou do wkouѥt srebrm i zolotm stѣi racѣ chstnoyu i stoyu hvou mchikou U davalnim i orudnim vidminku chlenni prikmetniki mali zakinchennya yma ima prѣslavnyma ouchitelema idi k zhenama sima drzyma zhe i vѣrnyima razoumnyma oushima Dzherela ne dayut dosit pidstav shob tverditi pro te sho formi dvoyini rodovogo miscevogo vidminku uyu yuyu buli oznakoyu zhivogo movlennya Zamist nih chastishe vzhivali oyu eyu Stupeni porivnyannya Vidminok Vuzhchij Ch r Zh i s r Ch r Zh i s r N Zn K mnozhaisha mnozhaishi uzhshѩ uzhshi R M mnozhaishou uzhshyu D Or mnozhaishyema mnozhaishama uzhshema uzhshѩma Chislivnik Chislivniki dva oba vidminyuvalisya tilki u formi dvoyini Zgodom pid vplivom movi rosijskoyi de dva staye formoyu serednogo rodu vzhe z XIII viku ta polskoyi forma cholovichogo rodu dva vitisnila davnyu formu serednogo rodu dvi dva vidra dva vikna dva lita zamist ranishih dvi vidri dvi vikni dvi liti Formu dva yak formu rodu serednogo znahodimo zdebilshogo v pismenstvi u folklornih zapisah i v movi lyudovij vona duzhe ridka U zv yazku iz zagalnoyu vtratoyu form dvoyini mnozhina yiyi zaminyala prichomu na ukrayinskomu grunti davnya osnova rodovogo miscevogo vidminka dvo gt dvo zbereglasya a za analogiyeyu do trh chetyrh davnij miscevij sho zgodom vitisniv rodovij trii tri i chetyr z yavilasya fleksiya h dvoh gt dvoh V ukrayinskij movi zalishkami rodovogo miscevogo vidminka dvoyini sliv dva tri i oba ye vidpovidno prikmetniki dvoyuridnij i troyuridnij a takozh oboyudnij de dvoyu troyu i oboyu ce rodovij miscevij vidminok dvoyini Vidminyuvannya dva oba desyat sto tisyacha Vidminok Rid Desyat Sto Tisyacha Cholovichij rid Zhinochij i serednij rid N Zn K dva oba dvѣ obѣ desѩtѣ stѣ tysѩchi R M dvoyu oboyu desѩtu stu tysѩchu D Or dvѣma obѣma desѩtma stoma tysѩchѩma Diyeslovo U movi davnih slov yan najdavnishoyi dobi form dvoyini vzhivali abo pri pidmeti u formi dvoyini abo pri dvoh odnoridnih predmetah kozhen z yakih buv v odnini U 1 ij osobi pam yatki zasvidchuyut lishe dvi formi na vѣ i na va nizhche prikladi U 2 ij i 3 ij voni zbigalisya tomu bula odna forma na ta nizhche prikladi Pam yatki XIII XIV st dayut uzhe chimalo prikladiv zamini mnozhinoyu dvoyini Napriklad dvѣ pticѣ prodayutsya zamist prodayeta sѧ U XIV XV st lishe trichi znahodimo vzhivannya dvoyini dala yesva cѣluyeva ta ispraviva Teperishnij chas U formah dvoyini teperishnogo chasu diyeslova vidminyuvalisya tak Klas I II III IV Osoba Nesti Rekti Sohnuti Stati Dvignuti Znati Tishiti Hvaliti Moliti 1 nesevѣ rechevѣ shnevѣ stanevѣ dvignevѣ znaevѣ teshevѣ hvalivѣ molivѣ 2 neseta recheta shneta staneta dvigneta znaeta tesheta hvalita molita 3 Netematichni diyeslova V klas Osoba Buti Imati Visti Yisti Dati 1 esvѣ imavѣ vѣvѣ ѣvѣ davѣ 2 esta imata vѣsta ѣsta dasta 3 Minulij chas Formi dvoyini diyesliv minulih chasiv Aorist Sigmatichnij aorist Osoba Nesti Sati Znati Hoditi Buti 1 nesohovѣ stahovѣ znahovѣ hodihovѣ byhovѣ 2 nesosta stasta znasta hodista bysta 3 Prostij aorist Osoba Padati Iti Mogti Gasnuti 1 padovѣ idovѣ mogovѣ ѹgasovѣ 2 padeta ideta mozheta ѹgaseta 3 padete idete mozhete ѹgasete Yak bachimo u prostim aoristi formi dvoyini u 2 ta 3 osobi riznyatsya na vidminu vid usogo inshogo Imperfekt Imperfekt najdavnishi formi Osoba Zvati Nesti Hvaliti Buti 1 zvaahovѣ nesѣahovѣ hvalѣahovѣ bѣahovѣ 2 zvaasheta nesѣasheta hvalѣasheta bѣasheta 3 Imperfekt Osoba Nesti Zvati Nesti Hvaliti Buti 1 nesѧhovѣ zvahovѣ nesyahovѣ hvalyahovѣ byahovѣ 2 nesѧsta sheta zvasta sheta nesyasta sheta hvalyasta sheta byasta sheta 3 Perfekt Prostij minulij chas utvoryuvali poyednuyuchi formi diyeslova byti u teperishnim chasi z vidpovidnimi formami diyesliv Osoba Buti Rid Ch r Zh i s r 1 yesvѣ hodila hodilѣ 2 yesta 3 Plyuskvamperfekt Tak samo utvoryuvali i davnominulij chas ale zamist form byti u teperishnim chasi jogo vikoristovuvali v imperfekti Plyuskvamperfekt najdavnishi formi Osoba Buti Rid Ch r Zh i s r 1 bѣahovѣ hodila hodilѣ 2 bѣasheta 3 Plyuskvamperfekt Osoba Buti Rid Ch r Zh i s r 1 byahovѣ hodila hodilѣ 2 byasta 3 Majbutnij chas Formi dvoyini majbutnih chasiv Skladeni formi Osoba Stati Imati 1 stanevѣ hoditi hoditi imevѣ 2 staneta hoditi hoditi imeta 3 Peredmajbutnij chas Osoba Buti Rid Ch r Zh i s r 1 budevѣ hodila hodilѣ 2 budeta 3 Umovnij sposib Osoba Buti Rid Ch r Zh i s r 1 byhovѣ hodila hodilѣ 2 bysta 3 Nakazovij sposib U davnoruskij movi u diyeslovah I ta II klasu v nakazovim sposobi v koreni zamist e z yavlyayetsya ѣ porivnyuyuchi vidpovidni diyeslova z formami u teperishnim chasi U diyeslovah III zamist e ta IV klasu tak samo z yavlyayetsya ѣ Situaciya netematichnih diyesliv vidnosno shozha na poperedni klasi Nakazovij sposib dvoyini Klas I II III IV Osoba Nesti Rekti Sohnuti Stati Dvignuti Znati Pisati Tishiti Hvaliti Kupiti Moliti 1 nesѣvѣ rechѣvѣ shnѣvѣ stanѣvѣ dvignѣvѣ znaivѣ pishivѣ teshivѣ hvalivѣ koupivѣ molivѣ 2 nesѣta rechѣta shnѣta stanѣta dvignѣta znaita pishita teshita hvalita koupita molita Netematichni diyeslova V klas Osoba Buti Imati Visti Yisti Dati Viditi 1 bѫdѣvѣ imѣvѣ vѣvѣ ѣdivѣ dadivѣ vidivѣ 2 bѫdѣta imѣita vѣsta ѣdita daita vidita Yak bachimo u 3 osobi yakoyis osoblivoyi formi diyeslova u nakazovim sposobi nemaye Prote isnuvala pevna konstrukciya i dlya 3 yi osobi a same poyednannya chastki da z formoyu dvoyini diyeslova u 3 j osobi Napriklad da neseta e da molita e tosho Diyeprikmetnik Yak uzhe vidomo davnoruska mova znala aktivni ta pasivni diyeprikmetniki teperishnogo ta minulogo chasu U davninu voni u dvoyini vidminyuvalisya tak Tip Aktivni diyeprikmetniki Pasivni diyeprikmetniki Teperishnogo chasu Minulogo chasu Teperishnogo chasu Minulogo chasu Vidminok Ch r S r Zh r Ch r S r Zh r Ch r S r Zh r Ch r S r Zh r Ch r S r Zh r N Zn K vedoucha vedouchi nesoucha nesouchi nessha nesshi nesoma nesomѣ nesena nesenѣ R M vedouchou nesouchou nesshou nesomou nesenou D Or vedouchema vedouchama nesouchema nesouchama nesshema nesshama nesomoma nesomama nesenoma nesenama Prislivnik U pevnih prislivnikah sho pohodyat vid imennikiv i dosi zustrichayemo formu z ma kolishnim zakinchennyam davalnogo orudnogo vidminka dvoyini nicma zhartoma lezhma kradkoma povoritma pritma darma zadarma tajkoma kruzhkoma storchma bigma stojma retma nehitma sovma ligma lizhma ritma tokma shvidkoma krachkoma plazma nedolezhma melkoma tosho HIH HH stolittya Na pochatku XX st gramatiki ukrayinskoyi movi she vidbivali tendenciyu utrimuvati trichlennu paradigmu kategoriyi chisla Na dumku M Gladkogo fleksiyi dvoyini povnistyu zbereglis u zhinochim i serednim rodi i chastkovo u cholovichim a i A Shtefan i M nazvali imenniki sho yih uzhivali lish u formi dvoyini imenniki bez odnini sani vusta grabli okulyari vorota vila tosho hoch zaraz taki slova nalezhat do pluralia tantum I usno i na pismi dvoyinu ta mnozhinu vzhivali zdebilshogo paralelno Ce fiksuvali j gramatichni praci zokrema cila nizka galickih gramatik XIX stolittya vklyuchno z normativnoyu S Smal Stockogo 1893 a takozh napisanih naddnipryancyami P Zaloznim 1906 Ye Timchenkom 1907 A Krimskim 1907 Veliku uvagu formam dvoyini pridileno v kursi ukrayinskoyi movi I Ogiyenka 1918 ta nastupnih jogo pracyah Dvoyinu yak nevid yemnij skladnik literaturnoyi movi harakterizuye u svoyij gruntovnij gramatici V Simovich 1921 U vidmini imen vidrizhnyayemo tri chisla 1 odninu 2 dvijnyu 3 mnozhinu Te same bachimo v gramatici M Levickogo 1923 Ne pogodzhuyuchis iz zaminoyu dvoyini na mnozhinu cej zhe avtor u movnim poradnikovi Paki j paki 1920 kategorichno tverdit sho ti z movciv yaki kazhut dvi nogi dvi ruki zamist dvi nozi dvi ruci prosto kalichat nashi slova na moskovskij shtib Uzhivati zavzhdi dvoyinu nagoloshuvav buv piznishe S Smerechinskij 1924 roku vihodyat Uvagi do suchasnoyi ukrayinskoyi literaturnoyi movi O Kurilo de avtorka nagoloshuye na tomu sho pri chislivnikah nazivnogo znahidnogo vidminku dvi tri chotiri ukrayinska mova shiroko trohi ne po vsih svoyih govirkah zberigaye davni formi dvijnogo chisla vid rechivnikiv zhinochogo ta niyakogo rodu hocha take yavishe znayut zdebilshogo zahidni govori odnak i tam ye pevni rozbizhnosti i tri trisci i tri triski Zokrema u mnozhini u zvorotah iz timi samimi chislivnikami znahidnij vidminok bilshe shozhij na nazivnij anizh na rodovij mayuchi po dva po tri sini mav tri sini a ne troh siniv dva lyashki polyubila oj mayu ya dva sluzhenki a ne dvoh sluzhenkiv tosho Z oglyadu na ce mozhna skazati sho dvoyina silno vplinula na mnozhinu pririvnyavshi v nij nazivnij klichnij zi znahidnim vidminkom yak u dvoyini Figuruvala dvoyina i v gramatikah drugoyi polovini 1920 h pochatku 1930 h rokiv zokrema v najchastishe vidavanomu todi praktichno teoretichnomu kursi P Goreckogo j I Shali 1926 1929 7 me vid Te sho dvoyina zhila bula sered narodu dovodyat prikladi z togochasnoyi literaturi Inshu pritchu Vin yim rozpoviv Carstvo Nebesne podibne do ro zchini sho yiyi bere zhinka i klade na tri miri boroshna azh poki vse vkisne Mt 13 33 I zvelivshi natovpovi posidati na travi Vin uzyav p yatero hliba j dvi ribi spoglyanuv na nebo poblagosloviv j polamav ti hlibi i dav uchnyam a uchni narodovi Mt 14 19 I Ogiyenko Bibliya Oj chi divo chi ne divo Zavojovali divki dvi misti Molodici dvi seli Z Dolenga Hodakovskij Odna bida ne bida ot koli dvi babi abo tri razom bidi Bagatij mayu dvi stodoli v odnij mak a vdrugij tak Dvi babi torg a tri yarmalka M Nomis Koli jde dvi strunkih divchini she j mak chervonij v kosah des daleko molodi planeti Dvi divchini P Tichina Ritm Bulo dvi godini dnya V Pidmogilnij I dvi kosi na rukavi T Osmachka Dvi slovi pro naukove tatarske pismenstvo V kozhnim razi mozhna govoriti ne menshe yak pro tri grupi tatarskih govirok A Krimskij Muzhichij vbir na bosih nozih rani M Starickij Dvoyinu takozh vikoristovuva Yurij Fedkovich Gramatichno dvoyina mala taki slovoformi imenniki zhinochogo ta serednogo rodu v nazivnim i znahidnim vidminku distayut zakinchennya i dvi stini obidvi koro vi tri doro zi chotiri kni zhci deyaki imenniki na oznachennya parnih ponyat mayut formu dvoyini i v orudnomu vidminku brovima i brovami grudima i grudmi dverima ochima plechima ushima i vuhami ce stosuyetsya j nizki chislivnikiv dvoma troma chotirma stoma tosho u miscevim vidminku formi dvoyini mozhut utvoryuvatisya vid sliv oko na ochu i vuho na vushu Migtit uv ochu mov prominnya Ganna Barvinok Zachinilisya dveri za mnoyu i stalo meni temno v ochu i na dushi O Dovzhenko z oterpom u puchkah i slozami v ochu O Zabuzhko Azh lyashit v vushu vzhe v mene vid yih kriku P Kulish imenniki cholovichogo rodu doteper zagalom slive vtratili zakinchennya dvoyini a ya dva sina tri hlopcya za vinyatkom kilkoh sliv vu sa ruka va povoda nadali lishayetsya akcentuacijne rozriznennya dvoyini i mnozhini dva bra ti vsi brati Pro ce aktivno pisav buv I Ogiyenko Usi imenniki z yednuyuchis iz chislivnikami dva tri chotiri zberigayut u nas starodavnij nagolos dvoyini dualis sho zavzhdi odnakovij iz nagolosom rodovogo odnini i vidminnij vid nagolosu mnozhini Ce starodavnij pritamannij nagolos yakij tut maye virazne funkcijne znachennya akcentualne rozriznennya povnistyu viyavlyayetsya shodo prizvish na tomu kutku zhivut sami Solomahi Ohrimenki i pishli dva tri chotiri obidva bra ti cholovik i zhinka Soloma hi Ohri menki Zgidno iz zauvagami vmishenimi u Dovidniku ukrayinskih prizvish Yuliana Redka forma mnozhini sho poznachaye nazvu rodu maye nagolos na ostannim skladi na vidminu vid formi dvoyini sho poznachaye dekilkoh predstavnikiv rodu Napriklad Galagani rid Petro i Gnat Galaga ni dvoye lyudej Pravopisna reforma 1933 roku yaku zdijsnili v atmosferi borotbi z nacionalizmom na movnomu fronti rozgortayuchi represiyi dvoyinu poryad iz literoyu g i ciloyu nizkoyu inshih pitomih ris ukrayinskoyi movi bulo zaboroneno Andrij Hvilya todi zastupnik narkoma osviti USRR tak opisuye metu ciyeyi reformi Narkomos Ukrayini rozgornuv robotu v spravi likvidaciyi nacionalistichnogo zasmichennya movnogo frontu Ukrayini u gramatici likvidovano likvidovano arhayichni formi ta provincializmi likvidovano paralelni formi A tak poyasnyuye motivi pravopisnih novacij Za starim ukrayinskim pravopisom v ukrayinsku movu vnosilasya nizka arhayichnih form ta provincializmiv yaki vidrivali ukrayinsku literaturnu movu vid zhivoyi ukrayinskoyi movi i vbivali klin mizh ukrayinskoyu ta rosijskoyu movami Treba bulo govoriti j pisati dvi knizi tri verbi tri kvitci tosho Komisiya viznala za potribne skasuvati taku formu v ukrayinskij literaturnij movi i zaraz uzhe ne budemo pisati j kazati dvi slovi a budemo pisati dva slova ne budemo pisati j kazati dvi vidri a dva vidra Dvoyinu zaboronili navit dlya naukovogo rozglyadu Sho vzhe navit kazati pro te sho 1934 roku zvilnili z universitetu cherez lekciyu pro dvoyinu M Sulimu Tim chasom u chasopisi Ridna mova j gramatici Ridne slovo I Ogiyenko yiyi zhvavo populyarizuvav u Polshi Odnache she 1937 roku vijshla drukom stattya L Rak pro selo Kodnya sho na Zhitomirshini de avtorka zaznachaye take Formu dvoyini vzhivayut paralelno z formoyu mnozhini Vazhko vstanoviti yaka z nih perevazhaye Oskilki zahid Ukrayini togo chasu she ne nalezhav Radyanskomu Soyuzu tam bulo bilshe mozhlivostej zberegti pitomi risi ukrayinskoyi movi zokrema dvoyinu yaku tam uzhivayut Napriklad u movlenni S Banderi zasvidcheno paralelne vzhivannya dvoyini ta mnozhini ramci u ramcyah organizacijni ramci zagalni strukturni ramki U 1958 roci vihodit drukom tretya knizhka Ukrayinskoyi maloyi enciklopediyi Ye Onackogo de vin zaznachaye literaturna mova vse bilshe osoblivo pid vplivom moskovskoyi yaka dvoyini ne maye cyu harakternu osoblivist ukrayinskoyi movi vtrachaye zastupayuchi yiyi formami mnozhini Koli htos u nas vzhivaye rodovij vidmnok odini zamist dvoyini yak ot dva sina tri stovpa znahoditsya yavno pid asimilyacijnim vplivom moskaliv Slova cholovik lyudi nevilnik pislya vsih chislivnikiv mozhut mati davnyu formu dvoyini sim cholovika sto lyuda i t d U pidsovyetskij Ukrayini poslidovno j sistematichno dvoyini v ukrayinskij movi ne vzhivayetsya shob nabliziti yiyi do moskovskoyi movi Kolishnij status dvoyina zberegla tilki u movi ukrayinskoyi diaspori yaka koristuvalasya vinyatkovo harkivskim pravopisom Likviduvana v literaturnij movi dvoyina trivalij chas zberigalasya v narodnomu movlenni U piznishih pracyah zgadayetsya pro yiyi isnuvannya v bagatoh dialektah napriklad u naddnistryanskim govori u 1950 h rokah dvoyinu dobre zberigayut imenniki zhinochogo j serednogo rodu dvi nozi mn nogi dvi berezi mn berezi dvi vivci mn vivci dvi babci mn babki dvi dishci mn dishki dvi dochci mn dochki dvi litri mn litri dvi sestri mn sestri dvi ruci mn ruki dvi korovi mn korovi dvi polici mn polici dvi chereshni mn chereshni dvi doloni mn doloni dvi yajci mn yajcya dvi vidri mn vedra dvi variteni mn varitena dvi slovi ale slova dva serci mn sercya Shozha situaciya i na Cherkashini de okremi formi dvoyini u 1950 h rokah tezh ye shiroko vzhivanimi dvi hustci dvi verbi dvi nozi dvi kalini dvi sestri tri korovi tri hati dvi kimnati ale mnozhina postupovo yiyi vitisnyaye Yak zaznachaye S Bevzenko u svoyij Dialektologiyi 1980 roku kategoriya chisla v ukrayinskij dialektnij movi polyagaye v rozriznenni dvoh chislovih form odnini i mnozhini Prote v riznih dialektah zbereglisya takozh bilshe chi menshe dvoyinni formi Pevni zalishki dvoyini v usih dialektah vidbivayutsya v nayavnosti fleksij oma ima oma yema ema ima ma mami ta najchastishe same v pivdenno zahidnih govorah Napriklad iz psoma zuboma baranoma bratoma tiloma nozhoma dnoma poloma vishnoma plechima groshima palcima ochima voshima klyuchima kurima dverima grushima palcyema yajcyema kovalyema zemlyema vivcyema muzhema hlopcima goscima kinma ditma kinmami kinmima tosho Tilki na zahodi podibuyemo dvoyinu u prikmetnikah velikima chervonima sinima tosho i sered zajmennikiv nima tima sama moyima svoyima tosho Vidchutnishi zalishki dvoyini v riznih ukrayinskih dialektah mayemo v nazivnim vidminku vid deyakih imennikiv zhinochogo i serednogo rodu dvi tri chotiri ruci nozi verbi korovi litri vikni vidri slovi kili babi godini babci berezi hustci versti kalini kopi dorozi tosho Skripnikivka Normativnij harakter dvoyini hoch pro neyi samu i ne zgadano v literaturnij movi zakripiv ukrayinskij pravopis 1929 roku Z chislivnikami dva obi dva tri j choti ri imenniki cholovichogo rodu mayut zakinchennya nazovnogo mnozhini a ne rodovogo sebto i i Yi a ne a ya dva sini tri brati obidva stovpi chotiri vchiteli golubi tovarishi shkolyari gayi Imenniki zhinochogo rodu tverdi z chislivnikami dvi obi dvi tri choti ri mozhut mati zakinchennya i yak m yaki pri chim g k h pered i zminyuyetsya na z c s obov yazkovo z takim nagolosom yak u rodovomu vidminku odnini togo slova dvi kni zi tri verbi ha ti ruci tri kvi tci pi sni choti ri nori i t in Ale zamist takih form tverdih imennikiv zhinochogo rodu zvichajno uzhivayutsya formi z i osoblivo pislya g k h dvi kvi tki tri ruki kni gi chotiri bo chki Imenniki niyakogo rodu tverdi na o pri chislivnikah dvi obi dvi tri choti ri inodi mayut zakinchennya i z takim nagolosom yak u rodovomu vidminku odnini dvi vidri dvi slo vi tri ya bluci chotiri vikni i t in ale zvichajno dvo ye vider dva vidra Prikmetniki u takih slovospoluchennyah uzhivayutsya u formah nazovnogo vidminku mnozhini dva visoki dubi tri krajni hati i t in Sogodennya Zalishki imennikovih dvoyinnih form totozhnih iz arhayichnimi sho yih ne uspadkuvala literaturna mova dosi zberigaye narodnorozmovna tradiciya Deyaki pismenniki j dosi vikoristovuyut yiyi u svoyih tvorah yak ot Petro Kralyuk O Zabuzhko Teper v ukrayinskij movi dvoyina zberigayetsya v dialektah cyu gramatichnu formu takozh mozhna znajti u tekstah ukrayinskih pismennikiv klasikiv Najposhirenishi slova yaki vidnosno chasto vzhivalis u dvoyini podano nizhche U suchasnim literaturnim varianti vzhivano mnozhinu ale nagolos zberezheno vid formi dvoyini dvi ruki dvi ruci v obi ruki v obi ru ci dvi nogi dvi nozi dvi knigi dvi kni zi dvi hati dvi ha ti dvi ribi dvi ri bi dvi kvitki dvi kvi tci dvi dorogi dvi doro zi dvoye porosyat dvi porosya ti dvi muhi dvi mu si dva slova dvi slo vi dva vidra dvi vidri dva yabluka dvi ya bluci dva vikna dvi vikni dva morya dvi mo ri dva kolesa dvi ko lesi dvi nori dvi nori dvoye telyat dvi telya ti dvi godini dvi godi ni dvi kozi dvi kozi dvi divchini dvi di vchini dvi babi dvi ba bi v obidvoh ochah v o chu v obidvoh vuhah u vu shu v obidvoh plechah u plechu dva rukavi dva ruka va dva po vodi dva povoda Teper v ukrayinskij movi lishe dva slova povnistyu zberegli dvoyinu oko ta vuho Vidminok Oko Vuho N Z K ochi vushi R M ochu vushu D O ochima vushimaDvoyina u slov yanskih movahCya gramatichna kategoriya najkrashe zbereglasya dosi tilki u luzhickih i v slovenskij a takozh u chakavskomu dialekti horvatskoyi V inshih slov yanskih movah praslov yanski formi dvoyini majzhe znikli Prikladi Slovenska mova Imennik U suchasnij slovenskij movi na vidminu vid praslov yanskoyi paradigmu dvoyini skladayut chotiri vidminkovih formi znikla davnya forma rodovo miscevogo vidminka yaku zaminili formi rodovogo miscevogo mnozhini U tablici navedeno prikladi dvoyini dlya sliv volk vovk roka ruka i mesto misce misto Nazivnij Znahidnij Klichnij Rodovij Davalnij Orudnij Miscevij Cholovichij volkova volkov volkovoma volkovih Zhinochij roki rok rokama rokah Serednij mesti mest mestoma mestih Zajmennik Osoba Nazivnij Rodovij Znahidnij Miscevij Davalnij Orudnij 1 mi dvoye midva chol medve zhin naju naju nama nama 2 vi dvoye vidva chol vedve zhin vaju vaju vama vama 3 voni dvoye onadva chol onidve zhin i ser njiju ju njih jih njima jima Yak bachimo u slovenskij movi ne zbereglisya davni formi zajmennikiv u nazivnim vidminku dvoyini Ti sho ye zaraz ye naslidkom zlittya davnishih form mnozhini z chislivnikom dva Prikmetnik Vidminok Cholovichij rid Zhinochij ta serednij rid Nazivnij Znahidnij nova novi Rodovij Miscevij novih Davalnij Orudnij novima Chislivnik Vidminok Cholovichij rid Zhinochij ta serednij rid Nazivnij Znahidnij dva dve Rodovij Miscevij dveh Davalnij Orudnij dvema Diyeslovo Prote na vidminu vid ukrayinskoyi slovenska mova zberegla diyeslova u formi dvoyini Nizhche navedeno vidminyuvannya diyesliv u teperishnomu chasi delati robiti govoriti govoriti imeti mati jesti yisti biti buti a takozh v inshih chasah Teperishnij chas Minulij chas Davnominulij chas Majbutnij chas Osoba delati govoriti imeti jesti biti Osoba Ch r Zh r i s r Osoba Ch r Zh r i s r Osoba Ch r Zh r i s r 1 delava govoriva imava jeva sva 1 sva delala sva delali 1 sva bila delala sva bili delali 1 bova delala bova delali 2 delata govorita imata jesta sta 2 sta delala sta delali 2 sta bila delala sta bili delali 2 bosta delala bosta delali 3 3 3 3 Luzhicki movi Dokladnishe Dvoyina u luzhickih movah Cerkovnoslov yanska mova Dokladnishe Rosijska mova U rosijskij movi bezsumnivne rujnuvannya dvoyini ros dvojstvennoe chislo vidbivayetsya v pam yatkah pochinayuchi z XIII st Pid vplivom cerkovnoslov yanskoyi movi zberigsya prislivnikovij viraz voochiyu na vlasni ochi pered ochima por ukr uvichchyu sho shodit do starogo poyednannya prijmennika z miscevim vidminkom dvoyini slova ochi Do staroyi formi davalno orudnogo vidminka shodit poshirena v chastini pivnichnorosijskih govoriv forma orudnogo vidminka mnozhini z zakinchennyam na ma golovnim chinom u zajmennikiv i prikmetnikiv ale v chastini govirok i v imennikiv napriklad za pokypkima za ytkima s nogama c rukama palkama plotama s ima z nimi dvoma krasnyma pyatnama Ridko zakinchennya na ma vikoristovuyetsya i dlya utvorennya davalnogo vidminka napriklad po kolinima po kolinah U pevnih pivnichnorosijskih govirkah i dosi berigayetsya stara tverda forma na ma napriklad perednyma nima nad roditelma vorotma vernyma rebyatma svoima medvyanyma tosho U kolishnim davalnim orudnim vidminku dvoyini m pom yakshilosya mya zamist ma cherez upliv form orudnogo vidminku mnozhini yake malo zakinchennya na mi prote golosnij a zberigsya Zakinchennya form dvoyini mya takozh zberiglos u prislivnikah napriklad vesma revmya livmya letmya drozhmya rugmya krichmya torchmya plashmya stojmya tosho Musimo zgadati pro slovo polma i polmya abo polomya yake yavlyaye soboyu formu davalnogo orudnogo vidminku dvoyini slova pol polovina cebto na dvi polovini ros popolam ukr navpil U deyakih prisliv yah zberigayutsya takozh formi dvoyini sidit vorobej na tyne nadeetsya na kryle znahidnij dvoyini U literaturnij movi zalishkami dvoyini ye dvesti zamist dva sta i dvenadcat Zalishkom dvoyini ye zakinchennya a v imennikah cholovichogo rodu z osnovami na ŏ u spoluchennyah iz chislivnikom dva dva brata dva stola dva goroda tosho yake potim stalo sprijmatisya yak zakinchennya rodovogo odnini i perejshlo za analogiyeyu na slova kolishnogo tipu na ŭ dva syna i spoluchennya z chislivnikami tri chetyre tri brata tri syna chetyre stola vitisnivshi davni konstrukciyi z formami mnozhini O Potebnya zaznachav sho v imennikah de u rodovim vidminku odnini zberezheno nagolos na pershim skladi zberezheno cej nagolos u dvoyini oba glAza bErega rOga ale glazA beregA rogA uzhe mnozhina Taki slova vikoristovuvalisya chastishe tomu voni vitisnili formi mnozhini Deyaki imenniki u serednim rodi zalishilisya lish u formi dvoyini napriklad plechi zamist plecha koleni zamist kolena boka zamist boki hoch i nini isnuye visliv uperet ruki v boki U dialektah rosijskoyi movi blizhchih do ukrayinskih govoriv mozhna sposterigati formi dvoyini u zhinochim rodi napriklad dve tri chetyre sose vid soha Zalishki zh rodovogo miscevogo vidminka maye chislivnik dva u viglyadi dvu u skladnih slovah na zrazok dvunogij dvurogij dvulikij dvustvolka tosho de zbereglosya zakinchennya u Prote istinna forma dvoyini chislivnika dva dvoyu zbereglasya u pevnih tezh skladnih prikmetnikah na zrazok dvoyurodnyj troyurodnyj oboyudnyj oboyudoostryj tosho Skam yaniloyu formoyu dvoyini ye suchasnij prijmennik mezhdu Za pohodzhennyam ce ye miscevij vidminok dvoyini vid imennika mezhda staroslov yanskij vidpovidnik shidnoslov yanskomu mezha Biloruska mova Narazi v biloruskij movi ye tilki deyaki zalishki dvoyini bil parny lik yaki navit zakripleno v literaturnij movi por oba abodva abedzve dzvesce dzvyaryma vachyma Cholovichij rid davno zagubiv svoyu kincivku a yiyi zastupilo y dva groshy tri razy tri gody dva braty Zhinochij rid i dosi ye na pivdni Bilorusi dzve naze dzve zhane ruce sase Formi dvoyini zamist mnozhini chisla zberegli nazvi deyakih parnih predmetiv vochy plechy kaleny vushy Do neyi zh vhodyat formi kvazi nazivnogo vidminka mnozhini naspravdi nazivnogo znahidnogo klichnogo cholovichogo dvoyini z chislivnikami dva kani a takozh try chatyry kani formi nepryamih vidminkiv chislivnika dva dvo h dvo m dvo ma de dvo ye rodovij miscevij vidminok dvoyini uskladnenij zakinchennyami zajmennikiv za tipom ti h ti m tosho Chislivnik dva v osnovnomu yak i v usih davnih slov yanskih movah dovgo zberigav vidminyuvannya u dvoyini do togo zh forma dva stosuvalasya sliv cholovichogo rodu a dvѣ zhinochogo i niyakogo Pismenni pam yatki vidobrazhayut usi ti zagalni zmini yaki vidbulisya v starobilorusku dobu U nazivnomu j znahidnomu vidminku imennikiv z chislivnikoma dva obadva uzhe zastosovuvali vinyatkovo u formi mnozhini Ioan i 8oma oba mnihi i prezvitery idЂzhe esta dva ili trie sbrani byli tezh tam dva vladykove Dvoyina zbereglasya tilki v poyednanni zajmennika dva z imennikami serednogo rodu to est cherez dvЂ lЂtЂ Najchastishe podibni formi zustrichayutsya u vidannyah Skorini Budnogo Tyapinskogo tosho Prikmetno sho navit zaraz blizhche do ukrayinskih govoriv deyaki govori Grodnenskoyi Brestskoyi pivdnya Minskoyi i Gomelskoyi oblastej u nazivnomu znahidnomu vidminku zhinochogo j serednogo rodu i nadali zberigayut formi tipu dzve akne dzve scyane dzve haci Bilsh pomitni zmini v davninu vidbulisya v rodovomu vidminku de zamist davnoyi formi dvoyu zastosovuyetsya nova z osnovoyu dvu utvorena pid uplivom vidpovidnogo vidminka chislivnikiv try i chatyry zhyvot povЂda iz zhyvota est Syn a Duh Svetyj iz obudvuh i od vas dvuh papa poslal do Carogorodu dvuh episkopov Ce utvorennya dvuh maye znachennya normi hocha odnochasno zustrichayetsya i stara forma utvorena vid osnovi dvo ot preslavnyh dvoh apostolov Davalnij vidminok zberig staru pritamannu starobiloruskij gramotnosti formu dvЂma odnak vimagav pislya sebe imennika mnozhini dam dvЂma svЂtkom moim i navit zaraz ye dzvyuma tryma chatyrma de ma ce davnye zakinchennya davalnogo orudnogo vidminku dvoyini ma Inshi chislivniki mali formu tilki mnozhini Teper inkoli po dialektah podibuyemo rukama plyachyma Polska mova U polskij movi dvoyina vijshla z uzhitku v XV st i teper vona yiyi ne znaye dvoyinu zastupila mnozhina hocha she u XVI XVII st yiyi vikoristovuvali navit y literaturnij movi u togo zh Yana Kohanovskogo Napriklad dwa krola dwa miecza palca dwie wojsce lecie dwi pokoleni poli oczy uszy synoma rokama oczyma uszyma tosho U teperishnij polskij zalishilisya tilki neznachni ostanki dvoyini Yak i v inshih slov yanskih movah chislivnikom s r bulo dwie obie ale vzhe z XVII st jogo zaminyaye dwa oba hoch podekudi j dosi vzhivayetsya starij variant dwie lecie Tezh same stosuyetsya davalnogo orudnogo vidminku yakogo literaturna mova majzhe ne znaye lishilisya tilki deyaki ostanki hoch inodi zustrichayetsya lasoma rybama tosho Z rodovogo miscevogo zovsim malo ye yak i vsyudi tilki reku dwu obu Bez zmin vikoristovuyut dvoyinu v prisliv yah takih yak trzy gesi dwie niewiescie uczynily jarmark w miescie abo madrej glowie dosc dwie slowie Cheska mova Taka sama situaciya z cheskoyu movoyu yaka doteper slive vtratila dvoyinu yiyi majzhe povnistyu zastupila mnozhina Do XVIII st formi dvoyini she zhili v cij movi hocha z XV potihenku znikayut dva pany dva brata dva syny dva voly hosti rukama nohama Ale dosi dva oba ce chislivniki cholovichogo rodu a dve obe chislivniki zhinochogo ta serednogo rodu yak i v bolgarskij slovenskij ta slovackij Polabska mova Teper uzhe mertva polabska mova kolis tezh mala dvoyinu Z pam yatok polabskoyi movi vidno sho cholovichij i serednij rid imennikiv utratili formi dvoyini yiyi zahovav tilki zhinochij rid de yak i v slovenskij movi rodovogo miscevogo vidminka dvoyini vitisnila mnozhina Napriklad rǫce dvi ruki nuʒe dvi nogi rǫkomă rukam sa rǫkomă rukami U pam yatkah polabskoyi movi znajdeno tilki odnu formu prikmetnika dvoyini serednogo rodu v nazivnim znahidnim vidminku pau nă povni U diyeslovah dvoyina tezh mabut usyudi bula prote do nas dijshov priklad tilki dlya 3 yi osobi teperishnogo chasu bijăto să voni obidva b yutsya Odnak u deyakih polabskih toponimah mozhna vidshukati dvoyinu yak ot u Granthien Lutenthien Vasenthien Noventhien Usi voni mayut poshirenogo narostka tin yakij nalezhit do rozpovsyudzhenih arhayichnih slovotvirnih formant sho poznachali v praslov yansku epohu dvoyinu Za svoyim pohodzhennyam cej narostok nalezhit do praindoyevropejskogo korenya tana zi znachennyam odin iz dvoyina Unaslidok morfologizaciyi ta podalshogo pererozkladu narostka v mezhah osnovi prigolosnij t vidijshov do korenya a pervisnu kvantitativnu funkciyu stav vikonuvati narostok in iz iye na Mayemo zaznachiti sho cej zhe narostok in poznachav imena zhinochogo rodu v slov yanskih movah Relikti V usih slov yanskih movah paradigma chislivnika dva zberegla oznaki dvoyini sho mozhna bachiti z tablici mova Nazivnij Znahidnij Klichnij Rodovij Miscevij Davalnij Orudnij praslov yanska dǔva chol dǔve zhin ser dǔvoju dǔvema dǔvema staroslov yanska dva chol dvѣ zhin ser dvoyu dvѣma dvѣma biloruska dva chol ser dzve zhin dvuh chol ser dzvyuh zhin dvum chol ser dzvyum zhin dvuma chol ser dzvyuma zhin luzhicka dwaj chol dwe zhin ser dweju dwemaj dwemaj nizhnoluzhicka dwa chol dwe zhin ser dwejoch chol dweju zhin ser dwejom chol dwema zhin ser dwema polska dwa chol ser dwie zhin 1 dwu dwoch dwu dwom dwoma rosijska dva chol ser dve zhin dvuh dvum dvumya serbska dva dva chol ser dve dve zhin dvaјu dvaju chol ser dveјu dveju zhin dvoma dvoma chol ser dvema dvema zhin dvoma dvoma chol ser dvema dvema zhin slovacka dva dve dvoch dvom dvoma slovenska dva chol dve zhin ser dveh dvema dvema ukrayinska dva chol ser dvi zhin dvoh dvom dvoma horvatska dva chol ser dvije zhin dvoje dvojice chol ser dviju zhin dvama chol ser dvima dvijema zhin dvama chol ser dvima dvijema zhin cheska dva chol dve zhin ser dvou dvema dvemaDvoyina u movah svituSuchasni movi Arabska U suchasnij arabskij literaturnij movi rivno yak u formi dvoyini utvoryuyutsya dodannyam do korenya imennika abo prikmetnika zakinchennya ان an nezalezhno vid rodu i sposobu utvorennya mnozhini U razi yaksho slovo zhinochogo rodu zakinchuyetsya na ة ta marbuta ce zakinchennya v dvoyini zaminyuyetsya na ت ta U formah rodovogo abo znahidnogo vidminkiv zakinchennya ان nabuvaye formu ين ajn Formi dvoyini mayut takozh zajmenniki 2 yi i 3 yi osobi u 1 yi okremi formi vidsutni U rozmovnij arabskij zakinchennya ين chasto vikoristovuyetsya ne tilki v rodovomu i znahidnomu vidminkah ale j v nazivnomu zamist ان U siro palestinskomu dialekti ce cilkom normalne yavishe napriklad كيلوين kilovajn dva kilogrami U magribskih dialektah dvoyina vzagali ne vzhivayetsya a dlya poznachennya parnih predmetiv vikoristovuyut slovo زوج zuzh bukvalno para napriklad زوج كيلو zuzh kilu para kilogramiv imennik pri comu stoyit u formi odnini U cilomu rozmovnij variant arabskoyi maye shilnist do zamini form dvoyini formami mnozhini Polinezijski movi Yak vidomo u polinezijskih movah dvoyina maye okremi formi tilki v zajmennikah Usi inshi chastini movi yiyi ne mayut okrim predikativiv u tayityanskij Tayityanska mova Zajmenniki Osoba Osobovi Prisvijni 1 inklyuzivni taua to taua ta taua eksklyuzivni maua to maua ta maua 2 orua to orua ta orua 3 raua to raua ta raua Taua hiopoa tana i te fare unauna tahito Mi dvoye oglyanuli starij palac To raua hinaaro Yihnye dvoh bazhannya volya Ta orua maia Vashi dvoh banani Formi dvoyini osobovih zajmennikiv mayut davnishe pohodzhennya i stanovlyat vidminnu risu polinezijskih mov Voni vinikli z yednavshi prosti osobovi zajmenniki z chislivnikom rua dva Napriklad u 1 osobi ma rua maua mi dvoye eks u 2 ta rua taua vi dvoye ink Pochatkovij r u slovi rua vipav a golosivka sho pereduvala r podovzhilasya Predikativi Deyaki z predikativiv sho virazhayut diyu yaka napryamlena na ob yekta i kilka inshih uzgodzhuyutsya z imennikom sub yektom diyi v neodnoznachnomu chisli Forma dvoyini cih predikativiv utvoryuyetsya podvoyuyuchi pershij sklad korenevoyi morfemi Yaksho predikativ maye skladnu budovu tobto skladayetsya z prirostka j korenevoyi morfemi to forma dvoyini takozh utvoryuyetsya podvoyuyuchi pershij sklad same korenevoyi morfemi amu yisti dv ch aamu ato kriti dah dv ch aato rave robiti dv ch rarave hio divitisya dv ch hihio imi shukati dv ch iimi inu piti dv ch iinu tapu rizati dv ch tatapu tunu variti dv ch tutunu o kopati dv ch oo ume taskati dv ch uum faarue pokidati dv ch faaruerue patia koloti dv ch patiatia haapao sposterigati dv ch haapapao taamu priv yazuvati dv ch taaamu tamata probuvati dv ch tamatama Nayavnist takogo rodu predikativiv iz morfologichnim virazhennyam kategoriyi dvoyini slid rozglyadati yak perezhitok kategoriyi chisla u predikativah sho kolis isnuvala v riznih polinezijskih movah Samoanska mova Zajmenniki Osoba Osobovi Prisvijni 1 inklyuzivni taua ta o maua a maua eksklyuzivni maua ma o taua a taua 2 oulua lua o oulua a oulua 3 laua la o laua a laua Dvoyina utvoryuyetsya za dopomogoyu slova lua dva zazvichaj iz vipadannyam l ta prefiksaciej ta ma ou la taua maua oulua laua Tonganska mova Zajmenniki Osoba Pridiyeslivni 1 inklyuzivni ma eksklyuzivni ta 2 mo 3 na Gavajska mova Zajmenniki Osoba Osobovi Prisvijni 1 inklyuzivni kaua o kaua a kaua eksklyuzivni maua o maua a maua 2 olua o olua a olua 3 laua o laua a laua Maori Zajmenniki Osoba Pridiyeslivni 1 inklyuzivni maua eksklyuzivni taua 2 korua 3 raua Dvoyina utvoryuyetsya za dopomogoyu rua prichomu r zazvichaj opuskayetsya i prirostkami ta ma ko ra taua maua korua raua E mohio ana koe ki a Rauna raua ko Ato No raua tenei whenua Vi znayete Rauna j Ato Voni dvoye volodiyut ciyeyu zemleyu E hiahia ana maua tahi kia noho koe Mi obidva hotili shob ti lishivsya Me haere tahi taua Chomu b nam obom ne piti razom E haere ana korua ki whea Kudi vi dvoye jdete Davnogrecka mova Poodinoki prikladi vzhivannya dvoyini vidomi v Iliadi ta v Odisseyi Gomera ochevidno vzhe todi voni vvazhalisya arhayichnimi a vikoristannya yih zamist form mnozhini zumovlyuvalosya vimogoyu vklastisya u gekzametrichnij rozmir U klasichnij greckij dvoyina nevidoma za vinyatkom de voni isnuvala do V st do n e Bud yak yiyi vzhivannya bulo neregulyarnim i zalezhalo vid upodoban avtora Davnoanglijska mova Davnoanglijska mova mala skladnishij sintaksis nizh teperishnya anglijska Zokrema zajmenniki i tilki voni mali formi dvoyini v usih togochasnih vidminkah hoch yihnya forma u znahidnomu i davalnomu vidminkah desho zbigalasya Prote navit todi neobov yazkovo bulo yih uzhivati mozhna bulo zaminyuvati yih mnozhinoyu Zagalom zajmenniki u formi dvoyini vzhivali shob pidkresliti sho mova jde same pro dvoh osib Vidminok 1 osoba mi dvoye 2 osoba vi dvoye Nazivnij wit ġit Znahidnij uncit unc incit inc Rodovij uncer incer Davalnij unc inc Ġif wit unc ġedǣlad me bid dead witod yaksho mi dvoye ye chastinoyu odne odnogo smert viznacheno dlya mene Zalishki dvoyini v anglijskij movi dosi takozh ye napriklad both proti all either proti any neither proti none between proti among former proti first latter proti last tosho Latina U pam yatnikah klasichnoyi latini yak i v pismovih svidchennyah inshih italskih mov dvoyinu ne viyavleno Reliktami dvoyini v latinskij movi ye zokrema zakinchennya chislivnika viginti dvadcyat u toj chas yak tridcyat triginta sorok quadraginta chislivnik ambo obidva por prasl oba podvijna paradigma vidminyuvannya chislivnika duo duae dva Sanskrit Dokladnishe Dvoyina u sanskriti Kvenya Dokladnishe Dvoyina u kvenya Spisok mov Indoyevropejska rodina Slovenska Horvatska chakavskij dialekt Verhnoluzhicka Nizhnoluzhicka Cerkovnoslov yanska Ukrayinska deyaki dialekti zbereglisya zalishki i v literaturnij Shotlandska gelska zbereglisya lishe relikti u viglyadi form imennikiv pislya chislivnika dva Frizka zajmenniki v deyakih pivnichnofrizkih dialektah Uralska rodina Hantijska Mansijska Nenecka Saamski Afrazijski movi Ivrit Arabska Maltijska Avstronezijska rodina Tagalska Ilokanska Sebuanska Chamorro vidbivayetsya u vidminyuvanni diyesliv Polinezijski movi Kojsanski movi Inshi movi Amslen amerikanska zhestova mova Inuktitut Mapudungun Lakota tilki v osobovih zajmennikah u znachenni ya i ti Mikmak Yaganska Dogrib Kunama kilka sporidnenih mov pidzhiniv Koryacka Istorichni movi Indoyevropejska rodina Avestijska Sanskrit Davnogrecka Davnoirlandska Davnoanglijska Gotska Latina Starocerkovnoslov yanska davnobolgarska Davnoruska Starolitovska Afrazijski movi Akkadska vavilonska ta assirijska Davnoyegipetska Koptska Vigadani movi Kvenya Dokladnishe Dvoyina u kvenyaDiv takozhChislo movoznavstvo Odnina Troyina MnozhinaPrimitkiDvoyina z enciklopediyi Ukrayinska mova 10 zhovtnya 2010 u Wayback Machine ukr Chechenov A A Poloveckij yazyk Yazyki mira Tyurkskie yazyki Moskva 1997 S 110 116 Erhart A Indoevropske jazyky Praha Academia 1982 S 93 Tronskij I M Obsheindoevropejskoe yazykovoe sostoyanie M URSS 2004 S 66 ISBN 5 354 01025 X Mallory James Patrick Adams Douglas Q 2006 The Oxford Introduction to Proto Indo European and the Proto Indo European World New York Oxford University Press T A Ivanova Staroslavyanskij yazyk Uchebnik S P Avalon Azbuka klassika 2005 S 116 S P Bevzenko A P Grishenko T B Lukinova V V Nimchuk V M Rusanivskij S P Samijlenko 1978 Istoriya ukrayinskoyi movi Morfologiya Ukrayinskoyu Kiyiv Naukova dumka s 40 S P Bevzenko A P Grishenko T B Lukinova V V Nimchuk V M Rusanivskij S P Samijlenko 1978 Istoriya ukrayinskoyi movi Morfologiya Ukrayinskoyu Kiyiv Naukova dumka s 36 37 S P Bevzenko A P Grishenko T B Lukinova V V Nimchuk V M Rusanivskij S P Samijlenko 1978 Istoriya ukrayinskoyi movi Morfologiya Ukrayinskoyu Kiyiv Naukova dumka s 30 Zoryana Kupchinska Volodimir Pileckij 2014 Istorichna gramatika ukrayinskoyi movi Lviv s 69 Zoryana Kupchinska Volodimir Pileckij 2014 Istorichna gramatika ukrayinskoyi movi Ukrayinskoyu Lviv s 70 72 Bevzenko Stepan 1980 Istorichna morfologiya ukrayinskoyi movi Ukrayinskoyu Uzhgorod Zakarpatske oblasne vidavnictvo s 186 188 189 Zoryana Kupchinska Volodimir Pileckij 2014 Istorichna gramatika ukrayinskoyi movi Ukrayinskoyu Lviv s 82 Zapiski Ukrayinskogo Naukovogo Tovaristva Kniga VI Ukrayinskoyu Nimeckoyu Kiyiv Z drukarni Pershoyi Kiyivskoyi Drukarskoyi Spilki 1909 s 94 Ogiyenko Ivan Dvijne chislo v ukrayinskij movi Ukrayinskoyu Bevzenko Stepan 1980 Istorichna morfologiya ukrayinskoyi movi Ukrayinskoyu Uzhgorod Zakarpatske oblasne vidavnictvo s 227 228 232 Zoryana Kupchinska Volodimir Pileckij 2014 Istorichna gramatika ukrayinskoyi movi Ukrayinskoyu Lviv s 87 89 Bevzenko Stepan 1980 Istorichna morfologiya ukrayinskoyi movi Ukrayinskoyu Uzhgorod Zakarpatske oblasne vidavnictvo s 256 Zoryana Kupchinska Volodimir Pileckij 2014 Istorichna gramatika ukrayinskoyi movi Ukrayinskoyu Lviv s 95 Bevzenko Stepan 1980 Istorichna morfologiya ukrayinskoyi movi Ukrayinskoyu Uzhgorod Zakarpatske oblasne vidavnictvo s 258 261 263 Bevzenko Stepan 1980 Istorichna morfologiya ukrayinskoyi movi Ukrayinskoyu Uzhgorod Zakarpatske oblasne vidavnictvo s 262 Bevzenko Stepan 1980 Istorichna morfologiya ukrayinskoyi movi Ukrayinskoyu Uzhgorod Zakarpatske oblasne vidavnictvo s 263 Bevzenko Stepan 1980 Istorichna morfologiya ukrayinskoyi movi Ukrayinska Uzhgorod Zakarpatske oblasne vidavnictvo s 265 268 Zoryana Kupchinska Volodimir Pileckij 2014 Istorichna gramatika ukrayinskoyi movi Ukrayinskoyu Lviv s 103 105 106 Grimashevich G I 2013 Vidsubstantivni adverbiativi u formi orudnogo vidminka v ukrayinskih dialektah Ukrayinskoyu Simovich V Gramatika ukrayinskoyi movi dlya samonavchannya ta v dopomogu shkilnij nauci Kiyiv Lyajpcig etc 1921 S 129 Levickij M Ukrayinska gramatika dlya samonavchannya Vid 3 tye vipr i dop Katerinoslav Lyajpcig 1923 S 58 Levickij M Paki j paki Pro nashu literaturnu movu Viden Kiyiv 1920 S 43 44 Po chislivnikah dva dvi obidvi tri chotiri voni v ukr movi mayut u rechenni prikmetnikovu silu v ros imennikovu imenniki v ukrayinskij movi stoyat zavzhdi u dvoyini navit yak ci chislivniki dodani do desyatkiv soten tisyach tosho a prikmetniki v nazivnomu mnozhini napr dva choloviki dvi ruci dvi vikni tri choloviki tri ruci tri vikni dvadcyat chotiri choloviki ruci vikni p yat miljoniv chotirista sim tisyach trista dvadcyat dva dvi tri chotiri choloviki ruci vikni etc Abo z prikmetnikami dva veliki choloviki tri visoki topoli i t inshe Smerechinskij S Narisi z ukrayinskoyi sintaksi u zv yazku z frazeologiyeyu ta stilistikoyu H 1932 S 114 Kurilo Olena 1960 Uvagi do suchasnoyi ukrayinskoyi literaturnoyi movi Vidannya p yate Ukrayinskoyu Toronto Novi dni s 73 97 V G Taranec 2013 Ukrayinci etnos i mova Ukrayinskoyu Odesa s 269 Oleksandr Ribalko Arhiv originalu za 03 05 2009 Mitropolit Ilarion Ukrayinskij literaturnij nagolos movoznavcha monografiya Vinnipeg 1952 S 156 Redko Yu K Dovidnik ukrayinskih prizvish K Radyanska shkola 1968 S 11 Ciperdyuk Oksana 2009 Movostil Stepana Banderi v konteksti suchasnoyi ukrayinskoyi literaturnoyi movi Ukrayinskoyu Galichina Onackij Yevgen 1958 Ukrayinska mala enciklopediya Knizhka tretya Literi D Ye Ukrayinskoyu Buenos Ajres Drukarnya Champion s 309 310 Shilo Gavrilo 1957 Pivdenno zahidni govori URSR na pivnich vid Dnistra Ukrayinskoyu Lviv Lvivskij derzhavnij pedagogichnij institut s 115 118 Mogila Andrij 1958 Do harakteristiki serednocherkaskih govirok Ukrayinskoyu Kiyiv Vidavnictvo Kiyivskogo derzhavnogo universitetu im T G Shevchenka s 26 Div Kategoriya chisla stor 92 93 u Bevzenko S P Ukrayinska dialektologiya K Visha shkola 1980 247 s Bevzenko Stepan 1980 Dialektologiya Ukrayinskoyu Kiyiv Golovne vidavnictvo vidavnichogo ob yednannya Visha shkola s 92 93 106 107 Ukrayinskij pravopis H 1929 S 40 41 Div takozh Sinyavskij O Normi ukrayinskoyi literaturnoyi movi H 1931 S 54 55 Ukrayinskij pravopis Ukrayinskoyu Harkiv Derzhavne vidavnictvo Ukrayini 1929 s 40 41 Bodnar Olga Mova prozovih tvoriv P M Kralyuka na prikladi romanu Relikviya Ukrayinskoyu ukr V I Borkovskij P S Kuznecov 2006 Istoricheskaya grammatika russkogo yazyka Moskva KomKniga s 203 207 ros Shmelev Dmitrij 2002 Izbrannye trudy po russkomu yazyku Moskva Yazyki slavyanskoj kultury s 583 584 ros T I Pristupa Dvoyina shidnoslov yanskih imennikiv lingvoistorichnij aspekt s 23 Shmelev Dmitrij 2002 Izbrannye trudy po russkomu yazyku 584 585 Moskva Yazyki slavyanskoj kultury ros Kanavalova Yu A 2013 Filalagichnyya navuki UDK 808 26 085 3 Slovaformy lichebnikay u pomnikah palemichnaj litaratury Biloruskoyu DUA Gomelski inzhynerny instytut s 106 V G Taranec 2013 Ukrayinci etnos i mova Ukrayinskoyu Odesa s 186 187 V D Arakin 1981 Philology ru Russkij filologicheskij portal Rosijskoyu Arhiv originalu za 11 travnya 2012 Mestoimeniya Polineziya ONLINE Rosijskoyu Rosijskoyu Arhiv originalu za 26 serpnya 2017 Opredeliteli Rosijskoyu Lichnye mestoimeniya Peter S Baker 2003 12 WaybackMachine angl Arhiv originalu za 11 veresnya 2015 DzherelaVzhivana dvoyina hoch i ridshe takozh v inshih ukrayinskih perekladah Svyatogo Pisma P Kulisha I Pulyuya ta I Homenka Goloskevich G Pravopisnij slovnik Vid 12 te Nyu Jork etc 1994 S 83 Pravopisnij slovnik ukrayinskoyi movi Za red Yar Rudnickogo i K Cerkevicha Nyu Jork Monreal 1979 S 154 Gramoti XIV st K 1974 S 61 140 Slovnik staroukrayinskoyi movi XIV XV st K 1977 T 1 S 286 Slovnik ukrayinskoyi movi XVI pershoyi polovini XVII st Lviv 2000 Vip 7 S 193 Istorichnij slovnik ukrayinskogo yazika Harkiv Kiyiv 1932 T 1 Zosh II S 673 Timchenko Ye Kurs istoriyi ukrayinskogo yazika K 1927 S 40 53 Krimskij A Ye Literatura krimskih tatar Studiyi z Krimu U Kiyevi 1930 S 178 189 Simovich V Gramatika ukrayinskoyi movi dlya samonavchannya ta v dopomogu shkilnij nauci Kiyiv Lyajpcig etc 1921 S 129 Levickij M Ukrayinska gramatika dlya samonavchannya Vid 3 tye vipr i dop Katerinoslav Lyajpcig 1923 S 58 Levickij M Paki j paki Pro nashu literaturnu movu Viden Kiyiv 1920 S 43 44 Ukrayinskij pravopis H 1929 S 40 41 Div takozh Sinyavskij O Normi ukrayinskoyi literaturnoyi movi H 1931 S 54 55 Andrij Hvilya Vikoriniti znishiti nacionalistichne korinnya na movnomu fronti Bilshovik Ukrayini 1933 7 8 Hvilya A Na borotbu z nacionalizmom na movnomu fronti Za markso leninsku kritiku 1933 7 S 22 PosilannyaDvoyina Ukrayinska mala enciklopediya 16 kn u 8 t prof Ye Onackij Nakladom Administraturi UAPC v Argentini Buenos Ajres 1958 T 2 D Ye kn 3 S 309 310 1000 ekz Dvoyina Literaturoznavcha enciklopediya u 2 t avt uklad Yu I Kovaliv Kiyiv VC Akademiya 2007 T 1 A L S 259 Dvoyina Enciklopedichnij slovnik klasichnih mov L L Zvonska N V Korolova O V Lazer Pankiv ta in za red L L Zvonskoyi 2 ge vid vipr i dopov K VPC Kiyivskij universitet 2017 S 152 ISBN 978 966 439 921 7 Dem yanchuk V Dvoyina Morfologiya ukrayinskih gramot HIV i pershoyi polovini HV v Brus M P Rozvitok ukrayinskoyi movi v HI HV st Hrestomatijna chastina Ch II Ivano Frankivsk PP Golinej O M 2017 S 56 186 c Zhovtobryuh M A Dvoyina Ukrayinska mova enciklopediya NAN Ukrayini Institut movoznavstva im O O Potebni Institut ukrayinskoyi movi redkol V M Rusanivskij spivgolova O O Taranenko spivgolova M P Zyablyuk ta in 2 ge vid vipr i dop K Vid vo Ukr encikl im M P Bazhana 2004 824 s il ISBN 966 7492 19 2 S 131 Dvi slovi pro dvoyinu 15 zhovtnya 2013 u Wayback Machine Dvoyina oznaka ukrayinskoyi movi 7 listopada 2016 u Wayback Machine