Розетський камінь — гранодіоритова стела, що її 1799 року знайшла французька армія Наполеона. На ній висічено три версії [en], виданого в Мемфісі (Єгипет) 196 року до н. е., за часів правління династії Птолемеїв від імені царя Птолемея V. Верхній і середній написи зроблено давньоєгипетською мовою, відповідно, давньоєгипетськими ієрогліфами (священною мовою жерців) і демотичним письмом (поширеним у тодішню епоху скорописом); а нижній напис зроблено однією з давньогрецьких мов — койне. Існують лише незначні відмінності між трьома версіями указу, тож Розетський камінь став ключем до розшифрування єгипетських ієрогліфів і цим відкрив вікно в історію Стародавнього Єгипту.
Розетський камінь | |
---|---|
| |
Країна | ![]() |
Тип | артефакт d і Білінгва (палеографія) |
Висота | 112,3 см |
Матеріал | гранодіорит |
Дата заснування | 196 до н. е. |
|
Вважають, що цей камінь, висічений в елліністичний період, спочатку був виставлений у храмі, можливо, в сусідньому Саїсі. Його, ймовірно, перевезли в пізній античності або в мамелюцький період і зрештою використали як будівельний матеріал під час будівництва [en] поблизу містечка Розетта (нині Рашид), що в дельті Нілу, неподалік від Александрії. У липні 1799 року, під час наполеонівської кампанії в Єгипті, його заново відкрив французький лейтенант [en]. Це був перший давньоєгипетський двомовний напис віднайдений у наш час, і він викликав широкий суспільний інтерес завдяки перспективам розшифрувати [en] ієрогліфічну мову. Літографічні копії та [en] почали поширювати серед європейських музеїв і вчених. Британці перемогли французів і, після [en], привезли камінь до Лондона. Починаючи з 1802 року, майже безперервно, він доступний широкому загалові в Британському музеї і є там найвідвідуванішим експонатом.
Вивчення указу вже тривало, коли 1803 року з'явився перший повний переклад грецького тексту. 1822 року Жан-Франсуа Шампольйон оголосив про транслітерацію єгипетських писемностей. Утім, минув ще деякий час, перш ніж науковці научились упевнено читати єгипетські написи та літературу. Головними кроками на шляху до розшифрування були: визнання, що камінь пропонує три версії одного й того самого тексту (1799); що в демотичному тексті іноземні імена записано фонетичними символами (1802); що ієрогліфічний текст має таку саму особливість і глибинно подібний до демотичного (Томас Юнг, 1814); і що фонетичні символи вжито не лише для іноземних імен, але й для запису рідних єгипетських слів (Шампольон, 1822—1824).
Згодом виявлено три інші фрагментарні копії цього ж указу. Крім того, нині відомі й інші подібні єгипетські двомовні або тримовні написи, зокрема два [en], що йому передували ([en] 238 р. до н. е., і [en], бл. 218 до н. е.). Отже, Розетський камінь більше не є унікальним, але він був необхідним ключем до сучасного розуміння давньоєгипетської літератури та цивілізації. Термін Розетський камінь нині вживають в інших контекстах, щоб позначити необхідний ключ до нової галузі знань.
Опис
У тогочасному каталозі предметів, які виявила французька експедиція й 1801 року передала англійським військам, Розетський камінь значиться як «чорний камінь гранодіорит, що має три написи… знайдений у Розетті». Через деякий час після прибуття каменя до Лондона написи на ньому пофарбовано білою крейдою, щоб зробити їх розбірливішими, а решту поверхні покрито шаром карнаубського воску, щоб захистити артефакт від пальців відвідувачів. Це надало каменю темного кольору, внаслідок чого його потім помилково ідентифікували як чорний базальт. 1999 року нашарування зняли, тоді відкрилися оригінальний темно-сірий відтінок каменя, блиск його кристалічної структури і рожева жила, що перетинає верхній лівий кут. Порівняння з єгипетськими зразками гірських порід у [en] засвідчило близьку подібність до породи з невеликої гранодіоритової каменоломні в [en] на Західному березі Нілу, в регіоні Асуан, що на захід від Елефантини. Така рожева жила є типовою для гранодіориту з цього регіону.
Розетський камінь має висоту 1123 мм у своїй найвищій точці, ширину 757 мм і товщину 284 мм, важить приблизно 760 кг. Має три написи: верхній з них записаний давньоєгипетськими ієрогліфами, середній — єгипетським демотичним письмом, а нижній — давньогрецькою мовою. Лицьова поверхня відполірована, і написи на ній висічені неглибоко. Правий і лівий боки каменя гладкі, але задній бік оброблений грубо, імовірно тому, що після встановлення його не мало бути видно.
Первісний вигляд стели
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelEyTDFKdmMyVjBkR0ZUZEc5dVpVRnpVR0Z5ZEU5bVQzSnBaMmx1WVd4VGRHVnNaUzV6ZG1jdk1qSXdjSGd0VW05elpYUjBZVk4wYjI1bFFYTlFZWEowVDJaUGNtbG5hVzVoYkZOMFpXeGxMbk4yWnk1d2JtYz0ucG5n.png)
Розетський камінь є фрагментом більшої стели. Жодних додаткових уламків під час подальших пошуків на тому місці не знайдено. Через пошкодження жоден з трьох текстів не є абсолютно повним. Верхній напис, що складається з єгипетських ієрогліфів, постраждав найбільше. Можна побачити лише 14 останніх рядків ієрогліфічного тексту; з правого краю жодного рядка не вціліло, а з лівого - залишилось два. Наступний напис, з демотичним текстом, зберігся найкраще; він складається з 32 рядків, з яких перші 14 мають невеликі пошкодження з правого краю. Останній напис, з грецьким текстом, містить 54 рядки, з яких перші 27 збереглися в повному обсязі; решта - дедалі коротшими уривками внаслідок діагонального зламу в правому нижньому куті каменя.
|
Мемфіський указ і його контекст
Текст на камені являє собою подяку, яку 196 до н. е. єгипетські жерці адресували Птолемею V Епіфану, черговому монарху з династії Птолемеїв. Початок тексту:
![]() | Новому царю, який отримав царство від батька ... | ![]() |
В елліністичний період було багато схожих документів, написаних двома чи трьома мовами, що згодом допомогло лінгвістам у вивченні зниклих мов.
Стелу звели після коронації царя Птолемея V. На ній написано указ, яким встановлено божественний культ нового правителя. Указ видав з'їзд жерців, що зібралися в Мемфісі. Дата значиться як «4 Xandicus» за [en] і «18 [en]» за єгипетським календарем, що відповідає 27 березня 196 року до нашої ери. Вказано, що це дев'ятий рік царювання Птолемея (відповідає 197/196 до н. е.), і це підтверджують імена чотирьох жерців, які служили в той рік. [en] був жерцем божественних культів Александра Македонського, а також Птолемея V і чотирьох його попередників. Троє його колег проводили богослужіння, відповідно, Береніці II (дружина Птолемея III), Арсіної II (дружина і сестра Птолемея II) і Арсіної III (мати Птолемея V). Проте, у грецькому та ієрогліфічному текстах подано ще й другу дату, 27 листопада 197 року до н. е., - офіційну річницю коронації Птолемея. Напис демотичним письмом суперечить цьому, реєструючи вихід указу і ювілей послідовними днями в березні. Невідомо, звідки взялися ці розбіжності, але безперечно, що указ вийшов 196 р. до н. е. і що його підготовлено для відновлення влади царів Птолемеїв над Єгиптом.
Видання указу припадає на бурхливий період в історії Єгипту. Птолемей V Епіфан, який правив від 204 до 181 р. до н. е., був сином Птолемея IV Філопатора і його дружини та сестри Арсіної. Він став правителем у п'ять років після раптової смерті обох батьків, яких вбито внаслідок змови. У ній, за даними тогочасних джерел, взяла участь коханка Птолемея IV [en]. Змовники фактично правили Єгиптом як опікуни Птолемея. Утім, два роки по тому спалахнуло повстання під проводом [en], під час якого юрмище в Александрії лінчувало Агатоклею разом з її родиною. Своєю чергою 201 р. до н. е. [en] змінив Тлеполема на посаді опікуна. Саме він і був головним міністром на час виходу Мемфіського указу.
Політичні сили за межами Єгипту поглибили внутрішні проблеми царства Птолемеїв. Антіох III Великий і Філіпп V Македонський уклали союз з метою поділити заморські володіння Єгипту. Філіпп захопив кілька островів і міст Карії та Фракії, а після Битви під Паніумом (198 р. до н. е.) Келесирія, зокрема Юдея, перейшла від Птолемеїв до Селевкідів. Тим часом, на півдні Єгипту тривав давній бунт, що розпочався під час царювання Птолемея IV, який очолювали спочатку [en], а потім [en]. І війна, і заколот ще тривали, коли 12-річного Птолемея V офіційно коронували в Мемфісі (через сім років після початку його правління) і видали Мемфіський указ.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelZtTDFCbGNHbEpTUzFFWldOeVpXVlBaazltWm1samFXRnNSWGhoWTNScGIyNUdiM0pVWlcxd2JHVlBaazFwYmw5TlpYUnliM0J2YkdsMFlXNU5kWE5sZFcwdWNHNW5Mekl5TUhCNExWQmxjR2xKU1MxRVpXTnlaV1ZQWms5bVptbGphV0ZzUlhoaFkzUnBiMjVHYjNKVVpXMXdiR1ZQWmsxcGJsOU5aWFJ5YjNCdmJHbDBZVzVOZFhObGRXMHVjRzVuLnBuZw==.png)
Лише за часів Птолемеїв у Єгипті стели такого типу встановлювали з ініціативи храмів, а не царя. У попередній період фараонів було нечувано, щоб хтось, крім самих божественних правителів, ухвалював загальнодержавні рішення: навпаки, такий спосіб вшанування царя був характерним для грецьких міст. Цар не сам виголошував панегірик на свою честь, а його прославляли й обожнювали підданці, або представники підданців. В указі записано, що Птолемей V підносить храмам дар у вигляді срібла і зерна. У ньому ще сказано, що на восьмий рік його правління стався особливо сильний [en], й надлишок води він направив на користь землеробів. В обмін на ці поступки жрецтво пообіцяло, що дні народження й коронації відзначатимуть щорічно, і що всі жерці Єгипту на додаток до інших богів служитимуть також і йому. Указ завершується вказівкою на те, що копії мають бути розміщені в усіх храмах, вирізьблені «мовою богів» (ієрогліфи), «мовою документів» (демотичне письмо), і «мовою греків», яку вживав уряд Птолемеїв.
Щоб мати реальну владу над населенням, Птолемеям було важливо здобути прихильність жрецтва. Особливо це стосується верховних жерців у Мемфісі, де коронували царя, бо вони були найвищими релігійними авторитетами того часу і мали вплив у всьому царстві. Про бажання молодого царя заручитися підтримкою жерців свідчить і те, що указ вийшов у Мемфісі, давній столиці Єгипту, а не Александрії, звідки правили самі Птолемеї. Хоча після завоювань Александра Македонського мовою уряду Єгипту була грецька, але Мемфіський указ, як і [en], містив ще й тексти єгипетською мовою, щоб через освічене єгипетське жрецтво показати зв'язок уряду з населенням.
Універсальний переклад указу неможливий не лише через те, що знання давніх мов постійно вдосконалюється, а й через певні незначні відмінності між трьома первісними текстами. Старі переклади, (1904, 1913) і Едвіна Бівена (1927), тепер вже застаріли, в чому можна переконатися, порівнявши їх з основаним на демотичному тексті нещодавнім перекладом Р. С. Сімпсона чи сучасними перекладами всіх трьох версій тексту, опублікованими 1989 року Quirke and Andrews.
Стела майже напевне не походить з міста Рашид (Розетта), де її знайшли, а, ймовірніше, прибула з храмового місця в глибині суходолу, можливо, царського міста Саїс. Храм, з якого вона походить, імовірно, закрито близько 392 р. н. е., коли імператор Східної Римської імперії Феодосій I наказав закрити всі нехристиянські храми. У якийсь момент первісна стела розкололась, а її найбільший уламок це і є Розетський камінь. Стародавні єгипетські храми слугували матеріалом для нового будівництва, і Розетський камінь, можливо, повторно використали саме в такий спосіб. Згодом його помістили у фундамент фортеці, побудованої за мамелюкського султана Кайтбея (бл. 1416/18–1496), призначеної для захисту нільського рукава Болбітін у Рашиді. Він лежав там ще принаймні три століття, аж поки його виявили французькі солдати.
Після відкриття Розетського каменя знайдено ще три написи з тим самим Мемфіським указом: [en], стелу з Елефантини і Нуб Таха, напис у храмі на острові Філи (на обеліску). На відміну від Розетського каменя, ієрогліфічні тексти цих копій указу відносно збереглися. Розетський камінь розшифрували задовго до того, як знайшли їх, але завдяки їм єгиптологи, зокрема Волліс Бадж, пізніше уточнювали втрачений ієрогліфічний текст Розетського каменя.
Віднайдення
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOW1MMlpsTDFKdmMyVjBkR0ZmYm1WM2N5NXFjR2N2TWpJd2NIZ3RVbTl6WlhSMFlWOXVaWGR6TG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Єгипетська кампанія Наполеона 1798 року спричинила сплеск єгиптоманії в Європі, а особливо Франції. Група зі 167 технічних фахівців (учених), знана як [fr] супроводжувала французьку експедиційну армію в Єгипет. 15 липня 1799 року французькі солдати під командуванням полковника д'Отпуля зміцнювали оборонні споруди [en] за кілька миль на північний схід від єгипетського портового міста Розетта (нині Рашид). Лейтенант [en] помітив плиту з написом на одному боці, яку виявили солдати. Він і д'Отпуль одразу ж зрозуміли, що це мабуть щось важливе, і повідомили генералові Жакові-Франсуа Мену, який тоді був у Розетті[A]. Про знахідку повідомили Інститут Єгипту - новоспечену наукову асоціацію Наполеона в Каїрі. У своїй доповіді член Комісії [en] зазначив, що вона містить три написи, з яких перший ієрогліфами, а третій грецькою, і правильно припустив, що ці три написи є версіями одного й того самого тексту. Доповідь Ланкре, датовану 19 липня 1799, зачитали на засіданні Інституту тільки після 25 липня. Тим часом Бушар перевіз камінь до Каїра, аби його вивчали науковці. Перш ніж у серпні 1799 року повернутися до Франції, Наполеон особисто оглянув Розетський камінь, який уже почали називати la Pierre de Rosette.
У вересні про це відкриття повідомила офіційна газета французької експедиції [en]. Анонімний репортер висловив сподівання, що одного дня камінь стане ключем до розшифрування ієрогліфів[A]. 1800 року троє технічних експертів комісії розробили способи створення копій текстів на камені. Одним із цих експертів був [en], друкар і талановитий лінгвіст, якого вважають першим, хто визначив, що середній текст написано єгипетським демотичним письмом, рідко вживаним для кам'яних написів і рідко баченим тогочасними науковцями, а не сирійською мовою, як думали спочатку. Художник і винахідник Ніколя Жак Конте винайшов спосіб відтворити напис, використавши сам камінь як друкарську форму. [en] застосував дещо інший метод. Генерал [en] привіз відбитки до Парижа. Науковці у Європі тепер могли бачити написи й спробувати їх прочитати.
Після відбуття Наполеона французькі війська ще впродовж 18 місяців стримували британські та османські напади. У березні 1801 року англійці висадилися в [en]. Мену тепер командував французькою експедицією. Його війська, зокрема Комісія, маршували на північ, у бік Середземного моря, назустріч ворогові. Камінь вони везли з собою, як і багато інших старожитностей. Мену зазнав поразки в битві, а залишки його армії відступили в Александрію, де їх оточили й обложили. Мену здався 30 серпня.
Перехід з французької в британську власність
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWtMMlEwTDFKdmMyVjBkR0ZUZEc5dVpTMU1aV1owUVc1a1VtbG5hSFJUYVdSbGN5MUNjbWwwYVhOb1RYVnpaWFZ0TFVGMVozVnpkREl4TFRBNExtcHdaeTh5TWpCd2VDMVNiM05sZEhSaFUzUnZibVV0VEdWbWRFRnVaRkpwWjJoMFUybGtaWE10UW5KcGRHbHphRTExYzJWMWJTMUJkV2QxYzNReU1TMHdPQzVxY0djPS5qcGc=.jpg)
Після капітуляції виник спір про долю французьких археологічних і наукових відкриттів у Єгипті, зокрема артефактів, біологічних зразків, записок, планів і малюнків, зібраних членами комісії. Мену відмовлявся передати їх, твердячи, що вони належать інституту. Британський генерал [en] відмовлявся звільнити місто, поки Мену не поступиться. Науковці Кларк Едвард Денієл і [en], які нещодавно прибули з Англії, погодились вивчити зібрання в Александрії й заявили, що знайшли багато артефактів, про які французи не призналися. У листі додому Кларк написав, що «ми знайшли в них набагато більше, ніж вони казали а ми уявляли».
Гатчінсон заявив, що всі матеріали належать британській короні, на що французький науковець Етьєн Жоффруа Сент-Ілер відповів Кларку і Гамільтону, що французи радше спалять всі свої відкриття, ніж віддадуть їх, зловісно натякаючи на знищення Александрійської бібліотеки. Кларк і Гамільтон поклопотали про справу французьких вчених перед Гатчінсоном, який, зрештою, погодився з тим, що такі елементи, як зразки природничої історії, це приватна власність науковців. Мену одразу ж заявив, що камінь це теж його приватна власність. Гатчінсон так само усвідомлював унікальну цінність каменя й відхилив заяву Мену. У підсумку досягнуто домовленість, і передачу об'єктів внесено до тексту [en], підписаного представниками Британської, Французької та [en] армій.
Не зовсім зрозуміло, як саме камінь перейшов у руки Великої Британії, позаяк тогочасні звіти розбігаються. Полковник [en] мав супроводжувати його до Англії, але пізніше він твердив, що особисто забрав його в Мену і відвіз на передку гармати. У набагато докладнішій розповіді Едвард Деніел Кларк твердив, що французький «офіцер і член Інституту» відвів його самого, його учня Джона Кріппса й Гамільтона потайки в закуток за резиденцію Мену й показав камінь, прихований під захисними килимами серед багажу Мену. Зі слів Кларка, їхній інформатор боявся, що камінь можуть вкрасти, якщо французькі солдати його побачать. Гатчінсонові одразу ж повідомили, а камінь забрали — можливо, це зробив Тернер на своєму передку гармати.
Тернер привіз камінь до Англії на борту захопленого [en], який прибув до Портсмута в лютому 1802 року. Він віддав наказ представити цю та інші старожитності королю Георгові III. Король, представником якого був [en] [en], наказав помістити його в Британський музей. Зі слів Тернера, він і Гобарт погодилися з тим, що камінь має спочатку постати перед науковцями в [en], членом якого був сам Тернер, перед тим як остаточно розмістити його в музеї. Там його вперше оглянули і обговорили на засіданні 11 березня 1802 року[B][H].
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelUzTDFKdmMyVjBkR0ZmVTNSdmJtVmZTVzUwWlhKdVlYUnBiMjVoYkY5RGIyNW5jbVZ6YzE5dlpsOVBjbWxsYm5SaGJHbHpkSE5mU1V4T1h6RTROelF1YW5Cbkx6SXlNSEI0TFZKdmMyVjBkR0ZmVTNSdmJtVmZTVzUwWlhKdVlYUnBiMjVoYkY5RGIyNW5jbVZ6YzE5dlpsOVBjbWxsYm5SaGJHbHpkSE5mU1V4T1h6RTROelF1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
1802 року в товаристві створено чотири гіпсові зліпки з написів, які надійшли в університети Оксфорда, Кембриджа та Единбурга, а також у Трініті-коледж у Дубліні. Незабаром написи роздруковано і розіслано серед європейських науковців[E]. До кінця 1802 року камінь передали в Британський музей, де він перебуває й донині. Нові написи, зроблені білим кольором на лівому і правому боках плити, повідомляють, що «1801 року його захопила в Єгипті британська армія» і «його представив король Георг III»..
Починаючи з червня 1802 року камінь майже безперервно виставлений у Британському музеї. у середині 19-го століття він одержав інвентарний номер «EA 24», де «EA» означає «єгипетські старожитності». Належав до колекції давньоєгипетських пам'яток, захоплених у французької експедиції, зокрема саркофагу Нектанеба II (EA 10), статуї верховного жерця Амона (EA 81) і великого гранітного кулака (EA 9). Невдовзі стало помітно, що артефакти надто важкі для підлоги [en] (первісна будівля британського музею), і їх перенесли в нове приміщення, яке прибудували до маєтку. Розетський камінь перенесли до галереї скульптур у 1834 році, невдовзі після того, як Монтегю-Хаус знесли й замінили на будівлю, в якій нині розміщений Британський музей. Згідно з музейними записами, Розетський камінь є його найвідвідуванішим експонатом, а його просте зображення - найпродаваніша листівка музею впродовж кількох десятиліть.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODRMemhqTDFKdmMyVjBkR0V0YzNSdmJtVXRaR2x6Y0d4aGVTMXBiaTB4T1RnMUxtcHdaeTh5TWpCd2VDMVNiM05sZEhSaExYTjBiMjVsTFdScGMzQnNZWGt0YVc0dE1UazROUzVxY0djPS5qcGc=.jpg)
Розетський камінь спочатку був виставлений під невеликим кутом до горизонталі і впирався в металевий утримувач, який було зроблено спеціально для нього. Для цього на його боках зробили крихітні жолобки, щоб забезпечити надійне припасування утримувача. Спочатку він не мав захисного покриття, але 1847 року, попри наявність наглядачів, було вирішено помістити його в захисний каркас, щоб вберегти від доторків відвідувачів. Від 2004 року захищений камінь виставлений у спеціально побудованій оболонці в центрі Галереї єгипетських скульптур. Копія Розетського каменя тепер доступна в [en] Британського музею, без чохла і з правом вільно торкатися, як його бачили відвідувачі на початку 19-го століття.
1917 року музей був стурбований [en] наприкінці Першої світової війни, і Розетський камінь, разом з іншими пересувними цінними артефактами, перенесли в безпечне місце. Наступні два роки камінь провів на глибині 15 м на станції Лондонської поштової залізниці в Маунт-Плезант у районі [en]. За винятком воєнного часу, Розетський камінь лише одного разу покидав Британський музей: на один місяць у жовтні 1972 року, щоб бути виставленим разом із [en] в Луврі (Париж) на 150-річчя від моменту публікації цього листа. Навіть коли 1999 року проводили роботи з консервації Розетського каменя, це робили в галереї, щоб він залишався доступним для громадськості.
Прочитання Розетського каменя
До того, як відкрили Розетський камінь і розшифрували на ньому написане, ніхто не розумів стародавню єгипетську мову та її писемність. Цю здатність втратили ще перед падінням Римської імперії. Ще наприкінці періоду фараонів вживання ієрогліфічної писемності ставало дедалі вузькоспеціалізованішим. Станом на IV століття нашої ери небагато єгиптян вміли їх читати. Написи на пам'ятниках архітектури перестали робити після того, як 391 року римський імператор Феодосій I закрив усі нехристиянські храми. Останній відомий напис, датований 24 серпня 394 року, розташований на острові Філи й знаний під назвою графіті Ісмет-Ахома. Останній демотичний текст, також з острова Філи, написано 452 року.
На відміну від грецької та римської абеток, ієрогліфи зберегли вигляд малюнків, і класичні автори наголошували на цьому аспекті. У 5-му столітті жрець Гораполлон написав Ієрогліфіку - тлумачення майже 200 гліфів. Його роботу вважали авторитетною, однак вона багато в чому заводила на манівці. Ця та інші роботи були незборимою перешкодою на шляху до розуміння єгипетської писемності. У 9-10-му століттях [en] в [en] робили наступні спроби дешифрування. [en] та Ібн Вахшія були першими істориками, що вивчали ієрогліфи, порівнюючи їх з тогочасною коптською мовою, яку свого часу вживали коптські священики. Європейські вчені продовжили безплідні спроби дешифрувати ієрогліфи. Серед них [en] у 16 столітті, Атанасій Кірхер в 17-му, і Георг Соега у 18-му. Завдяки відкриттю Розетського каменя 1799 року з'явилася критично важлива інформація, якої якраз бракувало. Цю інформацію поступово розкрила низка науковців, і це зрештою дозволило Жанові-Франсуа Шампольйону розв'язати головоломку, яку Кірхер назвав загадкою Сфінкса.
Грецький текст
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODJMelpqTDFCdmNuTnZibDh4TTE5S1lXNWZNVGd3TXk1cWNHY3ZNakl3Y0hndFVHOXljMjl1WHpFelgwcGhibDh4T0RBekxtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
Грецький текст на Розетському камені став відправною точкою. Науковці добре знали давньогрецьку мову, але не знали подробиць її вживання в елліністичний період як урядової мови в птолемейському Єгипті; значні відкриття грецьких папірусів відбудуться ще нескоро. Отож, найперші переклади грецького тексту на камені свідчать про те, що перекладачі все ще билися над історичним контекстом і адміністративним та релігійним жаргоном. У квітні 1802 року на зборах [en] [en] усно представив англійський переклад грецького тексту.
Тим часом, 1801 року дві літографічні копії, зроблені в Єгипті, потрапили до Інституту Франції в Парижі. Там бібліотекар і антиквар [en] розпочав працювати над перекладом з грецької мови. Однак, практично відразу, за наказом Наполеона його направлено в інше місце, і він передав свою незавершену роботу колезі [en]. 1803 року Амейлон опублікував перші переклади грецького тексту, і латинською, і французькою мовою з метою їх максимального поширення[F]. У Кембриджі [en] намагався відтворити відсутній нижній правий кут грецького тексту. Він створив майстерну можливу реконструкцію, яку невдовзі поширювало Товариство антикварів разом зі своїми відбитками написів. Майже одночасно [en] в Геттінгені зробив новий латинський переклад грецького тексту, вперше опублікований 1803 року, який був точнішим, ніж переклад Амейлона[G]. Його передрукувало Товариство антикварів у спеціальному випуску журналу Archaeologia 1811 року, разом з раніше неопублікованим англомовним перекладом Вестона, розповіддю [en] та іншими документами[H].
Демотичний текст
На час відкриття каменя шведський дипломат і науковець [en] працював над маловідомим письмом, кілька взірців якого незадовго перед тим було знайдено в Єгипті, яке згодом стали називати демотичним. Він назвав його «коптським скорописом», бо був певен, що його застосовували для запису певного різновиду коптської мови (як прямого нащадка давньоєгипетської), утім воно мало небагато спільного з пізнішим коптським письмом. Французький сходознавець Антуан Ісаак Сильвестр де Сасі обговорював цю роботу з Окербладом, коли 1801 року міністр внутрішніх справ Франції [en] надіслав Сасі один з перших літографічних відбитків Розетського каменя. Сасі зрозумів, що середній текст на камені вирізьблений тим самим письмом. Разом з Окербладом вони взялися за роботу, зосередившись на середньому тексті і припустивши, що це письмо абеткове. Порівнюючи його з грецьким текстом, вони спробували визначити місця в цьому незрозумілому тексті, де могли траплятись грецькі імена. 1802 року Сильвестр де Сасі повідомив Чапталу, що він успішно визначив п'ять імен («Александрос», «Александрея», «Птолемайос», «Арсіное», а також птолемеєвий титул «Єпіфанес»)[C], а Окерблад опублікував абетку з 29 літер (понад половину з яких були правильними), які він розпізнав у грецьких іменах з демотичного тексту[D]. Втім, вони не змогли визначити решту символів у демотичному тексті, серед яких, як тепер відомо, окрім фонетичних, були ідеографічні та інші символи.
- Таблиця Йогана Девіда Окерблада з зображенням демотичних фонетичних знаків та їх коптських еквівалентів (1802)
- Копія демотичного тексту.
Ієрогліфічний текст
Сильвестр де Сасі зрештою облишив працювати з каменем, втім він зробив інший внесок. 1811 року, після розмови з китайським студентом про китайську писемність, Сасі врахував припущення Георга Соеги від 1797 року, що чужоземні імена в єгипетському ієрогліфічному написі, можливо, написані фонетичними символами. Він також пригадав, що ще 1761 року Жан-Жак Бартелемі припустив, що в ієрогліфічних написах символи, обведені картушем, це власні імена. Тож, коли 1814 року Томас Юнг, іноземний секретар Лондонського королівського товариства, написав йому про камінь, Сильвестр де Сасі запропонував у відповідь, що, намагаючись прочитати ієрогліфічний текст, Юнгові слід шукати картуші, що можуть містити грецькі імена, і спробувати розпізнати в них фонетичні символи.
Зробивши так, Юнг отримав два результати, котрі проторували шлях до остаточного розшифрування. У ієрогліфічному тексті він розпізнав фонетичні символи «p t o l m e s» (у сучасній транслітерації «p t w l m y s»), якими було написано грецьке ім'я «Птолемайос». Він помітив також, що ці знаки схожі на відповідні символи демотичного письма. Далі він знайшов аж 80 подібностей між знаками ієрогліфічного та демотичного текстів на камені. Це було важливе відкриття, адже раніше вважали, що ці два письма не мають між собою нічого спільного. Завдяки цьому він дійшов правильного висновку, що демотичне письмо має не лише фонетичні символи, а й ідеографічні, що походять від ієрогліфів[I]. Нові висновки Юнга відіграли важливу роль у великій статті «Єгипет», яку він написав 1819 року для Енциклопедії Британіка[J]. Проте, йому не вдалося просунутись далі.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekl4TDBwbFlXNHRSbkpoYmlWRE15VkJOMjlwYzE5RGFHRnRjRzlzYkdsdmJpVXlRMTlpZVY5TUpVTXpKVUU1YjI1ZlEyOW5ibWxsZEM1cWNHY3ZNVGd3Y0hndFNtVmhiaTFHY21GdUpVTXpKVUUzYjJselgwTm9ZVzF3YjJ4c2FXOXVKVEpEWDJKNVgwd2xRek1sUVRsdmJsOURiMmR1YVdWMExtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWlMMkl6TDBOb1lXMXdiMnhzYVc5dVgzUmhZbXhsTG1wd1p5OHhPREJ3ZUMxRGFHRnRjRzlzYkdsdmJsOTBZV0pzWlM1cWNHYz0uanBn.jpg)
1814 року Юнг розпочав листування про камінь з Жаном-Франсуа Шампольйоном, гренобльським викладачем, автором наукової праці про Стародавній Єгипет. 1822 року Шампольйон бачив копії коротких ієрогліфічного та грецького написів на обеліску з острова Філи, де [en] уже орієнтовно визначив імена «Птолемей» і «Клеопатра» обома мовами. Завдяки цьому Шампольйон визначив фонетичні символи k l e o p a t r a (тепер транслітерується як q l i҆ w p ꜣ d r ꜣ.t). На підставі цього та іноземних імен на Розетському камені, він швидко, до 14 вересня, склав абетку фонетичних ієрогліфічних знаків і 27 вересня публічно оголосив про це на лекції в Академії написів та красного письменства. В той самий день він надіслав секретареві цієї Академії [en] свого знаменитого «[en]», де докладніше описав своє відкриття[K]. У постскриптумі Шампольйон зазначає, що грецькі та єгипетські імена, як видається, містять схожі символи. Це припущення підтвердилося 1823 року, коли він визначив імена фараонів Рамсеса і Тутмоса, написані в картуші на археологічній ділянці Абу-Сімбел. Ці значно старіші ієрогліфічні написи скопіював був Бенкс, а [en] надіслав їх Шампольйону[M]. Відтоді історії Розетського каменя та [en] починають жити своїм окремим життям, адже, пишучи свою граматику давньоєгипетської мови і словник ієрогліфів, Шампольйон звертався і до багатьох інших текстів.
Подальша праця
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWpMMk16TDBOdmNIbGZiMlpmVW05elpYUjBZVjlUZEc5dVpTNXFjR2N2TWpJd2NIZ3RRMjl3ZVY5dlpsOVNiM05sZEhSaFgxTjBiMjVsTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Праця з каменем тепер зосередилась на спробах повніше зрозуміти тексти та їх контексти шляхом порівняння трьох версій між собою. 1824 року спеціаліст з класичної філології Антуан Жан Летронн пообіцяв підготувати для Шампольйона новий буквальний переклад грецького тексту. Шампольйон натомість обіцяв проаналізувати всі місця, в яких ці три тексти, судячи з усього, різняться. Коли 1832 року Шампольйон раптово помер, то його чернетку з цим аналізом ніде не могли знайти, тож робота Летронна застопорилася. Коли 1838 року помер колишній учень і помічник Шампольйона [en], то серед його паперів знайшовся цей аналіз та інші відсутні чернетки. Тоді виявилося, що власна публікація Сальволіні на тему каменя, опублікована 1837 року, була плагіатом[O]. Летронн, нарешті, зміг завершити свій коментар до грецького тексту і свій новий французький переклад, який з'явився 1841 року[P]. На початку 1850-х років німецькі єгиптологи Гайнріх Бруґш і [en] опублікували виправлений латинський переклад, зроблений на основі демотичного та ієрогліфічного текстів[Q][R]. 1858 року з'явився перший англомовний переклад, виконаний трьома членами [en] Пенсільванського університету[S].
Питання про те, чи був один з трьох текстів стандартним варіантом, а два інші - його перекладами, залишається дискусійним. 1841 року Летронн спробував показати, що первісним був грецький варіант, складений єгипетським урядом під керуванням македонських Птолемеїв[P]. З-поміж нещодавніх авторів, Джон Рей твердив, що «ієрогліфи були найважливішим письмом на камені: їх мали читати боги, а також найученіші жерці». Філіп Дершен і Гайнц Йозеф Тіссен натомість твердили, що всі три версії складено одночасно, тоді як Стівен Квірк вбачає в указі «складне сплетіння трьох живих текстових традицій». [en] зазначає, що ієрогліфічна версія відхиляється від архаїчного формалізму й часом більше нагадує мову демотичної частини, яку жерці частіше вживали в повсякденному житті. Той факт, що три версії не збігаються слово в слово пояснює, чому дешифрувати його виявилося складніше, ніж спочатку очікували, особливо тим першим дослідникам, які сподівались знайти точний двомовний ключ до єгипетських ієрогліфів.
Суперечка за першість
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWtMMlEzTDFCc1lXTmxYMlJsYzE5bFkzSnBkSFZ5WlhOZlJtbG5aV0ZqTG1wd1p5OHlNakJ3ZUMxUWJHRmpaVjlrWlhOZlpXTnlhWFIxY21WelgwWnBaMlZoWXk1cWNHYz0uanBn.jpg)
Навіть до афери Сальволіні, суперечки щодо пріоритету і плагіату змережували історію дешифрування. У своєму Lettre à M. Dacier 1822 року Шампольйон визнає працю Томаса Юнга, але, на думку британських критиків, не повністю. Наприклад, [en], редактор відділу енциклопедії Британіка (де 1819 року було опубліковано статтю Юнга), анонімно 1823 року написав низку оглядових статей в [en], у яких хвалив працю Юнга і твердив, що «недобросовісний» Шампольйон сплагіатив її. Ці статті переклав на французьку мову [en] і 1827 року вони вийшли як книга[N]. Власна публікація Юнга 1823 року підтвердила його внесок[L]. Ранні смерті Юнга (1829) і Шампольйона (1832) не поклали край цим суперечкам. У своїй авторитетній праці про камінь 1904 року куратор Британського музею Е. А. Волліс Бадж приділяє більше уваги внескові Юнга, ніж Шампольйона. На початку 1970-х років французькі відвідувачі скаржилися на те, що портрет Шампольйона меншого розміру, ніж портрет Юнга на сусідній панелі. Англійські відвідувачі скаржилися, що все навпаки. Насправді ж портрети були однакового розміру.
Прохання про повернення каменя до Єгипту
Єгипет вперше попросив повернути Розетський камінь у липні 2003 року, на 250-річчя Британського музею. Захі Хавасс, тодішній голова єгипетської Вищої ради старожитностей, попросив повернути стелу до Єгипту, зазначивши, що це «ікона нашої єгипетської ідентичності». Він повторив пропозицію через два роки в Парижі, вказавши камінь серед кількох основних елементів, що належать до єгипетської культурної спадщини. У цей перелік також входять: культове погруддя Нефертіті в Єгипетському музеї Берліна; Піраміда Хеопса, статуя [en] в музеї Ремера-Пеліцеуса в Гільдесгаймі (Німеччина); Дендерський храмовий зодіак у Луврі (Париж); і [en] в Музеї витончених мистецтв (Бостон).
2005 року Британський музей подарував Єгипту повнорозмірну копію стели. Спочатку вона виставлялась в оновленому Рашидському національному музеї поблизу від того місця, де знайшли камінь. У листопаді 2005 року Хавасс попросив позичити Розетський камінь на три місяці, знову повторивши, що кінцевою метою є повернення назавжди. У грудні 2009 року він запропонував відмовитися від своєї вимоги про повернення назавжди, якщо Британський музей позичить Єгипту камінь на три місяці на відкриття Великого Єгипетського музею в Гізі у 2013 році. На ці вимоги йому відмовлено.
Як зауважив [en]: «може настати день, коли камінь вже пробуде в Британському музеї довше, ніж у Розетті». Національні музеї зазвичай різко виступають проти того, щоб повертати на батьківщину об'єкти міжнародного культурного значення, на кшталт Розетського каменя. У відповідь на неодноразові прохання Греції про повернення Мармуру Елгіна з Парфенона та аналогічні запити в інших музеях світу, 2002 року понад 30 провідних музеїв світу, зокрема Британський музей, Лувр, Пергамський музей у Берліні та Музей Метрополітен у Нью-Йорку — опублікували спільну заяву, оголосивши, що «набуті в минулому об'єкти слід розглядати у світлі відмінних чутливостей і цінностей, що віддзеркалюють ту попередню епоху» і що «музеї служать не лише громадянам однієї країни, а всім народам».
Ідіоматичне вживання
Термін Розетський камінь вживають ідіоматично, щоб позначити важливий ключ у процесі розшифровки закодованої інформації, особливо коли маленьку, але репрезентативну вибірку визнають ключем до розуміння більшого цілого. Згідно з Оксфордським словником англійської мови, перше вживання терміна в переносному значенні з'явилося у виданні Британіки 1902 року, в статті про хімічний аналіз глюкози. Інший вжиток фрази трапляється в романі Герберта Уеллса 1933 року Форма прийдешнього, де головний герой знаходить рукопис, написаний скорописом, що дає ключ до розуміння додаткового фрагментарного матеріалу, накиданого звичайним письмом, і від руки, і на друкарській машинці.
Відтоді цей термін широко вживають в інших контекстах. Наприклад, Теодор Генш у своїй статті 1979 року в Scientific American про спектроскопію писав, що «спектр атома водню виявився розетським каменем сучасної фізики: щойно цю модель вдалося розшифрувати, багато чого іншого стало також зрозумілим». Повне розуміння ключового набору генів у людському лейкоцитарному антигені називали «Розетським каменем імунології». Квітучу рослину Гусимка звичайна називали «Розетським каменем цвітіння». Гамма-спалахи (GRB), відкриті в сукупності з надновою, називали розетським каменем для розуміння походження гамма-спалахів. Метод [en] називали розетським каменем для клініцистів, що намагаються зрозуміти складний процес, у якому лівий шлуночок у людському серці може заповнитись під час різних форм [en].
Цю назву стали також використовувати для різних форм перекладацького програмного забезпечення. [en] — це бренд програмного забезпечення для вивчення мови, що належить американській компанії Rosetta Stone Ltd. «Rosetta» — це назва «спрощеного динамічного перекладача», який дозволяє додаткам, скомпільованим для процесорів PowerPC, працювати на комп'ютерах Apple, що використовують процесор x86. «Розетта» — інструмент онлайн-перекладу для локалізації програмного забезпечення, що розробляється і підтримується Canonical Ltd. в рамках проєкту Launchpad. Rosetta@home — це проєкт розподілених обчислень для передбачення структури білків виходячи з послідовності їх амінокислот (або переклад послідовності в структуру). об'єднує навколо себе спеціалістів з іноземних мов та носіїв мови з метою розробки значущого дослідження і майже постійного архіву з 1500 мов з таким розрахунком, що він залишатиметься придатним від 2000 до 12000 року н. е. Європейське космічне агентство запустило космічний апарат Розетта для дослідження комети Чурюмова — Герасименко, сподіваючись, що визначення її складу допоможе зрозуміти походження Сонячної системи.
Див. також
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Category:Rosetta Stone |
- Бегістунський напис — важливий для дешифрування клинописного письма.
- Єгипетсько–британські відносини
- Транслітерація давньоєгипетської мови
- Стела Мернептаха
Джерела
Хронологія ранніх публікацій про Розетський камінь
- ^ 1799: Courrier de l'Égypte no. 37 (29 Fructidor year 7, i.e. 1799) p. 3 Retrieved July 15, 2018
- ^ 1802: "Domestic Occurrences: March 31st, 1802" in vol. 72 part 1 p. 270 http://babel.hathitrust.org/cgi/pt?id%3Dmdp.39015027527129 Retrieved July 14, 2010]
- ^ 1802: , Lettre au Citoyen Chaptal, Ministre de l'intérieur, Membre de l'Institut national des sciences et arts, etc: au sujet de l'inscription Égyptienne du monument trouvé à Rosette. Paris, 1802 Retrieved July 14, 2010
- ^ 1802: , Lettre sur l'inscription Égyptienne de Rosette: adressée au citoyen Silvestre de Sacy, Professeur de langue arabe à l'École spéciale des langues orientales vivantes, etc.; Réponse du citoyen Silvestre de Sacy. Paris: L'imprimerie de la République, 1802
- ^ 1803: "Has tabulas inscriptionem ... ad formam et modulum exemplaris inter spolia ex bello Aegyptiaco nuper reportati et in Museo Britannico asservati suo sumptu incidendas curavit Soc. Antiquar. Londin. A.D. MDCCCIII" in vol. 4 plates 5–7
- ^ 1803: , Éclaircissemens sur l'inscription grecque du monument trouvé à Rosette, contenant un décret des prêtres de l'Égypte en l'honneur de Ptolémée Épiphane, le cinquième des rois Ptolémées. Paris: Institut National, 1803 Retrieved July 14, 2010
- ^ 1803: , "Commentatio in inscriptionem Graecam monumenti trinis insigniti titulis ex Aegypto Londinum apportati" in Commentationes Societatis Regiae Gottingensis vol. 15 (1800–1803) p. 260 ff.
- ^ a b 1811: Matthew Raper, et al., "Rosetta stone, brought to England in 1802: Account of, by Matt. Raper; with three versions: Greek, English translation by S. Weston, Latin translation by Prof. Heyne; with notes by Porson, Taylor, Combe, Weston and Heyne" in Archaeologia vol. 16 (1810–1812) pp. 208–263
- ^ 1817: Thomas Young, "Remarks on the Ancient Egyptian Manuscripts with Translation of the Rosetta Inscription" in Archaeologia vol. 18 (1817) Retrieved July 14, 2010 (see pp. 1–15)
- ^ 1819: Thomas Young, "Egypt" in Encyclopædia Britannica, supplement vol. 4 part 1 (Edinburgh: Chambers, 1819) Retrieved July 14, 2010 (see pp. 86–195)
- ^ 1822: J.-F. Champollion, (Paris, 1822) At Gallica: Retrieved July 14, 2010 at French Wikisource
- ^ 1823: Thomas Young, An account of some recent discoveries in hieroglyphical literature and Egyptian antiquities: including the author's original alphabet, as extended by Mr. Champollion, with a translation of five unpublished Greek and Egyptian manuscripts (London: John Murray, 1823) Retrieved July 14, 2010
- ^ 1824: J.-F. Champollion, Précis du système hiéroglyphique des anciens Égyptiens. Paris, 1824 Online version at archive.org 2nd ed. (1828) At Gallica: Retrieved July 14, 2010
- ^ 1827: James Browne, Aperçu sur les hiéroglyphes d'Égypte et les progrès faits jusqu'à présent dans leur déchiffrement (Paris, 1827; based on a series of articles in beginning with no. 55 (February 1823) pp. 188–197) Retrieved July 14, 2010
- ^ 1837: , "Interprétation des hiéroglyphes: analyse de l'inscription de Rosette" in Revue des deux mondes vol. 10 (1937) At French Wikisource
- ^ a b 1841: , Inscription grecque de Rosette. Texte et traduction littérale, accompagnée d'un commentaire critique, historique et archéologique. Paris, 1840 (issued in , ed., Fragmenta historicorum Graecorum vol. 1 (Paris: Didot, 1841)) Retrieved July 14, 2010 (see end of volume)
- ^ 1851: H. Brugsch, Inscriptio Rosettana hieroglyphica, vel, Interpretatio decreti Rosettani sacra lingua litterisque sacris veterum Aegyptiorum redactae partis ... accedunt glossarium Aegyptiaco-Coptico-Latinum atque IX tabulae lithographicae textum hieroglyphicum atque signa phonetica scripturae hieroglyphicae exhibentes. Berlin: Dümmler, 1851 Retrieved July 14, 2010
- ^ 1853: , Inscriptionis Rosettanae hieroglyphicae decretum sacerdotale. Leipzig: Libraria Dykiana, 1853 Retrieved July 14, 2010
- ^ 1858: Report of the committee appointed by the Philomathean Society of the University of Pennsylvania to translate the inscription on the Rosetta stone. Philadelphia, 1858
Примітки
- Bierbrier (1999) pp. 111–113
- Parkinson et al. (1999) p. 23
- Synopsis (1847) pp. 113–114
- Miller et al. (2000) pp. 128–132
- Middleton and Klemm (2003) pp. 207–208
- The Rosetta Stone
- Ray (2007) p. 3
- Parkinson et al. (1999) p. 28
- Parkinson et al. (1999) p. 20
- Budge (1913) pp. 2–3
- Budge (1894) p. 106
- Budge (1894) p. 109
- Parkinson et al. (1999) p. 26
- Parkinson et al. (1999) p. 25
- Clarysse and Van der Veken (1983) pp. 20–21
- Parkinson et al. (1999) p. 29
- Shaw & Nicholson (1995) p. 247
- Tyldesley (2006) p. 194
- Clayton (2006) p. 211
- Bevan (1927) pp. 252–262
- Assmann (2003) p. 376
- Clarysse (1999) p. 51, with references there to Quirke and Andrews (1989)
- Bevan (1927) pp. 264–265
- Ray (2007) p. 136
- Parkinson et al. (1999) p. 30
- Shaw (2000) p. 407
- Walker and Higgs (editors, 2001) p. 19
- Bagnall and Derow (2004) (no. 137 in online version)
- Budge (1904); Budge (1913)
- Bevan (1927) pp. 263–268
- Simpson (n. d.); a revised version of Simpson (1996) pp. 258–271
- Quirke and Andrews (1989)
- Parkinson (2005) p. 14
- Parkinson (2005) p. 17
- Parkinson (2005) p. 20
- Budge (1913) p. 1
- Benjamin, Don C. (2009). . Fortress Press. с. 33. ISBN . Архів оригіналу за 12 жовтня 2013. Процитовано 14 липня 2011.
- Adkins (2000) p. 38
- Gillispie (1987) pp. 1–38
- Wilson (1803) vol. 2 pp. 274–284
- Parkinson et al. (1999) p. 21
- Burleigh (2007) p. 212
- Burleigh (2007) p. 214
- Budge (1913) p. 2
- Parkinson et al. (1999) pp. 21–22
- Andrews (1985) p. 12
- Parkinson (2005) pp. 30–31
- Parkinson (2005) p. 31
- Parkinson (2005) p. 7
- Parkinson (2005) p. 47
- Parkinson (2005) p. 32
- Parkinson (2005) p. 50
- Parkinson (2005) pp. 50–51
- Ray (2007) p. 11
- Iversen (1993) p. 30
- Parkinson et al. (1999) pp. 15–16
- El Daly (2005) pp. 65–75
- Ray (2007) pp. 15–18
- Ray (2007) pp. 20–24
- Powell, Barry B. (2009). (англ.). John Wiley & Sons. с. 91. ISBN . Архів оригіналу за 20 вересня 2020. Процитовано 25 квітня 2019.
- Andrews (1985) p. 13
- Budge (1904) pp. 27–28
- Parkinson et al. (1999) p. 22
- Robinson (2009) pp. 59–61
- Robinson (2009) p. 61
- Robinson (2009) pp. 61–64
- Parkinson et al. (1999) p. 32
- Budge (1913) pp. 3–6
- E. Agazzi; M. Pauri (2013). The Reality of the Unobservable: Observability, Unobservability and Their Impact on the Issue of Scientific Realism. Springer Science & Business Media. с. 98—99. ISBN .
- Dewachter (1990) p. 45
- Quirke and Andrews (1989) p. 10
- Parkinson et al. (1999) pp. 30–31
- Parkinson et al. (1999) pp. 35–38
- Robinson (2009) pp. 65–68
- Budge (1904) vol. 1 pp. 59–134
- Edwardes and Milner (2003)
- Sarah El Shaarawi (5 жовтня 2016). . Newsweek – Middle East. Архів оригіналу за 20 липня 2019. Процитовано 25 квітня 2019.
- «Rose of the Nile» (2005)
- Huttinger (2005)
- «Antiquities wish list» (2005)
- «Rosetta Stone row» (2009)
- Ray (2007) p. 4
- Bailey (2003)
- Oxford English dictionary (1989) s.v. «Rosetta stone» [Архівовано 20 червня 2011 у Archive.is]
- «International Team»
- Simpson and Dean (2002)
- Cooper (2010)
- Nishimura and Tajik (1998)
Бібліографія
- Adkins, Lesley; Adkins, R. A. (2000). The keys of Egypt: the obsession to decipher Egyptian hieroglyphs. HarperCollins. ISBN .
- Allen, Don Cameron (1960). The predecessors of Champollion. Proceedings of the American Philosophical Society. 144 (5): 527—547.
- Andrews, Carol (1985). The British Museum book of the Rosetta stone. British Museum Press. ISBN .
- Assmann, Jan; Jenkins, Andrew (2003). . Harvard University Press. ISBN . Архів оригіналу за 2 лютого 2021. Процитовано 21 липня 2010.
- . Al-Ahram Weekly. 20 липня 2005. Архів оригіналу за 16 вересня 2010. Процитовано 18 липня 2010.
- Bagnall, R. S.; Derow, P. (2004). . Blackwell. ISBN . Архів оригіналу за 28 грудня 2010. Процитовано 18 липня 2010.
- Bailey, Martin (21 січня 2003). . Forbes.com. Архів оригіналу за 19 серпня 2019. Процитовано 6 липня 2010.
- (1927). The House of Ptolemy. Methuen. Процитовано 18 липня 2010.
- Bierbrier, M. L. (1999). The acquisition by the British Museum of antiquities discovered during the French invasion of Egypt. У Davies, W. V (ред.). Studies in Egyptian Antiquities. (British Museum Publications).
- Brown, V. M.; Harrell, J. A. (1998). Aswan granite and granodiorite. Göttinger Miszellen. 164: 133—137.
- (1894). The mummy: chapters on Egyptian funereal archaeology. Cambridge University Press. Процитовано 19 липня 2010.
- (1904). . Kegan Paul. ISBN . Архів оригіналу за 21 серпня 2019. Процитовано 18 липня 2010.
- (1913). The Rosetta Stone. British Museum. Процитовано 12 червня 2010.
- Burleigh, Nina (2007). Mirage: Napoleon's scientists and the unveiling of Egypt. HarperCollins. ISBN .
- Clarysse, G. W.; Van der Veken, G. (1983). The eponymous priests of Ptolemaic Egypt (P. L. Bat. 24): Chronological Lists of the Priests of Alexandria and Ptolemais with a Study of the Demotic Transcriptions of Their Names. Assistance by S. P. Vleeming. Leiden: Brill. ISBN .
- Clayton, Peter A. (2006). Chronicles of the Pharaohs: the reign-by-reign record of the rulers and dynasties of Ancient Egypt. Thames & Hudson. ISBN .
- Cooper, Keith (14 квітня 2010). . Astronomy Now Online. Архів оригіналу за 19 серпня 2019. Процитовано 4 липня 2010.
- Dewachter, M. (1990). Champollion : un scribe pour l'Égypte (фр.). Gallimard. ISBN .
- Downs, Jonathan (2008). Discovery at Rosetta: the ancient stone that unlocked the mysteries of Ancient Egypt. Skyhorse Publishing. ISBN .
- Edwardes, Charlotte; Milner, Catherine (20 липня 2003). . Дейлі телеграф. Архів оригіналу за 29 березня 2019. Процитовано 5 жовтня 2006.
- El-Aref, Nevine (30 листопада 2005). . . Архів оригіналу за 9 жовтня 2006. Процитовано 6 жовтня 2006.
- El Daly, Okasha (2005). . UCL Press. ISBN . Архів оригіналу за 8 серпня 2020. Процитовано 20 липня 2010.
- Gillispie, C. C.; Dewachter, M. (1987). Monuments of Egypt: the Napoleonic edition. Princeton University Press. с. 1—38.
- . Egyptian Royal Genealogy. Архів оригіналу за 8 листопада 2017. Процитовано 12 червня 2010.
- Huttinger, Henry (28 липня 2005). . Cairo Magazine. Архів оригіналу за 1 грудня 2005. Процитовано 6 жовтня 2006.
- . The National Institute of Allergy and Infectious Diseases. 6 вересня 2000. Архів оригіналу за 9 серпня 2007. Процитовано 23 листопада 2006.
- Kitchen, Kenneth A. (1970). Two donation stelae in the Brooklyn Museum. Journal of the American Research Center in Egypt. 8.
- Meyerson, Daniel (2004). The linguist and the emperor: Napoleon and Champollion's quest to decipher the Rosetta Stone. Ballantine Books. ISBN .
- Middleton, A.; Klemm, D. (2003). The geology of the Rosetta Stone. Journal of Egyptian Archaeology. 89: 207—216. doi:10.1177/030751330308900111.
- Miller, E. та ін. (2000). The examination and conservation of the Rosetta Stone at the British Museum. У Roy, A.; Smith, P (ред.). Tradition and Innovation. (British Museum Publications). с. 128—132.
- Nicholson, P. T.; Shaw, I. (2000). Ancient Egyptian materials and technology. Cambridge University Press.
- Nishimura, Rick A.; Tajik, A. Jamil (23 квітня 1998). Evaluation of diastolic filling of left ventricle in health and disease: Doppler echocardiography is the clinician's Rosetta Stone. Journal of the American College of Cardiology. 30 (1): 8—18. doi:10.1016/S0735-1097(97)00144-7. PMID 9207615. Архів оригіналу за 4 січня 2013. Процитовано 5 липня 2010.
- . Oxford University Press. 1989. ISBN . Архів оригіналу за 25 червня 2006. Процитовано 26 квітня 2019.
- ; Diffie, W.; Simpson, R. S. (1999). . University of California Press. ISBN . Архів оригіналу за 9 березня 2021. Процитовано 12 червня 2010.
- (2005). The Rosetta Stone. British Museum objects in focus. British Museum Press. ISBN .
- Quirke, Stephen; Andrews, Carol (1989). The Rosetta Stone. Abrams. ISBN .
- (2007). . Harvard University Press. ISBN . Архів оригіналу за 2 квітня 2021. Процитовано 12 червня 2010.
- Robinson, Andrew (2009). Lost languages: the enigma of the world's undeciphered scripts. Thames & Hudson. ISBN .
- . The British Museum. Архів оригіналу за 16 жовтня 2012. Процитовано 12 червня 2010.
- . BBC News. 8 грудня 2009. Архів оригіналу за 14 березня 2021. Процитовано 14 липня 2010.
- Shaw, Ian (2000). The Oxford history of Ancient Egypt. Oxford University Press. ISBN .
- Simpson, Gordon G.; Dean, Caroline (12 квітня 2002). Arabidopsis, the Rosetta Stone of flowering time?. Science. 296 (5566): 285—289. Bibcode:2002Sci...296..285S. doi:10.1126/science.296.5566.285. PMID 11951029.
- Shaw, Ian; Nicholson, Paul (1995). The Dictionary of Ancient Egypt. Harry N. Abrams. ISBN .
- Simpson, R. S. (1996). Demotic grammar in the Ptolemaic sacerdotal decrees. Griffith Institute. ISBN .
- Simpson, R. S. (n.d.). . The British Museum. Архів оригіналу за 6 липня 2010. Процитовано 21 липня 2010.
{{}}
: Cite має пустий невідомий параметр:|df=
() - ; Valbelle, Dominique (2002). The Rosetta Stone: the story of the decoding of hieroglyphics. Four Walls Eight Windows. ISBN .
- Spencer, Neal; Thorne, C. (2003). Book of Egyptian hieroglyphs. British Museum Press, Barnes & Noble. ISBN .
- Synopsis of the Contents of the British Museum. British Museum. 1847.
- (2006). Chronicle of the Queens of Egypt. Thames & Hudson. ISBN .
- Walker, Susan; Higgs, Peter (editors) (2001). Cleopatra of Egypt. British Museum Press. ISBN .
- Wilson, Robert Thomas (1803). . Military Library. Архів оригіналу за 2 лютого 2021. Процитовано 19 липня 2010.
Посилання
- . Архів оригіналу за 15 вересня 2018. Процитовано 25 квітня 2019.
- . Howstuffworks.com. Архів оригіналу за 26 вересня 2017. Процитовано 25 квітня 2019.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Rozetskij kamin granodioritova stela sho yiyi 1799 roku znajshla francuzka armiya Napoleona Na nij visicheno tri versiyi en vidanogo v Memfisi Yegipet 196 roku do n e za chasiv pravlinnya dinastiyi Ptolemeyiv vid imeni carya Ptolemeya V Verhnij i serednij napisi zrobleno davnoyegipetskoyu movoyu vidpovidno davnoyegipetskimi iyeroglifami svyashennoyu movoyu zherciv i demotichnim pismom poshirenim u todishnyu epohu skoropisom a nizhnij napis zrobleno odniyeyu z davnogreckih mov kojne Isnuyut lishe neznachni vidminnosti mizh troma versiyami ukazu tozh Rozetskij kamin stav klyuchem do rozshifruvannya yegipetskih iyeroglifiv i cim vidkriv vikno v istoriyu Starodavnogo Yegiptu Rozetskij kaminRozetskij kamin u Britanskomu muzeyi c Hans Hillewaert 2007 Krayina YegipetTip artefakt d i Bilingva paleografiya Visota 112 3 smMaterial granodioritData zasnuvannya 196 do n e Mediafajli u Vikishovishi Vvazhayut sho cej kamin visichenij v ellinistichnij period spochatku buv vistavlenij u hrami mozhlivo v susidnomu Sayisi Jogo jmovirno perevezli v piznij antichnosti abo v mamelyuckij period i zreshtoyu vikoristali yak budivelnij material pid chas budivnictva en poblizu mistechka Rozetta nini Rashid sho v delti Nilu nepodalik vid Aleksandriyi U lipni 1799 roku pid chas napoleonivskoyi kampaniyi v Yegipti jogo zanovo vidkriv francuzkij lejtenant en Ce buv pershij davnoyegipetskij dvomovnij napis vidnajdenij u nash chas i vin viklikav shirokij suspilnij interes zavdyaki perspektivam rozshifruvati en iyeroglifichnu movu Litografichni kopiyi ta en pochali poshiryuvati sered yevropejskih muzeyiv i vchenih Britanci peremogli francuziv i pislya en privezli kamin do Londona Pochinayuchi z 1802 roku majzhe bezperervno vin dostupnij shirokomu zagalovi v Britanskomu muzeyi i ye tam najvidviduvanishim eksponatom Vivchennya ukazu vzhe trivalo koli 1803 roku z yavivsya pershij povnij pereklad greckogo tekstu 1822 roku Zhan Fransua Shampoljon ogolosiv pro transliteraciyu yegipetskih pisemnostej Utim minuv she deyakij chas persh nizh naukovci nauchilis upevneno chitati yegipetski napisi ta literaturu Golovnimi krokami na shlyahu do rozshifruvannya buli viznannya sho kamin proponuye tri versiyi odnogo j togo samogo tekstu 1799 sho v demotichnomu teksti inozemni imena zapisano fonetichnimi simvolami 1802 sho iyeroglifichnij tekst maye taku samu osoblivist i glibinno podibnij do demotichnogo Tomas Yung 1814 i sho fonetichni simvoli vzhito ne lishe dlya inozemnih imen ale j dlya zapisu ridnih yegipetskih sliv Shampolon 1822 1824 Zgodom viyavleno tri inshi fragmentarni kopiyi cogo zh ukazu Krim togo nini vidomi j inshi podibni yegipetski dvomovni abo trimovni napisi zokrema dva en sho jomu pereduvali en 238 r do n e i en bl 218 do n e Otzhe Rozetskij kamin bilshe ne ye unikalnim ale vin buv neobhidnim klyuchem do suchasnogo rozuminnya davnoyegipetskoyi literaturi ta civilizaciyi Termin Rozetskij kamin nini vzhivayut v inshih kontekstah shob poznachiti neobhidnij klyuch do novoyi galuzi znan OpisU togochasnomu katalozi predmetiv yaki viyavila francuzka ekspediciya j 1801 roku peredala anglijskim vijskam Rozetskij kamin znachitsya yak chornij kamin granodiorit sho maye tri napisi znajdenij u Rozetti Cherez deyakij chas pislya pributtya kamenya do Londona napisi na nomu pofarbovano biloyu krejdoyu shob zrobiti yih rozbirlivishimi a reshtu poverhni pokrito sharom karnaubskogo vosku shob zahistiti artefakt vid palciv vidviduvachiv Ce nadalo kamenyu temnogo koloru vnaslidok chogo jogo potim pomilkovo identifikuvali yak chornij bazalt 1999 roku nasharuvannya znyali todi vidkrilisya originalnij temno sirij vidtinok kamenya blisk jogo kristalichnoyi strukturi i rozheva zhila sho peretinaye verhnij livij kut Porivnyannya z yegipetskimi zrazkami girskih porid u en zasvidchilo blizku podibnist do porodi z nevelikoyi granodioritovoyi kamenolomni v en na Zahidnomu berezi Nilu v regioni Asuan sho na zahid vid Elefantini Taka rozheva zhila ye tipovoyu dlya granodioritu z cogo regionu Rozetskij kamin maye visotu 1123 mm u svoyij najvishij tochci shirinu 757 mm i tovshinu 284 mm vazhit priblizno 760 kg Maye tri napisi verhnij z nih zapisanij davnoyegipetskimi iyeroglifami serednij yegipetskim demotichnim pismom a nizhnij davnogreckoyu movoyu Licova poverhnya vidpolirovana i napisi na nij visicheni negliboko Pravij i livij boki kamenya gladki ale zadnij bik obroblenij grubo imovirno tomu sho pislya vstanovlennya jogo ne malo buti vidno Pervisnij viglyad steli Odna z mozhlivih rekonstrukcij pervisnogo viglyadu steli Rozetskij kamin ye fragmentom bilshoyi steli Zhodnih dodatkovih ulamkiv pid chas podalshih poshukiv na tomu misci ne znajdeno Cherez poshkodzhennya zhoden z troh tekstiv ne ye absolyutno povnim Verhnij napis sho skladayetsya z yegipetskih iyeroglifiv postrazhdav najbilshe Mozhna pobachiti lishe 14 ostannih ryadkiv iyeroglifichnogo tekstu z pravogo krayu zhodnogo ryadka ne vcililo a z livogo zalishilos dva Nastupnij napis z demotichnim tekstom zberigsya najkrashe vin skladayetsya z 32 ryadkiv z yakih pershi 14 mayut neveliki poshkodzhennya z pravogo krayu Ostannij napis z greckim tekstom mistit 54 ryadki z yakih pershi 27 zbereglisya v povnomu obsyazi reshta dedali korotshimi urivkami vnaslidok diagonalnogo zlamu v pravomu nizhnomu kuti kamenya Povnu dovzhinu iyeroglifichnogo tekstu i zagalnij rozmir pervisnoyi steli fragmentom yakoyi ye Rozetskij kamin mozhna ociniti na osnovi analogichnih zberezhenih stel zokrema inshih kopij cogo samogo ukazu Bilsh rannya stela z en zvedena 238 r do n e za chasiv pravlinnya Ptolemeya III maye rozmiri 2190 mm zavvishki i 820 mm zavshirshki Vona mistit 36 ryadkiv iyeroglifichnogo tekstu 73 ryadki demotichnogo tekstu i 74 davnogreckoyu movoyu Teksti mayut podibnu dovzhinu Porivnyavshi ci teksti mozhna pripustiti sho u verhnij chastini Rozetskogo kamenya vtracheni dodatkovi 14 abo 15 ryadkiv iyeroglifichnogo napisu a ce she 300 mm Podibno do Kanopuskoyi steli okrim napisiv tam jmovirno bulo zobrazheno scenu na yakij car postaye pered bogami a nad usima nimi krilatij disk Perelicheni analogiyi a takozh iyeroglifichnij znak na poznachennya steli na samomu kameni div en dozvolyayut pripustiti sho vona spochatku mala zaokruglenij verh Za pidrahunkami pervisna visota steli stanovila blizko 149 sm Memfiskij ukaz i jogo kontekstTekst na kameni yavlyaye soboyu podyaku yaku 196 do n e yegipetski zherci adresuvali Ptolemeyu V Epifanu chergovomu monarhu z dinastiyi Ptolemeyiv Pochatok tekstu Novomu caryu yakij otrimav carstvo vid batka V ellinistichnij period bulo bagato shozhih dokumentiv napisanih dvoma chi troma movami sho zgodom dopomoglo lingvistam u vivchenni zniklih mov Stelu zveli pislya koronaciyi carya Ptolemeya V Na nij napisano ukaz yakim vstanovleno bozhestvennij kult novogo pravitelya Ukaz vidav z yizd zherciv sho zibralisya v Memfisi Data znachitsya yak 4 Xandicus za en i 18 en za yegipetskim kalendarem sho vidpovidaye 27 bereznya 196 roku do nashoyi eri Vkazano sho ce dev yatij rik caryuvannya Ptolemeya vidpovidaye 197 196 do n e i ce pidtverdzhuyut imena chotiroh zherciv yaki sluzhili v toj rik en buv zhercem bozhestvennih kultiv Aleksandra Makedonskogo a takozh Ptolemeya V i chotiroh jogo poperednikiv Troye jogo koleg provodili bogosluzhinnya vidpovidno Berenici II druzhina Ptolemeya III Arsinoyi II druzhina i sestra Ptolemeya II i Arsinoyi III mati Ptolemeya V Prote u greckomu ta iyeroglifichnomu tekstah podano she j drugu datu 27 listopada 197 roku do n e oficijnu richnicyu koronaciyi Ptolemeya Napis demotichnim pismom superechit comu reyestruyuchi vihid ukazu i yuvilej poslidovnimi dnyami v berezni Nevidomo zvidki vzyalisya ci rozbizhnosti ale bezperechno sho ukaz vijshov 196 r do n e i sho jogo pidgotovleno dlya vidnovlennya vladi cariv Ptolemeyiv nad Yegiptom Vidannya ukazu pripadaye na burhlivij period v istoriyi Yegiptu Ptolemej V Epifan yakij praviv vid 204 do 181 r do n e buv sinom Ptolemeya IV Filopatora i jogo druzhini ta sestri Arsinoyi Vin stav pravitelem u p yat rokiv pislya raptovoyi smerti oboh batkiv yakih vbito vnaslidok zmovi U nij za danimi togochasnih dzherel vzyala uchast kohanka Ptolemeya IV en Zmovniki faktichno pravili Yegiptom yak opikuni Ptolemeya Utim dva roki po tomu spalahnulo povstannya pid provodom en pid chas yakogo yurmishe v Aleksandriyi linchuvalo Agatokleyu razom z yiyi rodinoyu Svoyeyu chergoyu 201 r do n e en zminiv Tlepolema na posadi opikuna Same vin i buv golovnim ministrom na chas vihodu Memfiskogo ukazu Politichni sili za mezhami Yegiptu poglibili vnutrishni problemi carstva Ptolemeyiv Antioh III Velikij i Filipp V Makedonskij uklali soyuz z metoyu podiliti zamorski volodinnya Yegiptu Filipp zahopiv kilka ostroviv i mist Kariyi ta Frakiyi a pislya Bitvi pid Paniumom 198 r do n e Kelesiriya zokrema Yudeya perejshla vid Ptolemeyiv do Selevkidiv Tim chasom na pivdni Yegiptu trivav davnij bunt sho rozpochavsya pid chas caryuvannya Ptolemeya IV yakij ocholyuvali spochatku en a potim en I vijna i zakolot she trivali koli 12 richnogo Ptolemeya V oficijno koronuvali v Memfisi cherez sim rokiv pislya pochatku jogo pravlinnya i vidali Memfiskij ukaz Inshij fragmentarno zberezhenij vzirec steli daruvannya na yakij faraon Starodavnogo carstva Pepi II en zherciv hramu Mina Lishe za chasiv Ptolemeyiv u Yegipti steli takogo tipu vstanovlyuvali z iniciativi hramiv a ne carya U poperednij period faraoniv bulo nechuvano shob htos krim samih bozhestvennih praviteliv uhvalyuvav zagalnoderzhavni rishennya navpaki takij sposib vshanuvannya carya buv harakternim dlya greckih mist Car ne sam vigoloshuvav panegirik na svoyu chest a jogo proslavlyali j obozhnyuvali piddanci abo predstavniki piddanciv V ukazi zapisano sho Ptolemej V pidnosit hramam dar u viglyadi sribla i zerna U nomu she skazano sho na vosmij rik jogo pravlinnya stavsya osoblivo silnij en j nadlishok vodi vin napraviv na korist zemlerobiv V obmin na ci postupki zhrectvo poobicyalo sho dni narodzhennya j koronaciyi vidznachatimut shorichno i sho vsi zherci Yegiptu na dodatok do inshih bogiv sluzhitimut takozh i jomu Ukaz zavershuyetsya vkazivkoyu na te sho kopiyi mayut buti rozmisheni v usih hramah virizbleni movoyu bogiv iyeroglifi movoyu dokumentiv demotichne pismo i movoyu grekiv yaku vzhivav uryad Ptolemeyiv Shob mati realnu vladu nad naselennyam Ptolemeyam bulo vazhlivo zdobuti prihilnist zhrectva Osoblivo ce stosuyetsya verhovnih zherciv u Memfisi de koronuvali carya bo voni buli najvishimi religijnimi avtoritetami togo chasu i mali vpliv u vsomu carstvi Pro bazhannya molodogo carya zaruchitisya pidtrimkoyu zherciv svidchit i te sho ukaz vijshov u Memfisi davnij stolici Yegiptu a ne Aleksandriyi zvidki pravili sami Ptolemeyi Hocha pislya zavoyuvan Aleksandra Makedonskogo movoyu uryadu Yegiptu bula grecka ale Memfiskij ukaz yak i en mistiv she j teksti yegipetskoyu movoyu shob cherez osvichene yegipetske zhrectvo pokazati zv yazok uryadu z naselennyam Universalnij pereklad ukazu nemozhlivij ne lishe cherez te sho znannya davnih mov postijno vdoskonalyuyetsya a j cherez pevni neznachni vidminnosti mizh troma pervisnimi tekstami Stari perekladi 1904 1913 i Edvina Bivena 1927 teper vzhe zastarili v chomu mozhna perekonatisya porivnyavshi yih z osnovanim na demotichnomu teksti neshodavnim perekladom R S Simpsona chi suchasnimi perekladami vsih troh versij tekstu opublikovanimi 1989 roku Quirke and Andrews Stela majzhe napevne ne pohodit z mista Rashid Rozetta de yiyi znajshli a jmovirnishe pribula z hramovogo miscya v glibini suhodolu mozhlivo carskogo mista Sayis Hram z yakogo vona pohodit imovirno zakrito blizko 392 r n e koli imperator Shidnoyi Rimskoyi imperiyi Feodosij I nakazav zakriti vsi nehristiyanski hrami U yakijs moment pervisna stela rozkololas a yiyi najbilshij ulamok ce i ye Rozetskij kamin Starodavni yegipetski hrami sluguvali materialom dlya novogo budivnictva i Rozetskij kamin mozhlivo povtorno vikoristali same v takij sposib Zgodom jogo pomistili u fundament forteci pobudovanoyi za mamelyukskogo sultana Kajtbeya bl 1416 18 1496 priznachenoyi dlya zahistu nilskogo rukava Bolbitin u Rashidi Vin lezhav tam she prinajmni tri stolittya azh poki jogo viyavili francuzki soldati Pislya vidkrittya Rozetskogo kamenya znajdeno she tri napisi z tim samim Memfiskim ukazom en stelu z Elefantini i Nub Taha napis u hrami na ostrovi Fili na obelisku Na vidminu vid Rozetskogo kamenya iyeroglifichni teksti cih kopij ukazu vidnosno zbereglisya Rozetskij kamin rozshifruvali zadovgo do togo yak znajshli yih ale zavdyaki yim yegiptologi zokrema Vollis Badzh piznishe utochnyuvali vtrachenij iyeroglifichnij tekst Rozetskogo kamenya VidnajdennyaZvit u pro pributtya Rozetskogo kamenya do Angliyi 1802 Yegipetska kampaniya Napoleona 1798 roku sprichinila splesk yegiptomaniyi v Yevropi a osoblivo Franciyi Grupa zi 167 tehnichnih fahivciv uchenih znana yak fr suprovodzhuvala francuzku ekspedicijnu armiyu v Yegipet 15 lipnya 1799 roku francuzki soldati pid komanduvannyam polkovnika d Otpulya zmicnyuvali oboronni sporudi en za kilka mil na pivnichnij shid vid yegipetskogo portovogo mista Rozetta nini Rashid Lejtenant en pomitiv plitu z napisom na odnomu boci yaku viyavili soldati Vin i d Otpul odrazu zh zrozumili sho ce mabut shos vazhlive i povidomili generalovi Zhakovi Fransua Menu yakij todi buv u Rozetti A Pro znahidku povidomili Institut Yegiptu novospechenu naukovu asociaciyu Napoleona v Kayiri U svoyij dopovidi chlen Komisiyi en zaznachiv sho vona mistit tri napisi z yakih pershij iyeroglifami a tretij greckoyu i pravilno pripustiv sho ci tri napisi ye versiyami odnogo j togo samogo tekstu Dopovid Lankre datovanu 19 lipnya 1799 zachitali na zasidanni Institutu tilki pislya 25 lipnya Tim chasom Bushar pereviz kamin do Kayira abi jogo vivchali naukovci Persh nizh u serpni 1799 roku povernutisya do Franciyi Napoleon osobisto oglyanuv Rozetskij kamin yakij uzhe pochali nazivati la Pierre de Rosette U veresni pro ce vidkrittya povidomila oficijna gazeta francuzkoyi ekspediciyi en Anonimnij reporter visloviv spodivannya sho odnogo dnya kamin stane klyuchem do rozshifruvannya iyeroglifiv A 1800 roku troye tehnichnih ekspertiv komisiyi rozrobili sposobi stvorennya kopij tekstiv na kameni Odnim iz cih ekspertiv buv en drukar i talanovitij lingvist yakogo vvazhayut pershim hto viznachiv sho serednij tekst napisano yegipetskim demotichnim pismom ridko vzhivanim dlya kam yanih napisiv i ridko bachenim togochasnimi naukovcyami a ne sirijskoyu movoyu yak dumali spochatku Hudozhnik i vinahidnik Nikolya Zhak Konte vinajshov sposib vidtvoriti napis vikoristavshi sam kamin yak drukarsku formu en zastosuvav desho inshij metod General en priviz vidbitki do Parizha Naukovci u Yevropi teper mogli bachiti napisi j sprobuvati yih prochitati Pislya vidbuttya Napoleona francuzki vijska she vprodovzh 18 misyaciv strimuvali britanski ta osmanski napadi U berezni 1801 roku anglijci visadilisya v en Menu teper komanduvav francuzkoyu ekspediciyeyu Jogo vijska zokrema Komisiya marshuvali na pivnich u bik Seredzemnogo morya nazustrich vorogovi Kamin voni vezli z soboyu yak i bagato inshih starozhitnostej Menu zaznav porazki v bitvi a zalishki jogo armiyi vidstupili v Aleksandriyu de yih otochili j oblozhili Menu zdavsya 30 serpnya Perehid z francuzkoyi v britansku vlasnistLivij i pravij boki Rozetskogo kamenya z napisami anglijskoyu movoyu v yakih idetsya pro te yak anglijski vijska jogo vidibrali u francuziv Pislya kapitulyaciyi vinik spir pro dolyu francuzkih arheologichnih i naukovih vidkrittiv u Yegipti zokrema artefaktiv biologichnih zrazkiv zapisok planiv i malyunkiv zibranih chlenami komisiyi Menu vidmovlyavsya peredati yih tverdyachi sho voni nalezhat institutu Britanskij general en vidmovlyavsya zvilniti misto poki Menu ne postupitsya Naukovci Klark Edvard Deniyel i en yaki neshodavno pribuli z Angliyi pogodilis vivchiti zibrannya v Aleksandriyi j zayavili sho znajshli bagato artefaktiv pro yaki francuzi ne priznalisya U listi dodomu Klark napisav sho mi znajshli v nih nabagato bilshe nizh voni kazali a mi uyavlyali Gatchinson zayaviv sho vsi materiali nalezhat britanskij koroni na sho francuzkij naukovec Etyen Zhoffrua Sent Iler vidpoviv Klarku i Gamiltonu sho francuzi radshe spalyat vsi svoyi vidkrittya nizh viddadut yih zlovisno natyakayuchi na znishennya Aleksandrijskoyi biblioteki Klark i Gamilton poklopotali pro spravu francuzkih vchenih pered Gatchinsonom yakij zreshtoyu pogodivsya z tim sho taki elementi yak zrazki prirodnichoyi istoriyi ce privatna vlasnist naukovciv Menu odrazu zh zayaviv sho kamin ce tezh jogo privatna vlasnist Gatchinson tak samo usvidomlyuvav unikalnu cinnist kamenya j vidhiliv zayavu Menu U pidsumku dosyagnuto domovlenist i peredachu ob yektiv vneseno do tekstu en pidpisanogo predstavnikami Britanskoyi Francuzkoyi ta en armij Ne zovsim zrozumilo yak same kamin perejshov u ruki Velikoyi Britaniyi pozayak togochasni zviti rozbigayutsya Polkovnik en mav suprovodzhuvati jogo do Angliyi ale piznishe vin tverdiv sho osobisto zabrav jogo v Menu i vidviz na peredku garmati U nabagato dokladnishij rozpovidi Edvard Deniel Klark tverdiv sho francuzkij oficer i chlen Institutu vidviv jogo samogo jogo uchnya Dzhona Krippsa j Gamiltona potajki v zakutok za rezidenciyu Menu j pokazav kamin prihovanij pid zahisnimi kilimami sered bagazhu Menu Zi sliv Klarka yihnij informator boyavsya sho kamin mozhut vkrasti yaksho francuzki soldati jogo pobachat Gatchinsonovi odrazu zh povidomili a kamin zabrali mozhlivo ce zrobiv Terner na svoyemu peredku garmati Terner priviz kamin do Angliyi na bortu zahoplenogo en yakij pribuv do Portsmuta v lyutomu 1802 roku Vin viddav nakaz predstaviti cyu ta inshi starozhitnosti korolyu Georgovi III Korol predstavnikom yakogo buv en en nakazav pomistiti jogo v Britanskij muzej Zi sliv Ternera vin i Gobart pogodilisya z tim sho kamin maye spochatku postati pered naukovcyami v en chlenom yakogo buv sam Terner pered tim yak ostatochno rozmistiti jogo v muzeyi Tam jogo vpershe oglyanuli i obgovorili na zasidanni 11 bereznya 1802 roku B H Eksperti oglyadayut Rozetskij kamin pid chas en 1874 1802 roku v tovaristvi stvoreno chotiri gipsovi zlipki z napisiv yaki nadijshli v universiteti Oksforda Kembridzha ta Edinburga a takozh u Triniti koledzh u Dublini Nezabarom napisi rozdrukovano i rozislano sered yevropejskih naukovciv E Do kincya 1802 roku kamin peredali v Britanskij muzej de vin perebuvaye j donini Novi napisi zrobleni bilim kolorom na livomu i pravomu bokah pliti povidomlyayut sho 1801 roku jogo zahopila v Yegipti britanska armiya i jogo predstaviv korol Georg III Pochinayuchi z chervnya 1802 roku kamin majzhe bezperervno vistavlenij u Britanskomu muzeyi u seredini 19 go stolittya vin oderzhav inventarnij nomer EA 24 de EA oznachaye yegipetski starozhitnosti Nalezhav do kolekciyi davnoyegipetskih pam yatok zahoplenih u francuzkoyi ekspediciyi zokrema sarkofagu Nektaneba II EA 10 statuyi verhovnogo zhercya Amona EA 81 i velikogo granitnogo kulaka EA 9 Nevdovzi stalo pomitno sho artefakti nadto vazhki dlya pidlogi en pervisna budivlya britanskogo muzeyu i yih perenesli v nove primishennya yake pribuduvali do mayetku Rozetskij kamin perenesli do galereyi skulptur u 1834 roci nevdovzi pislya togo yak Montegyu Haus znesli j zaminili na budivlyu v yakij nini rozmishenij Britanskij muzej Zgidno z muzejnimi zapisami Rozetskij kamin ye jogo najvidviduvanishim eksponatom a jogo proste zobrazhennya najprodavanisha listivka muzeyu vprodovzh kilkoh desyatilit Opikuni Britanskogo muzeyu oglyadayut Rozetskij kamin yak vin buv vistavlenij u 1985 roci Natovp vidviduvachiv oglyadaye Rozetskij kamin u Britanskomu muzeyi Rozetskij kamin spochatku buv vistavlenij pid nevelikim kutom do gorizontali i vpiravsya v metalevij utrimuvach yakij bulo zrobleno specialno dlya nogo Dlya cogo na jogo bokah zrobili krihitni zholobki shob zabezpechiti nadijne pripasuvannya utrimuvacha Spochatku vin ne mav zahisnogo pokrittya ale 1847 roku popri nayavnist naglyadachiv bulo virisheno pomistiti jogo v zahisnij karkas shob vberegti vid dotorkiv vidviduvachiv Vid 2004 roku zahishenij kamin vistavlenij u specialno pobudovanij obolonci v centri Galereyi yegipetskih skulptur Kopiya Rozetskogo kamenya teper dostupna v en Britanskogo muzeyu bez chohla i z pravom vilno torkatisya yak jogo bachili vidviduvachi na pochatku 19 go stolittya 1917 roku muzej buv sturbovanij en naprikinci Pershoyi svitovoyi vijni i Rozetskij kamin razom z inshimi peresuvnimi cinnimi artefaktami perenesli v bezpechne misce Nastupni dva roki kamin proviv na glibini 15 m na stanciyi Londonskoyi poshtovoyi zaliznici v Maunt Plezant u rajoni en Za vinyatkom voyennogo chasu Rozetskij kamin lishe odnogo razu pokidav Britanskij muzej na odin misyac u zhovtni 1972 roku shob buti vistavlenim razom iz en v Luvri Parizh na 150 richchya vid momentu publikaciyi cogo lista Navit koli 1999 roku provodili roboti z konservaciyi Rozetskogo kamenya ce robili v galereyi shob vin zalishavsya dostupnim dlya gromadskosti Prochitannya Rozetskogo kamenyaDo togo yak vidkrili Rozetskij kamin i rozshifruvali na nomu napisane nihto ne rozumiv starodavnyu yegipetsku movu ta yiyi pisemnist Cyu zdatnist vtratili she pered padinnyam Rimskoyi imperiyi She naprikinci periodu faraoniv vzhivannya iyeroglifichnoyi pisemnosti stavalo dedali vuzkospecializovanishim Stanom na IV stolittya nashoyi eri nebagato yegiptyan vmili yih chitati Napisi na pam yatnikah arhitekturi perestali robiti pislya togo yak 391 roku rimskij imperator Feodosij I zakriv usi nehristiyanski hrami Ostannij vidomij napis datovanij 24 serpnya 394 roku roztashovanij na ostrovi Fili j znanij pid nazvoyu grafiti Ismet Ahoma Ostannij demotichnij tekst takozh z ostrova Fili napisano 452 roku Na vidminu vid greckoyi ta rimskoyi abetok iyeroglifi zberegli viglyad malyunkiv i klasichni avtori nagoloshuvali na comu aspekti U 5 mu stolitti zhrec Gorapollon napisav Iyeroglifiku tlumachennya majzhe 200 glifiv Jogo robotu vvazhali avtoritetnoyu odnak vona bagato v chomu zavodila na manivci Cya ta inshi roboti buli nezborimoyu pereshkodoyu na shlyahu do rozuminnya yegipetskoyi pisemnosti U 9 10 mu stolittyah en v en robili nastupni sprobi deshifruvannya en ta Ibn Vahshiya buli pershimi istorikami sho vivchali iyeroglifi porivnyuyuchi yih z togochasnoyu koptskoyu movoyu yaku svogo chasu vzhivali koptski svyasheniki Yevropejski vcheni prodovzhili bezplidni sprobi deshifruvati iyeroglifi Sered nih en u 16 stolitti Atanasij Kirher v 17 mu i Georg Soega u 18 mu Zavdyaki vidkrittyu Rozetskogo kamenya 1799 roku z yavilasya kritichno vazhliva informaciya yakoyi yakraz brakuvalo Cyu informaciyu postupovo rozkrila nizka naukovciv i ce zreshtoyu dozvolilo Zhanovi Fransua Shampoljonu rozv yazati golovolomku yaku Kirher nazvav zagadkoyu Sfinksa Greckij tekst Rekonstrukciya vidsutnogo greckogo tekstu yaku 1803 roku zaproponuvav en Greckij tekst na Rozetskomu kameni stav vidpravnoyu tochkoyu Naukovci dobre znali davnogrecku movu ale ne znali podrobic yiyi vzhivannya v ellinistichnij period yak uryadovoyi movi v ptolemejskomu Yegipti znachni vidkrittya greckih papirusiv vidbudutsya she neskoro Otozh najpershi perekladi greckogo tekstu na kameni svidchat pro te sho perekladachi vse she bilisya nad istorichnim kontekstom i administrativnim ta religijnim zhargonom U kvitni 1802 roku na zborah en en usno predstaviv anglijskij pereklad greckogo tekstu Tim chasom 1801 roku dvi litografichni kopiyi zrobleni v Yegipti potrapili do Institutu Franciyi v Parizhi Tam bibliotekar i antikvar en rozpochav pracyuvati nad perekladom z greckoyi movi Odnak praktichno vidrazu za nakazom Napoleona jogo napravleno v inshe misce i vin peredav svoyu nezavershenu robotu kolezi en 1803 roku Amejlon opublikuvav pershi perekladi greckogo tekstu i latinskoyu i francuzkoyu movoyu z metoyu yih maksimalnogo poshirennya F U Kembridzhi en namagavsya vidtvoriti vidsutnij nizhnij pravij kut greckogo tekstu Vin stvoriv majsternu mozhlivu rekonstrukciyu yaku nevdovzi poshiryuvalo Tovaristvo antikvariv razom zi svoyimi vidbitkami napisiv Majzhe odnochasno en v Gettingeni zrobiv novij latinskij pereklad greckogo tekstu vpershe opublikovanij 1803 roku yakij buv tochnishim nizh pereklad Amejlona G Jogo peredrukuvalo Tovaristvo antikvariv u specialnomu vipusku zhurnalu Archaeologia 1811 roku razom z ranishe neopublikovanim anglomovnim perekladom Vestona rozpoviddyu en ta inshimi dokumentami H Demotichnij tekst Na chas vidkrittya kamenya shvedskij diplomat i naukovec en pracyuvav nad malovidomim pismom kilka vzirciv yakogo nezadovgo pered tim bulo znajdeno v Yegipti yake zgodom stali nazivati demotichnim Vin nazvav jogo koptskim skoropisom bo buv peven sho jogo zastosovuvali dlya zapisu pevnogo riznovidu koptskoyi movi yak pryamogo nashadka davnoyegipetskoyi utim vono malo nebagato spilnogo z piznishim koptskim pismom Francuzkij shodoznavec Antuan Isaak Silvestr de Sasi obgovoryuvav cyu robotu z Okerbladom koli 1801 roku ministr vnutrishnih sprav Franciyi en nadislav Sasi odin z pershih litografichnih vidbitkiv Rozetskogo kamenya Sasi zrozumiv sho serednij tekst na kameni virizblenij tim samim pismom Razom z Okerbladom voni vzyalisya za robotu zoseredivshis na serednomu teksti i pripustivshi sho ce pismo abetkove Porivnyuyuchi jogo z greckim tekstom voni sprobuvali viznachiti miscya v comu nezrozumilomu teksti de mogli traplyatis grecki imena 1802 roku Silvestr de Sasi povidomiv Chaptalu sho vin uspishno viznachiv p yat imen Aleksandros Aleksandreya Ptolemajos Arsinoe a takozh ptolemeyevij titul Yepifanes C a Okerblad opublikuvav abetku z 29 liter ponad polovinu z yakih buli pravilnimi yaki vin rozpiznav u greckih imenah z demotichnogo tekstu D Vtim voni ne zmogli viznachiti reshtu simvoliv u demotichnomu teksti sered yakih yak teper vidomo okrim fonetichnih buli ideografichni ta inshi simvoli Tablicya Jogana Devida Okerblada z zobrazhennyam demotichnih fonetichnih znakiv ta yih koptskih ekvivalentiv 1802 Kopiya demotichnogo tekstu Iyeroglifichnij tekst Silvestr de Sasi zreshtoyu oblishiv pracyuvati z kamenem vtim vin zrobiv inshij vnesok 1811 roku pislya rozmovi z kitajskim studentom pro kitajsku pisemnist Sasi vrahuvav pripushennya Georga Soegi vid 1797 roku sho chuzhozemni imena v yegipetskomu iyeroglifichnomu napisi mozhlivo napisani fonetichnimi simvolami Vin takozh prigadav sho she 1761 roku Zhan Zhak Bartelemi pripustiv sho v iyeroglifichnih napisah simvoli obvedeni kartushem ce vlasni imena Tozh koli 1814 roku Tomas Yung inozemnij sekretar Londonskogo korolivskogo tovaristva napisav jomu pro kamin Silvestr de Sasi zaproponuvav u vidpovid sho namagayuchis prochitati iyeroglifichnij tekst Yungovi slid shukati kartushi sho mozhut mistiti grecki imena i sprobuvati rozpiznati v nih fonetichni simvoli Zrobivshi tak Yung otrimav dva rezultati kotri protoruvali shlyah do ostatochnogo rozshifruvannya U iyeroglifichnomu teksti vin rozpiznav fonetichni simvoli p t o l m e s u suchasnij transliteraciyi p t w l m y s yakimi bulo napisano grecke im ya Ptolemajos Vin pomitiv takozh sho ci znaki shozhi na vidpovidni simvoli demotichnogo pisma Dali vin znajshov azh 80 podibnostej mizh znakami iyeroglifichnogo ta demotichnogo tekstiv na kameni Ce bulo vazhlive vidkrittya adzhe ranishe vvazhali sho ci dva pisma ne mayut mizh soboyu nichogo spilnogo Zavdyaki comu vin dijshov pravilnogo visnovku sho demotichne pismo maye ne lishe fonetichni simvoli a j ideografichni sho pohodyat vid iyeroglifiv I Novi visnovki Yunga vidigrali vazhlivu rol u velikij statti Yegipet yaku vin napisav 1819 roku dlya Enciklopediyi Britanika J Prote jomu ne vdalosya prosunutis dali Tablicya iyeroglifichnih fonetichnih znakiv Shampoljona z yihnimi demotichnimi ta koptskimi vidpovidnikami 1822 1814 roku Yung rozpochav listuvannya pro kamin z Zhanom Fransua Shampoljonom grenoblskim vikladachem avtorom naukovoyi praci pro Starodavnij Yegipet 1822 roku Shampoljon bachiv kopiyi korotkih iyeroglifichnogo ta greckogo napisiv na obelisku z ostrova Fili de en uzhe oriyentovno viznachiv imena Ptolemej i Kleopatra oboma movami Zavdyaki comu Shampoljon viznachiv fonetichni simvoli k l e o p a t r a teper transliteruyetsya yak q l i w p ꜣ d r ꜣ t Na pidstavi cogo ta inozemnih imen na Rozetskomu kameni vin shvidko do 14 veresnya sklav abetku fonetichnih iyeroglifichnih znakiv i 27 veresnya publichno ogolosiv pro ce na lekciyi v Akademiyi napisiv ta krasnogo pismenstva V toj samij den vin nadislav sekretarevi ciyeyi Akademiyi en svogo znamenitogo en de dokladnishe opisav svoye vidkrittya K U postskriptumi Shampoljon zaznachaye sho grecki ta yegipetski imena yak vidayetsya mistyat shozhi simvoli Ce pripushennya pidtverdilosya 1823 roku koli vin viznachiv imena faraoniv Ramsesa i Tutmosa napisani v kartushi na arheologichnij dilyanci Abu Simbel Ci znachno starishi iyeroglifichni napisi skopiyuvav buv Benks a en nadislav yih Shampoljonu M Vidtodi istoriyi Rozetskogo kamenya ta en pochinayut zhiti svoyim okremim zhittyam adzhe pishuchi svoyu gramatiku davnoyegipetskoyi movi i slovnik iyeroglifiv Shampoljon zvertavsya i do bagatoh inshih tekstiv Podalsha pracya Kopiya Rozetskogo kamenya z pravom vilno torkatisya v tomu viglyadi yak vistavlyavsya original Ranishe tut bula en Britanskogo muzeyu a nini Galereya Prosvitnictva Pracya z kamenem teper zoseredilas na sprobah povnishe zrozumiti teksti ta yih konteksti shlyahom porivnyannya troh versij mizh soboyu 1824 roku specialist z klasichnoyi filologiyi Antuan Zhan Letronn poobicyav pidgotuvati dlya Shampoljona novij bukvalnij pereklad greckogo tekstu Shampoljon natomist obicyav proanalizuvati vsi miscya v yakih ci tri teksti sudyachi z usogo riznyatsya Koli 1832 roku Shampoljon raptovo pomer to jogo chernetku z cim analizom nide ne mogli znajti tozh robota Letronna zastoporilasya Koli 1838 roku pomer kolishnij uchen i pomichnik Shampoljona en to sered jogo paperiv znajshovsya cej analiz ta inshi vidsutni chernetki Todi viyavilosya sho vlasna publikaciya Salvolini na temu kamenya opublikovana 1837 roku bula plagiatom O Letronn nareshti zmig zavershiti svij komentar do greckogo tekstu i svij novij francuzkij pereklad yakij z yavivsya 1841 roku P Na pochatku 1850 h rokiv nimecki yegiptologi Gajnrih Brugsh i en opublikuvali vipravlenij latinskij pereklad zroblenij na osnovi demotichnogo ta iyeroglifichnogo tekstiv Q R 1858 roku z yavivsya pershij anglomovnij pereklad vikonanij troma chlenami en Pensilvanskogo universitetu S Pitannya pro te chi buv odin z troh tekstiv standartnim variantom a dva inshi jogo perekladami zalishayetsya diskusijnim 1841 roku Letronn sprobuvav pokazati sho pervisnim buv greckij variant skladenij yegipetskim uryadom pid keruvannyam makedonskih Ptolemeyiv P Z pomizh neshodavnih avtoriv Dzhon Rej tverdiv sho iyeroglifi buli najvazhlivishim pismom na kameni yih mali chitati bogi a takozh najuchenishi zherci Filip Dershen i Gajnc Jozef Tissen natomist tverdili sho vsi tri versiyi skladeno odnochasno todi yak Stiven Kvirk vbachaye v ukazi skladne spletinnya troh zhivih tekstovih tradicij en zaznachaye sho iyeroglifichna versiya vidhilyayetsya vid arhayichnogo formalizmu j chasom bilshe nagaduye movu demotichnoyi chastini yaku zherci chastishe vzhivali v povsyakdennomu zhitti Toj fakt sho tri versiyi ne zbigayutsya slovo v slovo poyasnyuye chomu deshifruvati jogo viyavilosya skladnishe nizh spochatku ochikuvali osoblivo tim pershim doslidnikam yaki spodivalis znajti tochnij dvomovnij klyuch do yegipetskih iyeroglifiv Superechka za pershist Gigantska kopiya Rozetskogo kamenya Dzhozefa Koshuta u Fizhaku Franciya de narodivsya Zhan Fransua Shampoljon Navit do aferi Salvolini superechki shodo prioritetu i plagiatu zmerezhuvali istoriyu deshifruvannya U svoyemu Lettre a M Dacier 1822 roku Shampoljon viznaye pracyu Tomasa Yunga ale na dumku britanskih kritikiv ne povnistyu Napriklad en redaktor viddilu enciklopediyi Britanika de 1819 roku bulo opublikovano stattyu Yunga anonimno 1823 roku napisav nizku oglyadovih statej v en u yakih hvaliv pracyu Yunga i tverdiv sho nedobrosovisnij Shampoljon splagiativ yiyi Ci statti pereklav na francuzku movu en i 1827 roku voni vijshli yak kniga N Vlasna publikaciya Yunga 1823 roku pidtverdila jogo vnesok L Ranni smerti Yunga 1829 i Shampoljona 1832 ne poklali kraj cim superechkam U svoyij avtoritetnij praci pro kamin 1904 roku kurator Britanskogo muzeyu E A Vollis Badzh pridilyaye bilshe uvagi vneskovi Yunga nizh Shampoljona Na pochatku 1970 h rokiv francuzki vidviduvachi skarzhilisya na te sho portret Shampoljona menshogo rozmiru nizh portret Yunga na susidnij paneli Anglijski vidviduvachi skarzhilisya sho vse navpaki Naspravdi zh portreti buli odnakovogo rozmiru Prohannya pro povernennya kamenya do YegiptuYegipet vpershe poprosiv povernuti Rozetskij kamin u lipni 2003 roku na 250 richchya Britanskogo muzeyu Zahi Havass todishnij golova yegipetskoyi Vishoyi radi starozhitnostej poprosiv povernuti stelu do Yegiptu zaznachivshi sho ce ikona nashoyi yegipetskoyi identichnosti Vin povtoriv propoziciyu cherez dva roki v Parizhi vkazavshi kamin sered kilkoh osnovnih elementiv sho nalezhat do yegipetskoyi kulturnoyi spadshini U cej perelik takozh vhodyat kultove pogruddya Nefertiti v Yegipetskomu muzeyi Berlina Piramida Heopsa statuya en v muzeyi Remera Peliceusa v Gildesgajmi Nimechchina Denderskij hramovij zodiak u Luvri Parizh i en v Muzeyi vitonchenih mistectv Boston 2005 roku Britanskij muzej podaruvav Yegiptu povnorozmirnu kopiyu steli Spochatku vona vistavlyalas v onovlenomu Rashidskomu nacionalnomu muzeyi poblizu vid togo miscya de znajshli kamin U listopadi 2005 roku Havass poprosiv pozichiti Rozetskij kamin na tri misyaci znovu povtorivshi sho kincevoyu metoyu ye povernennya nazavzhdi U grudni 2009 roku vin zaproponuvav vidmovitisya vid svoyeyi vimogi pro povernennya nazavzhdi yaksho Britanskij muzej pozichit Yegiptu kamin na tri misyaci na vidkrittya Velikogo Yegipetskogo muzeyu v Gizi u 2013 roci Na ci vimogi jomu vidmovleno Kopiya Rozetskogo kamenya v Rashidi Rozetta Yegipet Yak zauvazhiv en mozhe nastati den koli kamin vzhe probude v Britanskomu muzeyi dovshe nizh u Rozetti Nacionalni muzeyi zazvichaj rizko vistupayut proti togo shob povertati na batkivshinu ob yekti mizhnarodnogo kulturnogo znachennya na kshtalt Rozetskogo kamenya U vidpovid na neodnorazovi prohannya Greciyi pro povernennya Marmuru Elgina z Parfenona ta analogichni zapiti v inshih muzeyah svitu 2002 roku ponad 30 providnih muzeyiv svitu zokrema Britanskij muzej Luvr Pergamskij muzej u Berlini ta Muzej Metropoliten u Nyu Jorku opublikuvali spilnu zayavu ogolosivshi sho nabuti v minulomu ob yekti slid rozglyadati u svitli vidminnih chutlivostej i cinnostej sho viddzerkalyuyut tu poperednyu epohu i sho muzeyi sluzhat ne lishe gromadyanam odniyeyi krayini a vsim narodam Idiomatichne vzhivannyaTermin Rozetskij kamin vzhivayut idiomatichno shob poznachiti vazhlivij klyuch u procesi rozshifrovki zakodovanoyi informaciyi osoblivo koli malenku ale reprezentativnu vibirku viznayut klyuchem do rozuminnya bilshogo cilogo Zgidno z Oksfordskim slovnikom anglijskoyi movi pershe vzhivannya termina v perenosnomu znachenni z yavilosya u vidanni Britaniki 1902 roku v statti pro himichnij analiz glyukozi Inshij vzhitok frazi traplyayetsya v romani Gerberta Uellsa 1933 roku Forma prijdeshnogo de golovnij geroj znahodit rukopis napisanij skoropisom sho daye klyuch do rozuminnya dodatkovogo fragmentarnogo materialu nakidanogo zvichajnim pismom i vid ruki i na drukarskij mashinci Vidtodi cej termin shiroko vzhivayut v inshih kontekstah Napriklad Teodor Gensh u svoyij statti 1979 roku v Scientific American pro spektroskopiyu pisav sho spektr atoma vodnyu viyavivsya rozetskim kamenem suchasnoyi fiziki shojno cyu model vdalosya rozshifruvati bagato chogo inshogo stalo takozh zrozumilim Povne rozuminnya klyuchovogo naboru geniv u lyudskomu lejkocitarnomu antigeni nazivali Rozetskim kamenem imunologiyi Kvituchu roslinu Gusimka zvichajna nazivali Rozetskim kamenem cvitinnya Gamma spalahi GRB vidkriti v sukupnosti z nadnovoyu nazivali rozetskim kamenem dlya rozuminnya pohodzhennya gamma spalahiv Metod en nazivali rozetskim kamenem dlya klinicistiv sho namagayutsya zrozumiti skladnij proces u yakomu livij shlunochok u lyudskomu serci mozhe zapovnitis pid chas riznih form en Cyu nazvu stali takozh vikoristovuvati dlya riznih form perekladackogo programnogo zabezpechennya en ce brend programnogo zabezpechennya dlya vivchennya movi sho nalezhit amerikanskij kompaniyi Rosetta Stone Ltd Rosetta ce nazva sproshenogo dinamichnogo perekladacha yakij dozvolyaye dodatkam skompilovanim dlya procesoriv PowerPC pracyuvati na komp yuterah Apple sho vikoristovuyut procesor x86 Rozetta instrument onlajn perekladu dlya lokalizaciyi programnogo zabezpechennya sho rozroblyayetsya i pidtrimuyetsya Canonical Ltd v ramkah proyektu Launchpad Rosetta home ce proyekt rozpodilenih obchislen dlya peredbachennya strukturi bilkiv vihodyachi z poslidovnosti yih aminokislot abo pereklad poslidovnosti v strukturu ob yednuye navkolo sebe specialistiv z inozemnih mov ta nosiyiv movi z metoyu rozrobki znachushogo doslidzhennya i majzhe postijnogo arhivu z 1500 mov z takim rozrahunkom sho vin zalishatimetsya pridatnim vid 2000 do 12000 roku n e Yevropejske kosmichne agentstvo zapustilo kosmichnij aparat Rozetta dlya doslidzhennya kometi Churyumova Gerasimenko spodivayuchis sho viznachennya yiyi skladu dopomozhe zrozumiti pohodzhennya Sonyachnoyi sistemi Div takozhVikishovishe maye multimedijni dani za temoyu Category Rosetta Stone Begistunskij napis vazhlivij dlya deshifruvannya klinopisnogo pisma Yegipetsko britanski vidnosini Transliteraciya davnoyegipetskoyi movi Stela MerneptahaDzherelaHronologiya rannih publikacij pro Rozetskij kamin 1799 Courrier de l Egypte no 37 29 Fructidor year 7 i e 1799 p 3 Retrieved July 15 2018 1802 Domestic Occurrences March 31st 1802 in vol 72 part 1 p 270 http babel hathitrust org cgi pt id 3Dmdp 39015027527129 Retrieved July 14 2010 1802 Lettre au Citoyen Chaptal Ministre de l interieur Membre de l Institut national des sciences et arts etc au sujet de l inscription Egyptienne du monument trouve a Rosette Paris 1802 Retrieved July 14 2010 1802 Lettre sur l inscription Egyptienne de Rosette adressee au citoyen Silvestre de Sacy Professeur de langue arabe a l Ecole speciale des langues orientales vivantes etc Reponse du citoyen Silvestre de Sacy Paris L imprimerie de la Republique 1802 1803 Has tabulas inscriptionem ad formam et modulum exemplaris inter spolia ex bello Aegyptiaco nuper reportati et in Museo Britannico asservati suo sumptu incidendas curavit Soc Antiquar Londin A D MDCCCIII in vol 4 plates 5 7 1803 Eclaircissemens sur l inscription grecque du monument trouve a Rosette contenant un decret des pretres de l Egypte en l honneur de Ptolemee Epiphane le cinquieme des rois Ptolemees Paris Institut National 1803 Retrieved July 14 2010 1803 Commentatio in inscriptionem Graecam monumenti trinis insigniti titulis ex Aegypto Londinum apportati in Commentationes Societatis Regiae Gottingensis vol 15 1800 1803 p 260 ff a b 1811 Matthew Raper et al Rosetta stone brought to England in 1802 Account of by Matt Raper with three versions Greek English translation by S Weston Latin translation by Prof Heyne with notes by Porson Taylor Combe Weston and Heyne in Archaeologia vol 16 1810 1812 pp 208 263 1817 Thomas Young Remarks on the Ancient Egyptian Manuscripts with Translation of the Rosetta Inscription in Archaeologia vol 18 1817 Retrieved July 14 2010 see pp 1 15 1819 Thomas Young Egypt in Encyclopaedia Britannica supplement vol 4 part 1 Edinburgh Chambers 1819 Retrieved July 14 2010 see pp 86 195 1822 J F Champollion Paris 1822 At Gallica Retrieved July 14 2010 at French Wikisource 1823 Thomas Young An account of some recent discoveries in hieroglyphical literature and Egyptian antiquities including the author s original alphabet as extended by Mr Champollion with a translation of five unpublished Greek and Egyptian manuscripts London John Murray 1823 Retrieved July 14 2010 1824 J F Champollion Precis du systeme hieroglyphique des anciens Egyptiens Paris 1824 Online version at archive org 2nd ed 1828 At Gallica Retrieved July 14 2010 1827 James Browne Apercu sur les hieroglyphes d Egypte et les progres faits jusqu a present dans leur dechiffrement Paris 1827 based on a series of articles in beginning with no 55 February 1823 pp 188 197 Retrieved July 14 2010 1837 Interpretation des hieroglyphes analyse de l inscription de Rosette in Revue des deux mondes vol 10 1937 At French Wikisource a b 1841 Inscription grecque de Rosette Texte et traduction litterale accompagnee d un commentaire critique historique et archeologique Paris 1840 issued in ed Fragmenta historicorum Graecorum vol 1 Paris Didot 1841 Retrieved July 14 2010 see end of volume 1851 H Brugsch Inscriptio Rosettana hieroglyphica vel Interpretatio decreti Rosettani sacra lingua litterisque sacris veterum Aegyptiorum redactae partis accedunt glossarium Aegyptiaco Coptico Latinum atque IX tabulae lithographicae textum hieroglyphicum atque signa phonetica scripturae hieroglyphicae exhibentes Berlin Dummler 1851 Retrieved July 14 2010 1853 Inscriptionis Rosettanae hieroglyphicae decretum sacerdotale Leipzig Libraria Dykiana 1853 Retrieved July 14 2010 1858 Report of the committee appointed by the Philomathean Society of the University of Pennsylvania to translate the inscription on the Rosetta stone Philadelphia 1858 Primitki Bierbrier 1999 pp 111 113 Parkinson et al 1999 p 23 Synopsis 1847 pp 113 114 Miller et al 2000 pp 128 132 Middleton and Klemm 2003 pp 207 208 The Rosetta Stone Ray 2007 p 3 Parkinson et al 1999 p 28 Parkinson et al 1999 p 20 Budge 1913 pp 2 3 Budge 1894 p 106 Budge 1894 p 109 Parkinson et al 1999 p 26 Parkinson et al 1999 p 25 Clarysse and Van der Veken 1983 pp 20 21 Parkinson et al 1999 p 29 Shaw amp Nicholson 1995 p 247 Tyldesley 2006 p 194 Clayton 2006 p 211 Bevan 1927 pp 252 262 Assmann 2003 p 376 Clarysse 1999 p 51 with references there to Quirke and Andrews 1989 Bevan 1927 pp 264 265 Ray 2007 p 136 Parkinson et al 1999 p 30 Shaw 2000 p 407 Walker and Higgs editors 2001 p 19 Bagnall and Derow 2004 no 137 in online version Budge 1904 Budge 1913 Bevan 1927 pp 263 268 Simpson n d a revised version of Simpson 1996 pp 258 271 Quirke and Andrews 1989 Parkinson 2005 p 14 Parkinson 2005 p 17 Parkinson 2005 p 20 Budge 1913 p 1 Benjamin Don C 2009 Fortress Press s 33 ISBN 978 0 8006 2357 9 Arhiv originalu za 12 zhovtnya 2013 Procitovano 14 lipnya 2011 Adkins 2000 p 38 Gillispie 1987 pp 1 38 Wilson 1803 vol 2 pp 274 284 Parkinson et al 1999 p 21 Burleigh 2007 p 212 Burleigh 2007 p 214 Budge 1913 p 2 Parkinson et al 1999 pp 21 22 Andrews 1985 p 12 Parkinson 2005 pp 30 31 Parkinson 2005 p 31 Parkinson 2005 p 7 Parkinson 2005 p 47 Parkinson 2005 p 32 Parkinson 2005 p 50 Parkinson 2005 pp 50 51 Ray 2007 p 11 Iversen 1993 p 30 Parkinson et al 1999 pp 15 16 El Daly 2005 pp 65 75 Ray 2007 pp 15 18 Ray 2007 pp 20 24 Powell Barry B 2009 angl John Wiley amp Sons s 91 ISBN 978 1 4051 6256 2 Arhiv originalu za 20 veresnya 2020 Procitovano 25 kvitnya 2019 Andrews 1985 p 13 Budge 1904 pp 27 28 Parkinson et al 1999 p 22 Robinson 2009 pp 59 61 Robinson 2009 p 61 Robinson 2009 pp 61 64 Parkinson et al 1999 p 32 Budge 1913 pp 3 6 E Agazzi M Pauri 2013 The Reality of the Unobservable Observability Unobservability and Their Impact on the Issue of Scientific Realism Springer Science amp Business Media s 98 99 ISBN 9789401593915 Dewachter 1990 p 45 Quirke and Andrews 1989 p 10 Parkinson et al 1999 pp 30 31 Parkinson et al 1999 pp 35 38 Robinson 2009 pp 65 68 Budge 1904 vol 1 pp 59 134 Edwardes and Milner 2003 Sarah El Shaarawi 5 zhovtnya 2016 Newsweek Middle East Arhiv originalu za 20 lipnya 2019 Procitovano 25 kvitnya 2019 Rose of the Nile 2005 Huttinger 2005 Antiquities wish list 2005 Rosetta Stone row 2009 Ray 2007 p 4 Bailey 2003 Oxford English dictionary 1989 s v Rosetta stone Arhivovano 20 chervnya 2011 u Archive is International Team Simpson and Dean 2002 Cooper 2010 Nishimura and Tajik 1998 Bibliografiya Adkins Lesley Adkins R A 2000 The keys of Egypt the obsession to decipher Egyptian hieroglyphs HarperCollins ISBN 978 0 06 019439 0 Allen Don Cameron 1960 The predecessors of Champollion Proceedings of the American Philosophical Society 144 5 527 547 Andrews Carol 1985 The British Museum book of the Rosetta stone British Museum Press ISBN 978 0 87226 034 4 Assmann Jan Jenkins Andrew 2003 Harvard University Press ISBN 978 0 674 01211 0 Arhiv originalu za 2 lyutogo 2021 Procitovano 21 lipnya 2010 Al Ahram Weekly 20 lipnya 2005 Arhiv originalu za 16 veresnya 2010 Procitovano 18 lipnya 2010 Bagnall R S Derow P 2004 Blackwell ISBN 978 1 4051 0133 2 Arhiv originalu za 28 grudnya 2010 Procitovano 18 lipnya 2010 Bailey Martin 21 sichnya 2003 Forbes com Arhiv originalu za 19 serpnya 2019 Procitovano 6 lipnya 2010 1927 The House of Ptolemy Methuen Procitovano 18 lipnya 2010 Bierbrier M L 1999 The acquisition by the British Museum of antiquities discovered during the French invasion of Egypt U Davies W V red Studies in Egyptian Antiquities British Museum Publications Brown V M Harrell J A 1998 Aswan granite and granodiorite Gottinger Miszellen 164 133 137 1894 The mummy chapters on Egyptian funereal archaeology Cambridge University Press Procitovano 19 lipnya 2010 1904 Kegan Paul ISBN 978 0 7661 4809 3 Arhiv originalu za 21 serpnya 2019 Procitovano 18 lipnya 2010 1913 The Rosetta Stone British Museum Procitovano 12 chervnya 2010 Burleigh Nina 2007 Mirage Napoleon s scientists and the unveiling of Egypt HarperCollins ISBN 978 0 06 059767 2 Clarysse G W Van der Veken G 1983 The eponymous priests of Ptolemaic Egypt P L Bat 24 Chronological Lists of the Priests of Alexandria and Ptolemais with a Study of the Demotic Transcriptions of Their Names Assistance by S P Vleeming Leiden Brill ISBN 978 90 04 06879 7 Clayton Peter A 2006 Chronicles of the Pharaohs the reign by reign record of the rulers and dynasties of Ancient Egypt Thames amp Hudson ISBN 978 0 500 28628 9 Cooper Keith 14 kvitnya 2010 Astronomy Now Online Arhiv originalu za 19 serpnya 2019 Procitovano 4 lipnya 2010 Dewachter M 1990 Champollion un scribe pour l Egypte fr Gallimard ISBN 978 2 07 053103 5 Downs Jonathan 2008 Discovery at Rosetta the ancient stone that unlocked the mysteries of Ancient Egypt Skyhorse Publishing ISBN 978 1 60239 271 7 Edwardes Charlotte Milner Catherine 20 lipnya 2003 Dejli telegraf Arhiv originalu za 29 bereznya 2019 Procitovano 5 zhovtnya 2006 El Aref Nevine 30 listopada 2005 Arhiv originalu za 9 zhovtnya 2006 Procitovano 6 zhovtnya 2006 El Daly Okasha 2005 UCL Press ISBN 978 1 84472 063 7 Arhiv originalu za 8 serpnya 2020 Procitovano 20 lipnya 2010 Gillispie C C Dewachter M 1987 Monuments of Egypt the Napoleonic edition Princeton University Press s 1 38 Egyptian Royal Genealogy Arhiv originalu za 8 listopada 2017 Procitovano 12 chervnya 2010 Huttinger Henry 28 lipnya 2005 Cairo Magazine Arhiv originalu za 1 grudnya 2005 Procitovano 6 zhovtnya 2006 The National Institute of Allergy and Infectious Diseases 6 veresnya 2000 Arhiv originalu za 9 serpnya 2007 Procitovano 23 listopada 2006 Kitchen Kenneth A 1970 Two donation stelae in the Brooklyn Museum Journal of the American Research Center in Egypt 8 Meyerson Daniel 2004 The linguist and the emperor Napoleon and Champollion s quest to decipher the Rosetta Stone Ballantine Books ISBN 978 0 345 45067 8 Middleton A Klemm D 2003 The geology of the Rosetta Stone Journal of Egyptian Archaeology 89 207 216 doi 10 1177 030751330308900111 Miller E ta in 2000 The examination and conservation of the Rosetta Stone at the British Museum U Roy A Smith P red Tradition and Innovation British Museum Publications s 128 132 Nicholson P T Shaw I 2000 Ancient Egyptian materials and technology Cambridge University Press Nishimura Rick A Tajik A Jamil 23 kvitnya 1998 Evaluation of diastolic filling of left ventricle in health and disease Doppler echocardiography is the clinician s Rosetta Stone Journal of the American College of Cardiology 30 1 8 18 doi 10 1016 S0735 1097 97 00144 7 PMID 9207615 Arhiv originalu za 4 sichnya 2013 Procitovano 5 lipnya 2010 Oxford University Press 1989 ISBN 978 0 19 861186 8 Arhiv originalu za 25 chervnya 2006 Procitovano 26 kvitnya 2019 Diffie W Simpson R S 1999 University of California Press ISBN 978 0 520 22306 6 Arhiv originalu za 9 bereznya 2021 Procitovano 12 chervnya 2010 2005 The Rosetta Stone British Museum objects in focus British Museum Press ISBN 978 0 7141 5021 5 Quirke Stephen Andrews Carol 1989 The Rosetta Stone Abrams ISBN 978 0 8109 1572 5 2007 Harvard University Press ISBN 978 0 674 02493 9 Arhiv originalu za 2 kvitnya 2021 Procitovano 12 chervnya 2010 Robinson Andrew 2009 Lost languages the enigma of the world s undeciphered scripts Thames amp Hudson ISBN 978 0 500 51453 5 The British Museum Arhiv originalu za 16 zhovtnya 2012 Procitovano 12 chervnya 2010 BBC News 8 grudnya 2009 Arhiv originalu za 14 bereznya 2021 Procitovano 14 lipnya 2010 Shaw Ian 2000 The Oxford history of Ancient Egypt Oxford University Press ISBN 978 0 19 280458 7 Simpson Gordon G Dean Caroline 12 kvitnya 2002 Arabidopsis the Rosetta Stone of flowering time Science 296 5566 285 289 Bibcode 2002Sci 296 285S doi 10 1126 science 296 5566 285 PMID 11951029 Shaw Ian Nicholson Paul 1995 The Dictionary of Ancient Egypt Harry N Abrams ISBN 978 0 8109 9096 8 Simpson R S 1996 Demotic grammar in the Ptolemaic sacerdotal decrees Griffith Institute ISBN 978 0 900416 65 1 Simpson R S n d The British Museum Arhiv originalu za 6 lipnya 2010 Procitovano 21 lipnya 2010 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite web title Shablon Cite web cite web a Cite maye pustij nevidomij parametr df dovidka Valbelle Dominique 2002 The Rosetta Stone the story of the decoding of hieroglyphics Four Walls Eight Windows ISBN 978 1 56858 226 9 Spencer Neal Thorne C 2003 Book of Egyptian hieroglyphs British Museum Press Barnes amp Noble ISBN 978 0 7607 4199 3 Synopsis of the Contents of the British Museum British Museum 1847 2006 Chronicle of the Queens of Egypt Thames amp Hudson ISBN 978 0 500 05145 0 Walker Susan Higgs Peter editors 2001 Cleopatra of Egypt British Museum Press ISBN 978 0 7141 1943 4 Wilson Robert Thomas 1803 Military Library Arhiv originalu za 2 lyutogo 2021 Procitovano 19 lipnya 2010 Posilannya Arhiv originalu za 15 veresnya 2018 Procitovano 25 kvitnya 2019 Howstuffworks com Arhiv originalu za 26 veresnya 2017 Procitovano 25 kvitnya 2019