Митрополича бази́ліка Внебовзяття Пресвято́ї Ді́ви Марі́ї (за даними сайту Львівської архідієцезії — Успіння Пресвятої Діви Марії), також Латинський катедральний собор, відомий під місцевою назвою Кате́дра — культова споруда, римо-католицька базиліка, головний храм Львівської архідієцезії Римо-Католицької церкви в Україні, розташований на Катедральній площі у Львові, Україна. Пам'ятка сакральної архітектури XIV—XVIII століття, пам'ятка архітектури національного значення, охоронний номер — 316/0. Точна дата початку будівництва катедри невідома. Будівля належить до семи найдавніших храмів Львова. Протягом історії катедру неодноразово перебудовували і добудовували. До сьогодні збереглося 8 добудованих каплиць навколо храму. Вежа Латинської катедри є однією з найвищих споруд центральної частини міста (66 м, вища лише ратуша), разом з чотирма іншими будівлями вона відображена на логотипі міста.
Митрополича базиліка Внебовзяття Пресвятої Діви Марії | |
---|---|
![]() Вигляд собору з Ратуші | |
49°50′26″ пн. ш. 24°01′50″ сх. д. / 49.84055555558377648° пн. ш. 24.03055555558377776° сх. д.Координати: 49°50′26″ пн. ш. 24°01′50″ сх. д. / 49.84055555558377648° пн. ш. 24.03055555558377776° сх. д. | |
Тип споруди | d[1] |
Розташування | ![]() ![]() |
Архітектор | Петро Полейовський |
Художник | Станіслав Строїнський |
Засновник | ймовірно міщани Львова |
Початок будівництва | прибл. 1380-ті |
Кінець будівництва | прибл. 1493 |
Висота | 65 м |
Стиль | готика, ренесанс, бароко, еклектика |
Належність | римо-католицька |
Єпархія | Львівська архідієцезія |
Стан | Державний реєстр нерухомих пам'яток України і пам'ятка архітектури національного значення України |
Адреса | Площа Катедральна, 1 |
Епонім | Небовзяття Діви Марії |
Вебсайт | lwowskabazylika.org.ua |
![]() ![]() Латинський катедральний собор (Львів) (Україна) | |
|
Цей собор є Санктуарієм Матері Божої Милостивої і Божого Милосердя.
Назва
Цей розділ потребує доповнення. (квітень 2019) |
Архітектура
Собор розташовується в центрі площі Катедральної і від часів середньовіччя залишається архітектурною домінантою південно-західної частини колишнього середмістя (міста в мурах). Зорієнтований на осі схід-захід, із головним входом із заходу на осі храму. Збудований із цегли двох відтінків, тинькований (цеглу демонструє зондаж на контрфорсі абсиди). Застосовано також блоки з міоценового літотамнієвого вапняку і вапнистого пісковику, які добували в каменоломнях в околицях тодішнього Львова. Довжина храму 67 м, ширина — 23 м, висота вежі — 66 метрів. Будівля тринавна, зального типу, з витягнутим пресбітерієм і гранчастою абсидою. Із заходу до брили храму примикають два квадратні в плані об'єми дзвіниць. Права дзвіниця збудована лише до висоти склепінь нави. Початково собор зовні підпирали 12 чотириярусних контрфорсів, які закінчуються трохи нижче дахового карнизу. Основний простір майже кубічний, але пізніші прибудови значно ускладнили конфігурацію храму. З обох боків до пресбітерія симетрично примикають по одному захристю та одній каплиці. У проміжках між контрфорсами до нав з північного і південного боків прибудовано по 3 каплиці. Пресбітерій та кожна з трьох нав перекриті трьома пряслами хрестових склепінь. Дах над навами та пресбітерієм — двоспадовий, над лівою дзвіницею — складний бароковий з вазонами, над недобудованою правою — пологий шатровий. На даху нави влаштовано два ряди люкарн на різній висоті. Готичну складову підкреслює високий шип даху. В інтер'єрі чотири високі сніпчасті колони підтримують стрільчаті арки і склепіння з готичними нервюрами. Стіни і склепіння вкриті численними фресками.
На сьогодні Латинська катедра — пам'ятка архітектури національного значення, охоронний номер — 316/0.
Історія
Проблема початків храму
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWlMMkprTHlWRU1DVTVRaVZFTUNWQ01DVkVNU1U0TWlWRU1DVkNPQ1ZFTUNWQ1JDVkVNU1U0TVNWRU1TVTRReVZFTUNWQ1FTVkVNQ1ZDTUY4bFJEQWxRa0VsUkRBbFFqQWxSREVsT0RJbFJEQWxRalVsUkRBbFFqUWxSREVsT0RBbFJEQWxRakF1WHlWRU1DVTVSaVZFTUNWQ1FpVkVNQ1ZDTUNWRU1DVkNSQzVmSlVRd0pUa3dKVVF4SlRnd0pVUXhKVGcxSlVReEpUazJKVVF4SlRneUpVUXdKVUkxSlVRd0pVSkJKVVF4SlRneUpVUXdKVUpGSlVReEpUZ3dYeVZFTUNVNVF5NWZKVVF3SlRsQkpVUXdKVUpGSlVRd0pVSXlKVVF3SlVJd0pVUXdKVUpDSlVReEpUaERKVVF4SlRnM0pVUXhKVGd6SlVRd0pVSkJMbXB3Wnk4eU1EQndlQzBsUkRBbE9VSWxSREFsUWpBbFJERWxPRElsUkRBbFFqZ2xSREFsUWtRbFJERWxPREVsUkRFbE9FTWxSREFsUWtFbFJEQWxRakJmSlVRd0pVSkJKVVF3SlVJd0pVUXhKVGd5SlVRd0pVSTFKVVF3SlVJMEpVUXhKVGd3SlVRd0pVSXdMbDhsUkRBbE9VWWxSREFsUWtJbFJEQWxRakFsUkRBbFFrUXVYeVZFTUNVNU1DVkVNU1U0TUNWRU1TVTROU1ZFTVNVNU5pVkVNU1U0TWlWRU1DVkNOU1ZFTUNWQ1FTVkVNU1U0TWlWRU1DVkNSU1ZFTVNVNE1GOGxSREFsT1VNdVh5VkVNQ1U1UVNWRU1DVkNSU1ZFTUNWQ01pVkVNQ1ZDTUNWRU1DVkNRaVZFTVNVNFF5VkVNU1U0TnlWRU1TVTRNeVZFTUNWQ1FTNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
Обставини заснування храму, точне датування та фундатори залишаються нез'ясованими. Головною проблемою є повна відсутність первинних документів. Численна література оперує роками і гіпотезами, часом у формі однозначних тверджень. Однак усі вони базуються на історіографічній традиції або на вторинних джерелах. Кількість версій про дату заснування особливо примножена працями XIX—XX століть. Аналіз історіографії, опублікований 2000 року українською дослідницею сакральної готики Ольгою Козубською, показав, що ні традиція, ні жодна з гіпотез документально не підтверджені і з багатьох міркувань є сумнівними. В подальшому ця позиція набула певного поширення, зокрема відобразилась у фундаментальній праці «Архітектура Львова. Час і стилі XIII—XXI ст.» (2008) та Енциклопедії Львова (2010).
Версії про рік заснування
1344 рік. Версія з неопублікованої праці секретаря капітули першої половини XIX століття Каєтана Андрусевича. Жодним чином не обґрунтована, однак підтримана Станіславом Зайончковським, який стверджував, що датування підтверджується міськими актами, що насправді не відповідає дійсності: таких дат в актах немає. За Зайончковським повторена Тадеушем Маньковським, Юзефом Крентошем, Бартоломеєм Качоровським, Яном Островським, Єжи Петрусом.
1350 рік. Версія про дерев'яний костел Діви Марії, що існував у 1340—1349 роках і новий мурований, закладений 1350 року вже на нинішньому місці. Походить із витяга з міських архівів, надісланого 1763 або 1765 року до Рима у тракті судового процесу архієпископа Сераковського з магістратом. Повторена Владиславом Абрагамом, Фридериком Папе. Критикована Денисом Зубрицьким та Михайлом Грушевським. Достовірність первинного джерела цього акту і сам факт існування джерела у дослідників викликають сумнів.
1361 рік. Озвучений Яном Длугошем у праці «Історія Польщі». Олександр Семкович припускав, що джерелом для Длугоша стала папська булла від того року, яка нібито дозволяла фундацію митрополії. Насправді булла датована 6 квітня 1363 року і власне дозволу не містить (митрополію засновано лише 1412 року). Сам Длугош ймовірно мав на увазі релігійну інституцію, а не будівлю. Показово, що серед фундацій Казимира III Длугош не згадує львівського храму. Тим не менше, версія про заснування митрополії повторена Мартіном Кромером та Яном Альнпеком. Останній змінив рік на 1364 і однозначно приписав Казимирові закладення самої будівлі.
1360—1368 роки. Період, у межах якого відбулось закладення на думку Мавриція Дідушицького. Він однак припускає, що до початку XV століття будівництво не велось.
1370 рік. Версія Владислава Лозинського про рік закладення наріжного каменя і про початок будівництва лише через близько 30 років опісля.
1370 і 1349 рік. Дві суперечливі дати, подані Бартоломеєм Зиморовичем на базі невідомих джерел. Перша дата повторюється у XIX столітті у праці Ігнатія Ходиницького.
1380-ті роки. Почали зводити з ініціативи львівських міщан-католиків, будівництвом опікувався Петро Штехер, бурмистр Львова i правнук першого відомого львівського війта Бертольда Штехера.
Версії про обставини заснування
Заснування Казимиром III. Історіографічна традиція, підтримана переважною більшістю авторів. Сучасник Казимира ІІІ літописець Янко із Чарнкова не згадує львівський храм у переліку фундацій короля. Таких даних не містить жодне з повідомлень тогочасних хроністів. Сам король у листуванні з папою нічого не згадує про це. Подібній фундації не сприяв і тогочасний скрутний фінансовий стан Казимира ІІІ (неодноразово звертається за допомогою). Багато дослідників сходяться на тому, що після смерті короля будівництво фінансували міщани. На думку Ольги Козубської, міщани могли бути фундаторами від самого початку, як це відбулося, зокрема, з Маріяцьким костелом у Кракові.
Первинна посвята Святій Трійці. Вперше з'являється в Яна Альнпека. Джерела такого твердження невідомі. Повторена Станіславом Зайончковським, Тадеушем Маньковським, Бартоломеєм Качоровським, Яном Островським, Єжи Петрусом, .
Версія про костел Марії Сніжної як перший парафіяльний храм. Впроваджена Франциском Захаріясевичем, повторена Станіславом Зайончковським.
Храм попередник. Дослідники Ігнатій Ходиницький та Ісидор Шараневич стверджують, що за княжих часів тут стояла одна з околичних церков східного обряду — Успіння, котру Казимир III розпорядився знести.
Спільний храм двох конфесій. Думку висловив Роман Могитич, вона базується на аналізі найдавнішої книги протоколів судових засідань Львівської міської ради 1382—1389 років. Для документу характерним є означення усіх православних, вірменських і католицьких храмів єдиним словом ecclesiae. За цього парохіяльних храмів у середмісті згадано лише два: Ecclesia Armenorum (вірменський) і Ecclesia beate Maria Virgilis, parochialis (без уточнення конфесії). Могитич припускає значне зближення східної та західної церков у багатонаціональних містах того часу. Звертає увагу також на факт про пароха Йоана Русина, який був противником передачі парафіяльного храму римо-католицькому архієпископу. На думку Могитича новий (нинішній) храм могли будувати навколо давнішого, можливо, навіть із використанням певних його частин.
Будівництво (XIV—XV століття)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWtMMlJqTHlWRU1DVTVRaVZFTUNWQ01DVkVNU1U0TWlWRU1DVkNPQ1ZFTUNWQ1JDVkVNU1U0TVNWRU1TVTRReVZFTUNWQ1FTVkVNQ1ZDTUY4bFJEQWxRa0VsUkRBbFFqQWxSREVsT0RJbFJEQWxRalVsUkRBbFFqUWxSREVsT0RBbFJEQWxRakF1WHlWRU1DVkJNQ1ZFTUNWQ05TVkVNQ1ZDUVNWRU1DVkNSU1ZFTUNWQ1JDVkVNU1U0TVNWRU1TVTRNaVZFTVNVNE1DVkVNU1U0TXlWRU1DVkNRU1ZFTVNVNE5pVkVNU1U1TmlWRU1TVTRSbDhsUkRBbFFrWWxSREFsUWpVbFJERWxPREFsUkRBbFFqSWxSREVsT1RZbFJERWxPREVsUkRBbFFrUWxSREFsUWtVbFJEQWxRak1sUkRBbFFrVmZKVVF3SlVJeUpVUXdKVUk0SlVRd0pVSXpKVVF3SlVKQ0pVUXhKVGhHSlVRd0pVSTBKVVF4SlRnekxsOGxSREFsT1RBbFJERWxPREFsUkRFbE9EVWxSREVsT1RZbFJERWxPRElsUkRBbFFqVWxSREFsUWtFbFJERWxPRElsUkRBbFFrVWxSREVsT0RCZkpVUXdKVGxETGw4bFJEQWxPVUVsUkRBbFFrVWxSREFsUWpJbFJEQWxRakFsUkRBbFFrSWxSREVsT0VNbFJERWxPRGNsUkRFbE9ETWxSREFsUWtFdWFuQm5Mekl3TUhCNExTVkVNQ1U1UWlWRU1DVkNNQ1ZFTVNVNE1pVkVNQ1ZDT0NWRU1DVkNSQ1ZFTVNVNE1TVkVNU1U0UXlWRU1DVkNRU1ZFTUNWQ01GOGxSREFsUWtFbFJEQWxRakFsUkRFbE9ESWxSREFsUWpVbFJEQWxRalFsUkRFbE9EQWxSREFsUWpBdVh5VkVNQ1ZCTUNWRU1DVkNOU1ZFTUNWQ1FTVkVNQ1ZDUlNWRU1DVkNSQ1ZFTVNVNE1TVkVNU1U0TWlWRU1TVTRNQ1ZFTVNVNE15VkVNQ1ZDUVNWRU1TVTROaVZFTVNVNU5pVkVNU1U0Umw4bFJEQWxRa1lsUkRBbFFqVWxSREVsT0RBbFJEQWxRaklsUkRFbE9UWWxSREVsT0RFbFJEQWxRa1FsUkRBbFFrVWxSREFsUWpNbFJEQWxRa1ZmSlVRd0pVSXlKVVF3SlVJNEpVUXdKVUl6SlVRd0pVSkNKVVF4SlRoR0pVUXdKVUkwSlVReEpUZ3pMbDhsUkRBbE9UQWxSREVsT0RBbFJERWxPRFVsUkRFbE9UWWxSREVsT0RJbFJEQWxRalVsUkRBbFFrRWxSREVsT0RJbFJEQWxRa1VsUkRFbE9EQmZKVVF3SlRsRExsOGxSREFsT1VFbFJEQWxRa1VsUkRBbFFqSWxSREFsUWpBbFJEQWxRa0lsUkRFbE9FTWxSREVsT0RjbFJERWxPRE1sUkRBbFFrRXVhbkJuLmpwZw==.jpg)
1353 роком датується перша документальна згадка про парафіяльний костел Діви Марії у Львові. Джерелом є грамота 1359 року, у якій ідеться про пожертву храмові комітисою Анною млина на Збоїщах. Надалі протягом усієї другої половини XIV століття трапляються документи про храм Діви Марії, однак жоден з них не дає певності — йдеться про храм у середмісті чи костел Марії Сніжної, який на той час вже існував і на думку багатьох дослідників був першим парафіяльним у Львові. 6 квітня 1363 року датується булла, яка була реакцією на прохання короля Казимира ІІІ заснувати єпископство з центром у Львові. Задум цей реалізовано не було.
1384 року вперше згадується пожертва на будівельні роботи, хоч і надалі незрозуміло, якому храмові (цілком можлива і перебудова костелу Марії Сніжної). Поширена версія про будівництво собору майстром Нічком з Троппау базується на згадці 1385 року, яка насправді також не уточнює, у якому з двох костелів проводили роботи. Перша згадка, яка достеменно стосується майбутньої катедри, походить із 1399 року, коли члени міської ради зробили пожертву на майбутній вівтар 10 000 мучеників. Управителем фондів у цей час був Петро Штехер, який також від імені міста наглядав за будівництвом, особисто пожертвував сто кіп грошей. Спорудженням займався вроцлавський архітектор Микола Ґансечке (Ґонзаґе).
За первісним проектом у собору повинно було бути дві вежі: одну завершили наприкінці XIV століття, інша так і залишилася незакінченою через брак коштів.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHhMekUzTDB4aGRHbHVYMk5oZEdobFpISmhiRjlzWlcxaVpYSm5YMjlzWkM1d2JtY3ZNakF3Y0hndFRHRjBhVzVmWTJGMGFHVmtjbUZzWDJ4bGJXSmxjbWRmYjJ4a0xuQnVadz09LnBuZw==.png)
У 1404 році Микола Ґансечке закінчив вівтарну частину храму, а наступного року її освятив перемиський єпископ Мацей Яніна за участі галицького архієпископа Якова Стрепи.
У 1406 році до кафедри перенесено засноване не раніше 1387-го братство Діви Марії, котре діяло початково при костелі Марії Сніжної. Статус кафедри храм отримав 1412 року, а остаточне підтвердження через два роки надав антипапа Іван XXIII буллою «In eminenti». Ймовірно, ще 1415 року була утворена капітула і в 1429 році була затверджена. Вона взяла на себе управління фондами та нагляд за будівництвом. У 1441 році архієпископ Ян Одровонж консекрував вівтар на честь Матері Божої, встановлений та виготовлений коштом галицького каштеляна Яна Влодковича гербу Сулима — дідича Княгиничів. 1481 року вроцлавські будівничі Йоахім Ґром та Амвросій Рабиш завершили зведення нав, засклепивши їх. Тоді ж у соборі було встановлено три вівтарі. Згадуються також vitra variecolora — ймовірно, вітражі. У той час від імені міста за роботами наглядав місцевий патрицій Георг Шеллер. Над бічним входом з південної сторони було вмуровано скульптуру святого Юрія — патрона Шеллера, виконану «грубим різцем». 1490 року дах над пресбітерієм довелось замінити. Роботи виконав тесля Нікель Клоч. 1493-й рік прийнято вважати роком завершення будівництва. Тоді будівничий Ганс Штехер спорудив і засклепив хори.
Оформлення та перебудови XVI—XVIII століть
Один з храмів Львова, в якому ще в XVI столітті проводились богослужіння німецькою мовою.
У 1510 році у соборі встановили перший орга́н. У 1527 році під час великої львівської пожежі згоріло практично все готичне місто. Постраждав і собор — особливо західна його сторона та вежа. Відбудові храму сприяв тодішній архієпископ Бернард Вільчек, за сприяння якого було відлито нові дзвони, один з яких отримав назву «Бернардин», відновлено або заново вимурувано склепіння, дах вежі.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODNMemRqTHpJd01UZFBaRzV2ZDNOcmFTNXFjR2N2TWpBd2NIZ3RNakF4TjA5a2JtOTNjMnRwTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Відбудовою храму зайнялися вже ренесансні архітектори, що вплинуло на майбутній вигляд споруди — зокрема, у 1566 році за ініціативи архієпископа Станіслава Сломовського встановлюють новий вівтар. Простояв він недовго — у 1616 р. у храмі вже інший, пізньоренесансний вівтар роботи Лукаша Калінського.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOW1MMll3TDFOc2RXSjVYMHBoYm1GZlMyRjZhVzFwWlhKNllTNXFjR2N2TWpBd2NIZ3RVMngxWW5sZlNtRnVZVjlMWVhwcGJXbGxjbnBoTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
У 1623 році, після кількох років мору, голоду, пожеж, ворожих нападів на місто, Павло Юрій Боїм разом з іншими райцями-резидентами ухвалив рішення фундувати вівтар святого Роха в катедрі. У 1629 р. у кафедрі перший раз відправили Богослужіння єпископи-уніати, між ними Мелетій Смотрицький — автор граматики слов'янської мови, митрополит Йосиф Рутський. Проповідь мав королівський проповідник Матеуш Бембус За свідченнями міщан, факт відправи Служби Божої в костелі дуже засмутив вірменську та руську громади міста, котрі були здебільшого православними. «Кухарки руські і вірменські поганами їх [владик] називали і проклинали», — свідчить невідомий міщанин.
1 квітня 1656 року у храмі перед іконою Матері Божої Милостивої (авторства Йозефа Шольц-Вольфовича) складав обітниці за оборону Польщі король Ян II Казимир. Ця подія увійшла до польської історії як «Львівські шлюби Яна Казимира»;— монарх просив у Матері Божої допомоги у боротьбі проти нападів шведів на Польщу, обіцяючи натомість полегшення життя простому люду.
У XVIII ст. стан катедри викликав занепокоєння архієпископів Яна Скарбека і Миколая Вижицького. Буря на межі 1760—1761 років зірвала частину мідного даху. У 1760—1778 рр. собор у стилі пізнього бароко та рококо перебудували з ініціативи тодішнього архієпископа Вацлава Сераковського — до цього храм перебував у поганому стані, проте попередні майже 50 років далі розмов та закликів справа не йшла. Тоді вежа отримала барокове завершення, котре виконав коваль Ян Неджвецький, а її висота стала 64,3 м (34 віденські сажні). У 1765—1771 рр. встановлено новий рококовий вівтар авторства Петра Полейовського, котрий ми бачимо і зараз. Фактично, до нашого часу у первісному вигляді дійшла основна частина конструкції — особливо добре це демонструє екстер'єр вівтарної частини храму (з боку вулиці Галицької та площі Ринок).
Під час реставрації багато давніх готичних та ренесансних вівтарів та інших пам'яток було знищено чи замінено бароковими (тоді було усунуто пам'ятні надгробки архієпископів Б. Вільчека, Фелікса Лігензи, Павела Тарла, Яна Димітра Соліковського, Яна Порохницького, Станіслава Ґроховського), що викликало конфлікт архієпископа з львів'янами. На сторону Сераковського став Папа Климент XIII.
1776 р. було встановлено сучасний головний вівтар, виконаний у бароковому стилі. Він прикрашений мармуровими колонами та статуями роботи Матвія Полейовського, що зображають чотирьох святих: Августина, Григорія, Амвросія та Ієроніма. У вівтарі також знаходиться копія невеликого, прославленого чудесами, образу Найласкавішої Матері Божої (оригінал 1946 р. було вивезено до Польщі й зараз він перебуває у краківському Вавелі). Ліворуч від вівтаря — неоготична, «королівська», ложа.
На стіні собору з боку вулиці Галицької повішені гарматні ядра: з облоги Львова 1672 року турків із Петром Дорошенком, під ядром для пояснення зроблено напис латиною — Ex obsidione turcica; 1919 р. — Української галицької армії (Ex obsidione ruthenorum). З боку тієї ж вулиці Галицької можна побачити портрет Яна Домагалича — фундатора однієї з каплиць, що не збереглися, надгробну плиту з каплиці Шольц-Вольфовичів та фреску Богородиці з Христом. Фреска є копією з ікони 1598 р. міщанина на спомин про улюблену онуку (про це див. нижче). У другій половині 2000-х років фреску реставрували.
Новітня історія (XIX—XXI ст.)
Упродовж цілого XIX століття в інтер'єр та екстер'єр внесено багато змін. 1802 року зліва перед входом до пресбітерія змонтовано новий, кутий з металу амвон. З протилежного боку встановлено ампірний пам'ятник Катажині Оссолінській з Яблоновських, виготовлений у 1805—1806 роках з мармуру та бронзи скульптором Гартманом Вітвером. З ініціативи архієпископа Франтішека Піштека було проведено цілий ряд модифікацій у 1835—1846 роках. Автентичну готичну кладку фасаду, викладеного цеглою двох відтінків, було повністю потиньковано. 1839 року в соборі встановлюють новий орган, виконаний львівським майстром Романом Духенським, фундований каноніком і кустошем Якубом Бемом. У 1844 році хрест, що увінчує вежу, вкрили позолотою. Також у храмі було встановлено ряд надгробків, а собор прикрасили картини Алоїза Рейхана та Юзефа Хойницького.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODJMell3THpFNU1UWmZKVVF4SlRnd0pVUXhKVGsySlVRd0pVSkJMbDhsUkRBbE9UQWxSREFsUWpJbFJERWxPREVsUkRFbE9ESWxSREVsT0RBbFJERWxPVFlsUkRBbFFqa2xSREVsT0RFbFJERWxPRU1sUkRBbFFrRWxSREVsT1RaZkpVUXdKVUl5SlVReEpUazJKVVF3SlVJNUpVUXhKVGd4SlVReEpUaERKVVF3SlVKQkpVUXdKVUpGSlVRd0pVSXlKVVF4SlRrMlh5VkVNQ1ZDTnlWRU1DVkNSQ1ZFTVNVNU5pVkVNQ1ZDUXlWRU1DVkNNQ1ZFTVNVNFJTVkVNU1U0TWlWRU1TVTRRMThsUkRBbFFrTWxSREVsT1RZbFJEQWxRalFsUkRBbFFrUWxSREVsT0ROZkpVUXdKVUl4SlVRd0pVSkNKVVF4SlRoR0pVUXhKVGcxSlVReEpUZ3pYeVZFTUNWQ04xOGxSREFsUWpRbFJEQWxRakFsUkRFbE9EVWxSREVsT0ROZkpVUXdKVGxDSlVRd0pVSXdKVVF4SlRneUpVUXdKVUk0SlVRd0pVSkVKVVF4SlRneEpVUXhKVGhESlVRd0pVSkJKVVF3SlVKRkpVUXhKVGszWHlWRU1DVkNRU1ZFTUNWQ01DVkVNU1U0TWlWRU1DVkNOU1ZFTUNWQ05DVkVNU1U0TUNWRU1DVkNPQzVxY0djdk1qQXdjSGd0TVRreE5sOGxSREVsT0RBbFJERWxPVFlsUkRBbFFrRXVYeVZFTUNVNU1DVkVNQ1ZDTWlWRU1TVTRNU1ZFTVNVNE1pVkVNU1U0TUNWRU1TVTVOaVZFTUNWQ09TVkVNU1U0TVNWRU1TVTRReVZFTUNWQ1FTVkVNU1U1Tmw4bFJEQWxRaklsUkRFbE9UWWxSREFsUWprbFJERWxPREVsUkRFbE9FTWxSREFsUWtFbFJEQWxRa1VsUkRBbFFqSWxSREVsT1RaZkpVUXdKVUkzSlVRd0pVSkVKVVF4SlRrMkpVUXdKVUpESlVRd0pVSXdKVVF4SlRoRkpVUXhKVGd5SlVReEpUaERYeVZFTUNWQ1F5VkVNU1U1TmlWRU1DVkNOQ1ZFTUNWQ1JDVkVNU1U0TTE4bFJEQWxRakVsUkRBbFFrSWxSREVsT0VZbFJERWxPRFVsUkRFbE9ETmZKVVF3SlVJM1h5VkVNQ1ZDTkNWRU1DVkNNQ1ZFTVNVNE5TVkVNU1U0TTE4bFJEQWxPVUlsUkRBbFFqQWxSREVsT0RJbFJEQWxRamdsUkRBbFFrUWxSREVsT0RFbFJERWxPRU1sUkRBbFFrRWxSREFsUWtVbFJERWxPVGRmSlVRd0pVSkJKVVF3SlVJd0pVUXhKVGd5SlVRd0pVSTFKVVF3SlVJMEpVUXhKVGd3SlVRd0pVSTRMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWpMMk13TDBKMWJtUmxjMkZ5WTJocGRsOUNhV3hrWHpFek55MHdPRE0zTVRRbE1rTmZUR1Z0WW1WeVp5VXlRMTlKYm01bGJuTjBZV1IwTG1wd1p5OHlNREJ3ZUMxQ2RXNWtaWE5oY21Ob2FYWmZRbWxzWkY4eE16Y3RNRGd6TnpFMEpUSkRYMHhsYldKbGNtY2xNa05mU1c1dVpXNXpkR0ZrZEM1cWNHYz0uanBn.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOW1MMlpoTDFWcmNtRnBibVV0VEhacGRpMU1ZWFJwYmw5RFlYUm9aV1J5WVd3dE5DNXFjR2N2TWpBd2NIZ3RWV3R5WVdsdVpTMU1kbWwyTFV4aGRHbHVYME5oZEdobFpISmhiQzAwTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Наприкінці століття у Львові проводилась підготовка до Галицької крайової виставки, що мала відбутись 1894 року. У зв'язку з цим 1892 року ініційовано черговий етап відновлювальних робіт. Керівниками призначено єпископа Яна Пузину, професора Владислава Лозинського і молодого архітектора Міхала Ковальчука. Роботи розпочато з пресбітерія. Було збито тиньк зі склепінь і пілястри зі стін разом із бароковими розписами Станіслава Строїнського. Натомість виконано нові орнаментальні розписи. Ліворуч від вівтаря влаштовано ще один, малий, орган, виконаний львівською фірмою Яна Слівінського. З Перемишля був запрошений скульптор і архітектор Фердинанд Маєрський, який виконав неоготичний балкон нового органу і трохи глибше у пресбітерії в такому ж стилі — «імператорську ложу». Він же зробив нові портали каплиць святого Казимира і святого Йосипа, що мають входи з пресбітерія. Наново вибито ряд закладених раніше вікон, вставлено неоготичні масверки, виконано нові вітражі. По лівій (північній) стороні уміщено вітраж «Висвячення Гжегожа з Сянока на львівського архієпископа» Тадеуша Попеля, «Обітниці короля Яна Казимира» Юзефа Мегофера, «Казимир Великий — фундатор катедри» Едварда Лєпшого. Над головним вівтарем — «Найсвятіша Марія Діва, Королева Польської корони» Едварда Лєпшого (1902). По правій (південній) стороні: «Оборона Львова за допомогою св. Яна з Дуклі» Станіслава Батовського-Качора, «Святі покровителі Польщі» Яна Матейка і Томаша Лісевича, «Свята Родина» Фердинанда Ляуфбергера, «Матір Божа Підкамінецька» Тадеуша Крушевського, «Святі Костянтин і Олена» Юліана Макаревича. Вітраж на хорах, виконаний за проектом Теодора Аксентовича. Більшість вітражів виконано фірмою Маєра з Мюнхена. 1894 року завершити роботи не вдалось — лише реконструкція пресбітерія тривала до 1899 року. Згодом Віденська цісарська комісія з реставрації визнала уже проведені роботи нефаховими, такими, що нищать автентичність пам'ятки. Роботи було припинено, переоформлення нав навіть не розпочато.
1908 року керівником реставраційних робіт у соборі призначено професора Львівської політехніки Тадея Обмінського, який виконував ці обов'язки аж до своєї смерті 1932 року. 1909 року понищені часом кам'яні барокові вазони на вежі замінено бляшаними. У зв'язку з цим організація під назвою «Коло архітекторів» заявила протест, вважаючи подібні дії вкрай нефаховими. У 1910 році на соборі встановили меморіальну таблицю на честь 500-річчя Грюнвальдської битви (проект Міхала Лужецького, виконала фірма Генрика Пер'є), у 1912 — таблицю присвячену Петрові Скарзі (скульпторка Люна Дрекслер), 1917 року — Тадею Костюшкові з нагоди сотих роковин смерті (майстерня Вільгельма Скунжила). Австрійська влада реквізувала мідне покриття даху під час Першої світової війни. Під час українсько-польських боїв за Львів 3 травня 1919 року в собор влучив артилерійський снаряд. У пам'ять про це в контрфорс від вулиці Галицької вмуровано меморіальну табличку з написом Ex obsidione ruthenorum. У 1920-х роках Тадей Обмінський організував осушення фундаментів собору та перекриття будівлі новим мідним дахом. 1923 року з-під тиньку було відкрито два готичні портали по боках нави, які простояли замуровані від часів перебудови 1760—1770-х.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2ZFdzdmRHaDFiV0l2Wmk5bU1pOGxSREFsT1VZbFJEQWxRakFsUkRBbFFrTWxNamNsUkRFbE9FWWxSREVsT0RJbFJEQWxRa1FsUkRBbFFqQmZKVVF3SlVJMEpVUXdKVUpGSlVReEpUZzRKVVF3SlVKQkpVUXdKVUl3WHlWRU1DVkNSQ1ZFTUNWQ01GOGxSREFsT1VJbFJEQWxRakFsUkRFbE9ESWxSREFsUWpnbFJEQWxRa1FsUkRFbE9ERWxSREVsT0VNbFJEQWxRa0VsUkRFbE9UWWxSREFsUWpsZkpVUXdKVUpCSlVRd0pVSXdKVVF4SlRneUpVUXdKVUkxSlVRd0pVSTBKVVF4SlRnd0pVUXhKVGsyWHlVeU9ESWxNamt1YW5Cbkx6SXdNSEI0TFNWRU1DVTVSaVZFTUNWQ01DVkVNQ1ZDUXlVeU55VkVNU1U0UmlWRU1TVTRNaVZFTUNWQ1JDVkVNQ1ZDTUY4bFJEQWxRalFsUkRBbFFrVWxSREVsT0RnbFJEQWxRa0VsUkRBbFFqQmZKVVF3SlVKRUpVUXdKVUl3WHlWRU1DVTVRaVZFTUNWQ01DVkVNU1U0TWlWRU1DVkNPQ1ZFTUNWQ1JDVkVNU1U0TVNWRU1TVTRReVZFTUNWQ1FTVkVNU1U1TmlWRU1DVkNPVjhsUkRBbFFrRWxSREFsUWpBbFJERWxPRElsUkRBbFFqVWxSREFsUWpRbFJERWxPREFsUkRFbE9UWmZKVEk0TWlVeU9TNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
Під час другої світової війни храм майже не постраждав, однак меморіальні таблиці, присвячені Грюнвальдській битві і Пйотру Скарзі, окупаційною владою було знищено.
26.04.1946 року — радянська влада змушує Архієпископа Львівської архідієцезії Євгенія (Евгеніуша) Базяка назавжди покинути Львів. Виїжджаючи зі Львова, архієпископ Евгеніуш Базяк забрав чудотворну ікону Матері Божої Ласкавої, релікварій блаженного Якуба Стрепи та ще деякі предмети з опорядження храму. За радянських часів храм був одним із небагатьох, що можна було відвідувати, тому сюди на літургії приходили й віруючі інших конфесій. Вважається, що за збереження катедрою свого первісного призначення, а не перетворення її радянською владою на склад, спортивний зал тощо (така доля спіткала багато львівських храмів) потрібно завдячувати єпископу Рафалу Керницькому — настоятелю кафедри у цей нелегкий час та, згодом, в'язню ГУЛАГу.
Із здобуттям Україною незалежності відновлюється Львівська архідієцезія. Вже в 1991 році тут висвячують двох священників.
25 червня 2001 року храм відвідав Папа Римський Іван Павло II. 2003 року з нагоди цієї події на західній стіні храму з'явилася меморіальна таблиця з написами українською, польською та латинською мовами (скульптор Ярослав Скакун). З нагоди цього візиту у 1999—2000 роках інтер'єр собору було ґрунтовно реставровано українськими та польськими консерваторами пам'яток. Також було проведено відновлення пресбітерія, великого вівтаря, захристя та каплиці св. Йосифа.
Від 22 листопада 2008 року митрополитом Львівським є Мечислав Мокшицький, що змінив на цій посаді попереднього митрополита кардинала Мар'яна Яворського. 2017 року будівлю почали підсвічувати художнім світлом у вечірній час.
11 вересня 2021 року архієпископ-митрополит Львівський Мечислав Мокшицький спільно з єпископом Броніславом Бернацьким та єпископом Мар'яном Бучком поблагословили пам'ятну таблицю кардинала Мар'яна Яворського, встановлену у каплиці Христа Милосердного у латинському катедральному соборі Львова.
Усипальниця, цвинтар, окремі каплиці
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMemxrTDB4MmFYWWxNa05mYTI5emRHVnNYMDVoYm1WaVpYWjZaWFFsUXpNbFFVUmZVRTBsTWtOZmMyOWphR0V1YW5Cbkx6SXdNSEI0TFV4MmFYWWxNa05mYTI5emRHVnNYMDVoYm1WaVpYWjZaWFFsUXpNbFFVUmZVRTBsTWtOZmMyOWphR0V1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
При кафедрі від самого її початку знаходився цвинтар. Правдоподібно, що він виник приблизно 1405 року, коли було освячено саму кафедру, позаяк у непосвячену землю не ховали. Цвинтар займав території майже всієї сучасної площі Катедральної та був обведений стіною.
Навпроти теперішньої захристії (з боку площі Ринок) була брама для проїзду возів, звана «Королівською». Пішо заходили кількома східцями. Рівень тодішнього цвинтаря був значно нижчим за сучасний — про його рівень у 70-х рр. XVIII ст. можна судити, заглянувши через ґрати, якими обнесене заглиблення коло собору.
Також хвіртки були з боку сучасної площі Івана Підкови та навпроти головного входу. Біля останньої стояли ятки різників, в яких деколи навіть забивали худобу. Ятки 1800 р. було розібрано й перенесено за Краківську браму.
1762 року було розібрано каплицю Мілевських, а 2 епітафії перенесено до собору. Стіни цвинтаря знесли при реставрації 1776 року. Тоді ж перенесено під сам храм скульптурний комплекс «Христос на смертному ложі» (також відома як капличка «Гріб Господній»), що стояв у одній із брам. У 1783 р. імператор Йосиф II видав розпорядження про знесення у Львові церковних кладовищ та заснування чотирьох цвинтарів за межею міста. З шести каплиць, що стояли осібно (зокрема, Шольц-Вольфовичів), збереглася лишень каплиця Боїмів. Також збереглися статуї святих, котрі, після знесення кладовища, було поставлено навколо собору.
У криптах храму було поховано відомих державних діячів Королівства Польського, Речі Посполитої, зокрема, руського воєводу Станіслава Жолкевського (батька канцлера Станіслава), львівських латинських архієпископів Пйотра Стажеховського, Яна Сененського, Фелікса Лігензу, архітектора Петра Полейовського, львівського каноніка РКЦ Йогана (Яна) Гербеста, бургомістра Львова, доктора .
Прибудовані каплиці
Проміжки між контрфорсами нав і пресбітерія від самого початку використовувались для будівництва каплиць — родиних усипальниць заможних міщан та львівських патриціїв. Поховання робились у їх підземеллях. Уже 1395 року при кафедрі згадується каплиця св. Петра і Павла. Багато прибудовано і в наступних роках. Це, зокрема, каплиці Найсвятіших Дарів (1440), Журавнівська (1441), Бучацьких (1440, перебудована 1495, а потім — архієпископом Я. Д. Соліковським (1587), святого Станіслава (1440), Раєцька (1454), Струмилів (1463), кушнірська (1478), братства жебраків (1493), каплиці єпископів Томаша Піравського (1610) і Яна Замойського (1615). Вхід до каплиць був організований по-різному: одні мали лише вхідний отвір, інші відгороджувались дверима або кутими ґратами. Для їх влаштування зазвичай пробивались стіни та перемуровувались контрфорси, що дуже ослабило конструкцію. До того ж різночасові каплиці були різними за розмірами і не становили єдиного стильового ансамблю. У 1760-х роках архієпископом В. Сераковським ініційовано докорінну перебудову собору, під час якої частину каплиць було перебудовано, а деякі взагалі знесено. З прибудованих каплиць збереглось вісім.
Бичування Христа
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMemt4TDBOb1lYQmxiRjl2Wmw5TFlXMXdhV0Z1WDJaaGJXbHNlUzVxY0djdk1qQXdjSGd0UTJoaGNHVnNYMjltWDB0aGJYQnBZVzVmWm1GdGFXeDVMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
Знаходиться при північній наві, перша від входу. Рідко фігурує в літературі під своєю справжньою назвою-посвятою. Більше відома як каплиця Кампіанів — усипальниця родини львівських райців і бургомістрів. Збудована у стилі ренесансу протягом 1584—1629 років на місці давнішої каплиці Струмилів, що стояла тут від 1463 року. Ордерний каркас фасаду з рустованим цоколем ймовірно виконав архітектор Павло Римлянин. Рельєфи «Покладення до гробу», «Воскресіння Христа», «Христос-городник» між пілястрами фасаду приписують Генріхові Горсту, а постаті євангелістів виконали ймовірно Ян Пфістер і Себастян Чесек. Близько 1660 року проведено ремонт, ініційований Бартоломеєм Зиморовичем. Тоді в інтер'єрі з'явились нові скульптурні надгробки, зокрема портретні погруддя авторства Войцеха Капіноса молодшого. Під час перебудов, ініційованих архієпископом Вацлавом Сераковським, було змінено вхід до каплиці, перемуровано склепіння, яке 1774 року розписано Станіславом Строїнським. Реставрована під керівництвом Владислава Садловського протягом 1905—1906 років. Наступна реставрація відбулась 1923 року. У каплиці окрім Кампіанів поховані представники споріднених із ними родин Ґросваєрів та Острогурських. Потрапити до каплиці можна лише з костелу. Інтер'єр каплиці надзвичайно багатий, його оздоблено чорним, білим, червоним та рожевим мармуром. Інтер'єр також прикрашено бюстами Мартина Кампіана, його батька Павла та горельєфами із зображенням пророків, апостолів-євангелістів.
Святого Антонія
При північній наві, друга від входу. Утворена в об'ємі колишнього передсінку бокового входу. Зовні на фасаді зберігся закладений готичний портал колишнього входу. 1898 року в каплиці встановлено нові вітражі. Тут встановлено пам'ятник Анджеєві Анквичу (перенесено 1925 року з каплиці Розп'ятого Христа). У 2008—2009 роках проведено комплексну реставрацію. З вулиці до фасаду приставлена скульптурна група «Гріб Господній».
Святих Дарів
При північній наві, третя від входу. Звана також каплицею Вишневецьких, або Найсвятішого Сакраменту. На цьому місці була каплиця Бучацьких, збудована ще до 1440 року, перебудована архієпископом Я. Д. Соліковським у 1587 р.
Первісну готичну каплицю перебудовано в ренесансному стилі наприкінці XVI ст. Автором перебудови був імовірно Павло Римлянин. З того часу характерні стильові ознаки зберігає нижній ярус. У 1701—1707 роках князями Вишневецькими (фундаторкою була вдова князя Костянтина Вишневецького Анна з Ходоровських) збудовано нову каплицю (її в 1737—1740 роках реконструювали коштом Януша Антонія Вишневецького та його дружини Теофілії Лещинської). 1747 р. встановлено багатий пізньобароковий вівтар невідомого автора. Скульптури вівтаря виконав, ймовірно, Томас Гуттер або Христіан Сейнер. Розписи купола приписуються Станіславові Строїнському (приблизно перед 1771 р.). Протягом 1870—1872 років проведено ремонт. 1888 р. встановлено мармуровий пам'ятник архієпископу Франциску Вежхлейському (скульптор Тадей Баронч). У 2009—2015 роках тривала реставрація.
Нижній ярус каплиці прямокутний у плані. Північна його стіна має два вікна. З фасаду обкладена кам'яними плитами. На краях фланкована двома пілястрами, над пілястрами декоративний фриз. Між вікнами уміщено таблицю з рельєфними літерами «IHS» . Другий ярус має план восьмерика. У його західній, північній та східній гранях влаштовано великі вікна. На овальному мідному куполі з написом «1770» є світловий ліхтар, увінчаний гербом Вишневецьких і хрестом. При північно-східному наріжнику на ланцюгу підвішено турецьке ядро, йомвірно з часів облоги міста 1672 року.
У каплиці були поховані: останки мученика Мартина Лятерни (загинув 1598), львівський архієпископ Миколай Кросновський (пожертвував для каплиці 10 000 злотих), його небіж — чернігівський воєвода Миколай-Франциск Кросновський (помер 1723 р.), брати Павел та Кшиштоф Ґродзицькі (1659 р.), члени родини князів Вишневецьких.
Святого Казимира
Має вхід з пресбітерія. Збудована в другій половині XVIII ст. на місці каплиці святого Станіслава. У другій половині XIX ст. розібрано бічні вівтарі. Під час переоформлення пресбітерія протягом 1892—1899 років встановлено новий неоготичний білокам'яний портал, виконаний фірмою Фердинанда Маєрського з Перемишля. До 1977 року відреставровано поліхромію. Протягом 2000—2001 років вхідний портал відреставровано.
При вході до давньої каплиці Бучацьких знаходився відомий у Львові алебастровий ренесансний вівтар Шольц-Вольфовичів (Найсвятішої Трійці). Виготовлений, імовірно, скульптором Яном Зарембою в майстерні Германа ван Гутте. Початково знаходився при мурі північної нави, пізніше перенесений поблизу входу до каплиці Бучацьких. Під час перебудови храму архієпископом Вацлавом Сераковським вівтар було продано до костелу святого Миколая, де знаходиться дотепер. Є однією з найцінніших і нечисленних пам'яток львівської ренесансної скульптури.
За М. Орловичем — каплиця Бучацьких..
Святого Йосифа
Давніша посвята — Усіх святих. Має вхід з пресбітерія, примикає до нього навпроти каплиці св. Казимира. Збудована на місці каплиць архієпископа Яна Замойського і суфрагана Томаша Піравського. Існують відомості про оздоблення давньої каплиці Замойського трьома, ймовірно, алебастровими вівтарями святих Войцеха та Станіслава, святого Казимира і святого Яна Канти. Збереглись лише статуї архієпископів Яна Тарновського і Яна Замойського, фігурки ангелів з надгробка останнього (скульптор Ян Пфістер). Каплиця Піравського містила вівтар і надгробок з епітафією, фрагменти яких збереглись і знаходяться у нинішній каплиці, що стоїть на цьому місці. Один фрагмент із темно-червоного мармуру зображує сюжет «Увірування святого Хоми» (1610, скульптор Себастьян Чешек). Другий, також мармуровий, містить постать Піравського і латинський напис на світлій мармуровій вставці.
Близько 1867 року тут встановлено відреставрований ренесансний вівтар, віднайдений реставратором Мечиславом Потоцьким гербу Любич у підземеллях. Він перебував у підвалах собору з часів масштабної реконструкції архієпископом Сераковським. Принаймні частина вівтаря виконана 1592 року львівським скульптором Яном Бялим. У другій половині XIX ст. розібрано бічні вівтарі. 1898 року в каплиці встановлено нові вітражі. У проміжку між 1892—1899 роками встановлено неоготичний портал, виконаний фірмою Фердинанда Маєрського з Перемишля. Протягом 2000—2001 років білокам'яний вхідний портал відреставровано. В листопаді 2000 року в каплиці встановлено пам'ятник генералу Юзефу Дверницькому. Початково виготовлений з вапняку скульптором Парисом Філіппі і 15 травня 1869 року встановлений у львівському костелі св. Архангела Михаїла, у радянський час демонтований і сильно понищений. Перед встановленням у соборі пам'ятник відреставровано польським фахівцем, доктором Янушем Смазою. Другим поверхом нинішньої споруди є особисті покої архієпископа.
Христа Милосердного
При південній наві, перша від входу. Відома також як «Каплиця убогих» і «Дзядівська». В арці входу вміщено епітафії каноніка Пйотра Мілевського та його батька, перенесені з розібраної 1762 року каплиці Мілевських кафедрального цвинтаря. Автором епітафій, ймовірно, був скульптор Олександр Прохенкович. Перебудована у стилі сецесії протягом 1905—1907 років за проектом Владислава Садловського. Мармуровий вівтар виконала фірма Людвика Тировича, барельєфи — Томаш Дикас та Алоїзій Бунш. Вітраж виготовлено за проектом Люни Дрекслер, розписи у супрапортах — художники Станіслав Дембіцький і Валеріан Крицінський. 2001 року польськими фахівцями М. Раєвською, К. Бромільською під керівництвом Януша Смази проведено реставрацію. Змонтовано пам'ятні таблиці на честь львівських єпископів XX ст. Встановлено срібний релікварій святого , у зв'язку з чим модифіковано вівтар.
При південній наві, друга від входу. Влаштована у колишньому передсінку бічного входу. З вулиці видно замурований готичний портал. 1897 року в каплиці встановлено нові вітражі. У 2008—2009 роках проведено комплексну реставрацію.
Христа Розп'ятого
При південній наві, третя від входу. Відома також як каплиця Яблоновських. Збудована Петром Полейовським протягом 1769—1771 років коштом княгині Анни з Сапігів Яблоновської — другої дружини Яна Каєтана Яблоновського. Стюкове оздоблення виконав Іван Оброцький у 1775—1776 роках. Тут встановлено пам'ятники архієпископам В. Сераковському (1787), Фердинандові Кіцькому (1797, обидва — робота Франциска Оленського). 1880 року виготовлено нові вітражі. У другій половині XIX ст. реставровано. 1909 року у каплиці встановлено срібний релікварій з мощами (пол. zwłokami) патрона архієпархії блаженного Якова Стрепи, виконаний Тадеушем Блотницьким. Чергову реставрацію проведено протягом 1925—1930 років. Художник М. Висоцький відновив фрески. У цей же час встановлено пам'ятник архієпископу Юзефові Більчевському авторства Петра Війтовича. 19 березня 1928 року в цоколь вмуровано скриньку з серцем архієпископа. 2000 року у п'яту річницю смерті Рафала Владислава Керницького — багаторічного пароха радянського періоду — в каплиці встановлено гіпсове погруддя авторства Валерія Бортякова і Олександра Оверчука. Урочисто освячено 12 грудня 2000 року.
Втрачені
Серед втрачених відомою є каплиця Домагаличів, яка примикала до тильної сторони храму у проміжку між двома контрфорсами. У ній знаходилась ікона Матері Божої Ласкавої, визнана чудотворною і перенесена згодом до собору, коронована 12 квітня 1776 року.
Бібліотека
Про найдавніший період існування бібліотеки кафедри відомостей немає. На думку дослідника Едварда Ружицького, вона могла бути заснована ще в Галичі і разом з митрополією згодом перенесена до Львова. Повинна була містити щонайменше рукописні літургійні книги. Одна з перших згадок про бібліотеку зустрічається у листі архієпископа Я. Д. Соліковського до Риму від 1600 року. Після ліквідації кафедральної школи її збірка поповнила кафедральну. Частину книг на зламі XVII—XIX століть було передано львівському монастирю кармелітів взутих. Назва «кафедральна бібліотека» походить із XIX ст. Більшість книг тепер знаходяться як депозит у бібліотеці Львівського університету. Частина книг, переданих свого часу кармелітам взутим, опинилась у вроцлавському Оссолінеумі.
Легенди та цікаві факти
- Від 1472 р. усі, хто допомагав у побудові собору, були звільнені від постів з волі Папи Римського Сикста IV.
- Король Польщі Ян ІІ Казимир — рекордсмен серед усіх монархів, що коли-небудь відвідували собор. Ян ІІ Казимир під час семи візитів до Львова жодного разу не оминув цього храму.
- У 1772 р. мешканці міста на знак протесту проти окупації Львова австрійцями замурували парадний вхід в собор. Стрільчасті арки, закладені червоною цеглою, видно і зараз. З того часу і донині у храм можна потрапити тільки бічними входами.
- На західній стіні храму у 1910 р. було встановлено меморіальну дошку на честь 500-річчя Грюнвальдської битви, у якій зазнав поразки від польсько-русино-литовських військ Тевтонський орден. Під час нацистської окупації міста дошку було знищено. Зараз на цьому місці — таблиця Івану Павлу II.
- У самому соборі було поховано багатьох воїнів, що загинули на полі бою. Сюди з війни проти молдавського господаря Богдана ІІ (1450 р.) привезли тіла руського воєводи Пйотра Одровонжа, галицького старости Миколая Порави (або Парави з Любіна), Міхала Бучацького — сина гетьмана Міхала Бучацького і командирів львівських добровольців Януша і Адама Замхів. Там же були поховані загиблі 1506 р. у битві з татарами Щенсни і Гжегож Струсі, загиблі у битві під Сокалем 2 серпня 1519 р. сини найзнаменитіших шляхетських фамілій: Гербуртів, Боратинських, Фредрів. Тіла полеглих шляхтичів складали у труни, оббиті та покриті яскраво-червоним оксамитом «на знак пролитої крові».
Похорони відбувалися вкрай урочисто, у військовому супроводі, на кшталт описаних Б. Зиморовичем:
![]() | … йшов попереду конвой військовий з прапорами, зі зброєю додолу схиленою, між ними сурмачі, що хриплими звуками вуха вражали, за ними вели кілька коней, вишиваними попонами вкритих, тут же знамена і зброю здобуту на ворогах несли, далі довгою чередою йшли ченці, псалми погребальні наспівуючи, були теж жалібні плачки, для збудження смутку і плачу найняті, ті себе у голову били, волосся на собі рвали, щоки нігтями дряпали і награним плачем удаючи скорботу, у простого люду сльози, а у розумніших сміх викликали. Катафалк погребальний, до тріумфальної брами подібний, представляв знаки перемог і трофеї. По закінченні відправи всім скорботам поклав край поминальний обід, або стрипа, де скорботні кубки допізна перехилявши, завтра не швидко почухалися. | ![]() |
- На східній стіні храму з боку вулиці Галицької є зображення ікони з написом. Цей напис розповідає нам про трагічну і зворушливу історію, яка сталася у Львові більше, ніж 400 років тому. 1598 року померла від невиліковної хвороби 9-річна Катажина — донька міщанина Войцеха Домагалича. Дідусь дівчинки — відомий львівський «геометр» , — убитий горем, намалював і встановив на стіні костелу ікону Найласкавішої Матері Божої. Цей «образ» є копією оригіналу.
Латинські написи
- «З облоги українців року Божого 1919 дня 3 березня» (напис біля снаряду в стіні храму);
- «Під час облоги Львова турками року Божого 1672 дня 17 вересня ця 36-фунтова куля, пущена з гармати через східне вікно за великим вівтарем всередину церкви, застрягла під зображенням найсвятішого Христа, не заподіявши жодної шкоди. І саме в ту ніч на архангела Михаїла була незвичайної сили буря з громами й блискавицями" (напис біля підвішеного ядра);
Цитати святих про Діву Марію всередині храму:
- «Вона одужуючого наснажує, болящого зцілює, зневіреного у вірі підносить. Св. Гіларій»
- «Вона шукає пропащі душі і зміцнює, просить ласку й осягає її, святіша від Вірсавії. Св. Епіфаній»
- «Величні слова сказано про Тебе, Богородице, але й досі є місце для славлення Твого, досі славу Тобі мовлять усі язики. Св. Максим»
- «Ти єдина, Діво, усій єретичній облуді поклала край. Св. Лаврентій»
- «Джерело благодатей, що його не можна вичерпати. Св. Лев»
- «В інших — по частинах, а в Марію влила себе уся повнота благодаті. Св. Єронім»
- «Як може не бути матір'ю вибраних та, що брата їхнього породила?» Св. Діонісій, «Про небесну ієрархію»
- «Не могла в достойності своїй поширитися і вище піднестися. Св. Бернардин»
- «Помагай нещасним, підтримуй малодушних, зігрівай ридаючих, молись за народ, заступайся за клир. Св. Августин»
- «Джерело благодатей, криниця живої води на спасіння смертним. Св. Тома з Віланова»
Епітафії в храмі:
- «Шляхетний і знатний вельможний пан Бальтазар Бзовський із Бзови віце-староста яворівський, що спочив у Господі дня 15 грудня року Божого 1574 на 6-му році життя. Його вічна душа спочиває в мирі, віддалена, в Господі ласкавому. Амінь»;
- «Славетному Станіславові Ганелю, громадянину львівському, померлому дня 17 листопада року Божого 1570, цей пам'ятник поставила достойна жона Софія. Сьогодні мені, завтра — тобі»
- «Вітай гостю. Петро Мілевський з Мілева каплицю, від самих підвалин споруджену і упосаджену, єдиному синові, Петрові Мілевському, канонікові львівському — йому як пам'ятник, собі як могилу, нащадкам як пам'ять, живим як приклад — залишив по собі. Ти, що читаєш — ким би ти не був — скажи, хай Бог змилосердиться над обома. Року Божого 1634, дня 1 грудня»
- «Станіслав із Жовкви, воєвода Руський, багатьма блискучими заслугами в мир і в війну він показав свою вірність і відданість Речі Посполитій і, багато вистоявши за неї і битв, і поразок, і прославився. Зрештою, досить проживши, на 68-му році життя зупинив свою долю дня 28 липня року Христового 1588-го. Нехай мовиться за нього молитва»
- «Миколай Кросновський з Залусок в Тулиголовах, колись підкоморій львівський, потім воєвода чернігівський, величний іменем, ще величніший мужністю, а найбільший ділами, уславлений у турецькій війні, завзятий у громадянських ділах, втіха свого народу, незрівнянний гуманіст, щедрий до вбогих, вельми улюблений в народі, сильний думкою, а ще сильніший рукою, — той, хто ніколи не знав спочинку [в турботах] за батьківщину, — тут спочиває. Покладений до благочесних останків Миколая Кросновського з Залусок, архієпископа львівського, його стрия, і батька Альберта з тих же Залусок, відійшов 1723 року, 20 грудня у віці 69 років»
Світлини
- Вежа собору з боку площі Ринок
- Головний вітраж храму (проект Т. Аксентовича)
-
- Хори
- Інтер'єр храму
- Інтер'єр храму
- Фрагмент фасаду каплиці Кампіанів
- Вид на собор з ратуші
- Стінопис на стелі
- Ікона "Богородиця з немовлям"
- Скульптурні композиції Святих біля вівтаря
- Реліквії Зигмунта Гораздовського
Примітки
- archINFORM — 1994.
- . Архів оригіналу за 16 червня 2017. Процитовано 4 липня 2017.
- Внебовзяття Пресвятої Діви Марії // Портал CREDO.
- Латинський катедральний собор підсвітять. zbruc.eu. Zbruč. 29 грудня 2016. оригіналу за 28 вересня 2020. Процитовано 18 вересня 2021.
- . Архів оригіналу за 27 вересня 2020. Процитовано 9 серпня 2017.
- Козубська О. Латинська катедра у Львові: спроба нової інтерпретації відомих фактів // Народознавчі зошити. — 2000. — № 2. — С. 252—261.
- Архітектура Львова: Час і стилі. XIII—XXI ст. — Львів : Центр Європи, 2008. — С. 68. — .
- Смірнов Ю. Катедра римо-католицька // Енциклопедія Львова / За редакцією А. Козицького. — Львів : Літопис, 2010. — Т. 3. — С. 144. — .
- Козубська О. Латинська… — С. 255, 257.
- Грушевський М. Історія України-Руси. — Т. V. — С. 424 прим.
- Козубська О. Латинська… — С. 254—255.
- Козубська О. Латинська… — С. 253.
- Козубська О. Латинська… — С. 255.
- Козубська О. Латинська… — С. 253—254.
- Войтович Л.Польський король Казимир ІІІ і боротьба за спадщину Романовичів [ 15 лютого 2017 у Wayback Machine.] // Вісник Львівського у-ту. Серія історична. — 2011. — Вип. 46. — С. 40.
- Козубська О. Латинська… — С. 252—253, 260—261.
- Козубська О. Латинська… — С. 257.
- Шараневич І. Історическій очерк о Ставропігійской церкви. — С. 1—20.
- Chodynicki J. Historja stołecznego Królestw Galicyi i Lodomeryi miasta Lwowa od założenia jego aż do czasów teraźniejszych. — L., 1829. — S. 342.
- Могитич Р. І. Найстаріша міська книга про будівництво Львова у XIV столітті // Галицька брама. — 1999. — № 11—12 (59—60). — С. 6—7.
- Козубська О. Латинська… — С. 259.
- Козубська О. Латинська… — С. 260.
- Łoziński W. Sztuka lwowska w XVI i XVII wieku. Architektura i rzeźba. — Lwóww : H. Altenberg, 1901. — S. 7.
- Мельник Б. В. Вулицями старовинного Львова. — Вид. друге, зі змінами. — Львів : Світ, 2002. — С. 114. — ..
- Łoziński W. Sztuka… — S. 9.
- Януш Куртика в біограмі про першого львівського архієпископа Яна Жешовського (Польський біографічний словник) стверджував, що будівництво собору розпочали в 1405 році → Див.: Kurtyka J. Rzeszowski Jan h. Półkozic (1345 lub 1346—1436) // Polski Słownik Biograficzny. — Wrocław — Warszawa — Kraków — Gdańsk — Łódź : Polska Akademja Nauk, 1992—1993. — T. XXXIV. — S. 67. (пол.)
- Petrus J. Lwowska katedra obrządku Łacińskiego. Przewodnik. — Warszawa, 1999. — S. 18. (пол.)
- Niesiecki К. Korona Polska przy Złotey Wolności Starożytnemi Wszystkich Kathedr, Prowincyi y Rycerstwa Kleynotami Heroicznym Męstwem y odwagą, Naywyższemi Honorami a naypierwey Cnotą, Pobożnością y Swiątobliwością Ozdobiona… [ 10 липня 2015 у Wayback Machine.] — Lwów : w drukarni Collegium Lwowskiego Societatis Jesu, 1743. — T. 4. — S. 563. (пол.)
- Łoziński W. Sztuka… — S. 9, 11—13.
- Лемко І. Цікавинки з історії Львова. — Львів : Апріорі, 2011. — іл. — С. 24. — .
- Niesiecki K. Korona Polska… [ 11 серпня 2014 у Wayback Machine.] — T. 4. — S. 532. (пол.)
- Polaczkówna H. Boym Paweł Jerzy (1581—1641) // Polski Słownik Biograficzny. — Kraków, 1936. — T. II/1, zesz. 1. — S. 382. (пол.)
- Крип'якевич І. Історичні проходи по Львові. — Львів : Каменяр, 1991. — С. 65. — .
- Petrus J. Domus Sapientiae Leopoliensis [ 12 березня 2017 у Wayback Machine.] // Sztuka Kresów Wschodnich: materiały sesji naukowej. — Kraków, 1998. — № III. — S. 227. (пол.)
- Orłowicz M. Ilustrowany przewodnik po Lwowie. — Wyd. drugie, rozszerzone. — Lwów—Warszawa : Książnica-Atlas, 1925. — S. 81. (пол.)
- Burda E. Sierakowski Wacław Hieronim z Bogusławic Jan Andrzej h. Ogończyk (1700—1780) // Polski Słownik Biograficzny. — Warszawa — Kraków : Polska Akademja Nauk, 1996. — T. XXXVII/2, zesz. 153. — S. 312. (пол.)
- Крип'якевич І. Історичні проходи по Львові… — С. 65.
- Budkowski A. Jeszcze o katedrze lwowskiej // Architekt. — 1909. — № 9. — S. 170—171.
- Biriulow J. Rzeźba lwowska. — Warszawa: Neriton, 2007. — S. 176. — .
- Smirnow J., Smirnowa J. Bazylika metropolitalna obrządku łacińskiego pod wezwaniem Wniebowzięcia Najświętszej Maryi Panny i kaplica Boimów we Lwowie. — Lwów: Wydawnictwo «San Set», 2001. — S. 20. — . (пол.)
- Цісарик В. Львівська школа монументальної скульптури другої половини XX ст. // Вісник Харківської державної академії дизайну і мистецтв — 2006. — № 9. — С. 98.
- . Архів оригіналу за 6 січня 2011. Процитовано 7 січня 2011.
- Олександр Кусий (11 вересня 2021). Освячення пам'ятної таблиці кардиналу Мар'яну Яворському у Львівській катедрі. rkc.lviv.ua. Львівська архідієцезія Римсько-католицької церкви в Україні. оригіналу за 18 вересня 2021. Процитовано 18 вересня 2021.
- Łoziński W. Patrycyat i mieszczaństwo lwowskie w XVI i XVII wieku[недоступне посилання]. — Lwów : Gubrynowicz i Schmidt, 1890. — S. 55. (пол.)
- . Архів оригіналу за 27 жовтня 2016. Процитовано 27 жовтня 2016.
- Мельник Б. В. Вулицями… — С. 115—116.
- Niesiecki K. Korona Polska… [ 9 серпня 2014 у Wayback Machine.] — Lwów : w drukarni Collegium Lwowskiego Societatis Jesu, 1743. — T. 4. — S. 753.
- Niesiecki K. Korona Polska… [ 2 квітня 2015 у Wayback Machine.] — T. 4. — S. 198.
- Kowalska H. Sienieński Jan z Gołogór (Gołogórski) h. Dębno // Polski Słownik Biograficzny. — Warszawa — Kraków, 1996. — T. XXXVII/2, zesz. 153. — S. 183. (пол.)
- Penkalla A. Ligęza Feliks h. Półkozic (ok. 1500—1560) // Polski Słownik Biograficzny. — Wrocław — Warszawa — Kraków — Gdańsk — Łódź: Zakład Narodowy Imienia Ossolińskich, Wydawnictwo Polskiej Akademii Nauk, 1972. — T. XVII/2, zesz. 73. — S. 315. (пол.)
- Zarębski I. Herbest Jan (ok. 1540—1601) // Polski Słownik Biograficzny. — Wrocław — Warszawa — Kraków : Zakład Narodowy Imienia Ossolińskich, Wydawnictwo Polskiej Akademii Nauk, 1961. — T. IX/3, zesz. 42. — S. 436. (пол.)
- надвірний лікар короля Сигізмунда ІІІ Вази, похований у каплиці Кампіанів → див.: Ziembicki W. Dybowicki (Dybowiecki, Dybowicz) Stanisław (†1618) // Polski Słownik Biograficzny. — Kraków : Polska Akademia Umiejętności, 1948. — T. VI. — S. 35—36. (пол.)
- Katedra łacińska we Lwowie… — S. 71.
- За даними Мечислава Орловича, тут була каплиця Кросновських
- Katedra łacińska we Lwowie… — S. 19.
- Kowalczyk J. Świątynie i klasztory późnobarokowe w archidiecezji lwowskiej [ 12 березня 2017 у Wayback Machine.] // Rocznik Historii Sztuki. — 2003. — № XXVIII. — S. 271—272. (пол.)
- Betlej A.. Nagrobek Jabłonowskich w kościele Jezuitów we Lwowie [ 19 грудня 2019 у Wayback Machine.] // . — 2007. — SN 11. — S. 77. (пол.)
- Biriulow J. Rzeźba… — S. 98.
- . Архів оригіналу за 8 жовтня 2015. Процитовано 5 жовтня 2015.
- Архітектура Львова… — С. 142; Petrus J. Lwowska katedra obrządku łacińskiego pw. Wniebowzięcia Najświętszej Marii Panny. — Warsawa : Zakład Poligraficzny BS, 1999. — S. . — (Zabytki kultury polskiej poza granicami kraju. — Seria B, zesz. 1). — .
- Smirnow J., Smirnowa J. Bazylika metropolitalna… — S. 28.
- Józefowicz J. Kronika miasta Lwowa od roku 1654 do 1690. [ 11 листопада 2013 у Wayback Machine.] — Lwów: Drukarnia Zakładu narodowego im. Ossolińskich, 1854. — S. 161. (пол.)
- Niesiecki К. Korona Polska… [ 24 лютого 2012 у Wayback Machine.]. — Lwów, 1738. — Т. 2. — 761 s. — S. 710.
- Józefowicz J. Kronika… — S. 237—238.
- Orłowicz M. Ilustrowany przewodnik… — S. 81.
- Смірнов Ю. Латинська катедра зустрічає Івана Павла II // Галицька брама. — 2001. — № 5-6 (77-78). — С. 23.
- Wujcyk W. Wiadomości o życiu i twórczości Franciszka Olędzkiego [ 17 травня 2017 у Wayback Machine.] // Sztuka kresów wschodnich: materiały sesji naukowej. — Kraków, 1998. — № 3. — S. 284.
- Orłowicz M. Ilustrowany przewodnik… — S. 78.
- Смірнов Ю. Латинська катедра зустрічає… — С. 22.
- Ружицький Е. До історії бібліотеки львівського катедрального костелу латинського обряду // Вісник Львівського університету. — 2009. — № 4. — С. 195—199.
- Pociecha W. Chodecki Stanisław, h. Powała (†1474) // Polski Słownik Biograficzny. — Kraków: PAU, 1937. — T. III/1, zesz. 11. — S. 351. (пол.)
- Chodeccy [ 27 вересня 2013 у Wayback Machine.] [] → B I B L I O G R A F I A [ 28 травня 2015 у Wayback Machine.] (пол.)
- Chodeccy h. Ogończyk / GENEALOGIE RODÓW POLSKO — LITEWSKO — RUSKICH [ 25 травня 2015 у Wayback Machine.] [](пол.)
- Barącz S. Pamiątki jazłowieckie. — Lwów: Zakład narodowy im. Ossolińskich, 1862. — 230 s. — S. 29. (пол.)
Джерела
- Архітектура Львова: Час і стилі. XIII—XXI ст / Упорядник і науковий редактор Ю. О. Бірюльов. — Львів : Центр Європи, 2008. — С. 68—71, 140—143. — .
- Козубська О. Латинська катедра у Львові: спроба нової інтерпретації відомих фактів // Народознавчі зошити. — 2000. — № 2. — С. 252—261.
- Крип'якевич І. П. Історичні проходи по Львові. — Львів : Каменяр, 1991. — С. 62—65. — .
- Лильо І. М., Лильо-Откович З. М. Прогулянка Львовом. Путівник. — К. : Балтія Друк, 2005. — 224 с.
- Мельник Б. В. Вулицями старовинного Львова. — Вид. друге, зі змінами. — Львів : Світ, 2002. — С. 114—119. — ..
- Островский Г. С. Львов. — Изд. второе переработ. и доп. — Ленинград : Искусство, 1975. — С. 24—39.
- Смірнов Ю. Реставрація Латинської катедри у 1892—1899 // Галицька брама. — 1999. — № 9—10 (57—58). — С. 24, 25.
- Смірнов Ю. Алебастрові вівтарі та надгробки у латинському кафедральному соборі // Галицька брама. — 2000. — № 8 (68). — С. 6—9.
- Смірнов Ю. Латинська катедра зустрічає Івана Павла II // Галицька брама. — 2001. — № 5—6 (77—78). — С. 22, 23.
- Смірнов Ю. Каплиця Кампіанів // Енциклопедія Львова / За редакцією А. Козицького. — Львів : Літопис, 2010. — Т. 3. — С. 89—91. — .
- Смірнов Ю. Катедра римо-католицька // Енциклопедія Львова / За редакцією А. Козицького. — Львів : Літопис, 2010. — Т. 3. — С. 144—149. — .
- Katedra łacińska we Lwowie / opracowali J. Adamski, M. Biernat, J. K. Ostrowski, J. T. Petrus // Kościoły i klasztory rzymskokatolickie dawnego województwa ruskiego. — Kraków : Secesja, 2013. — T. 132. — 288 s., 844 il. — (Materiały do dziejów sztuki sakralnej na ziemiach wschodnich dawnej Rzeczypospolitej. Cz. I). — . (пол.)
- Orłowicz M. Ilustrowany przewodnik po Lwowie ze 102 ilustracjami i planem miasta. — Lwów—Warszawa, 1925. — 276 s. — S. 76—86. (пол.)
- Petrus J. Lwowska katedra obrządku Łacińskiego. Przewodnik. — Warszawa, 1999. — 86 s.: il. (пол.)
Посилання
- Історія Львівської архідієцезії [ 11 червня 2017 у Wayback Machine.] // Сайт Львівської архідієцезії.
- Санктуарій Матері Божої Милостивої і Божого Милосердя [ 6 листопада 2016 у Wayback Machine.] // Сайт Львівської архідієцезії.
- Латинський кафедральний собор на карті Львова [ 13 серпня 2017 у Wayback Machine.]
- Офіційний сайт собору [ 15 квітня 2017 у Wayback Machine.]
- ukrainaincognita.com — Львів. Латинська катедра [ 19 червня 2017 у Wayback Machine.]
- Латинський кафедральний собор у Львові на фільмі з дрона (2018).
Ця стаття належить до української Вікіпедії. |
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
U Vikipediyi ye statti pro inshi znachennya cogo termina Bazilika Vnebovzyattya Presvyatoyi Divi Mariyi U Vikipediyi ye statti pro inshi znachennya cogo termina Latinskij sobor Mitropolicha bazi lika Vnebovzyattya Presvyato yi Di vi Mari yi za danimi sajtu Lvivskoyi arhidiyeceziyi Uspinnya Presvyatoyi Divi Mariyi takozh Latinskij katedralnij sobor vidomij pid miscevoyu nazvoyu Kate dra kultova sporuda rimo katolicka bazilika golovnij hram Lvivskoyi arhidiyeceziyi Rimo Katolickoyi cerkvi v Ukrayini roztashovanij na Katedralnij ploshi u Lvovi Ukrayina Pam yatka sakralnoyi arhitekturi XIV XVIII stolittya pam yatka arhitekturi nacionalnogo znachennya ohoronnij nomer 316 0 Tochna data pochatku budivnictva katedri nevidoma Budivlya nalezhit do semi najdavnishih hramiv Lvova Protyagom istoriyi katedru neodnorazovo perebudovuvali i dobudovuvali Do sogodni zbereglosya 8 dobudovanih kaplic navkolo hramu Vezha Latinskoyi katedri ye odniyeyu z najvishih sporud centralnoyi chastini mista 66 m visha lishe ratusha razom z chotirma inshimi budivlyami vona vidobrazhena na logotipi mista Mitropolicha bazilika Vnebovzyattya Presvyatoyi Divi MariyiViglyad soboru z Ratushi49 50 26 pn sh 24 01 50 sh d 49 84055555558377648 pn sh 24 03055555558377776 sh d 49 84055555558377648 24 03055555558377776 Koordinati 49 50 26 pn sh 24 01 50 sh d 49 84055555558377648 pn sh 24 03055555558377776 sh d 49 84055555558377648 24 03055555558377776Tip sporudi d 1 Roztashuvannya Ukrayina 1 LvivArhitektor Petro PolejovskijHudozhnik Stanislav StroyinskijZasnovnik jmovirno mishani LvovaPochatok budivnictva pribl 1380 tiKinec budivnictva pribl 1493Visota 65 mStil gotika renesans baroko eklektikaNalezhnist rimo katolickaYeparhiya Lvivska arhidiyeceziyaStan Derzhavnij reyestr neruhomih pam yatok Ukrayini i pam yatka arhitekturi nacionalnogo znachennya UkrayiniAdresa Plosha Katedralna 1Eponim Nebovzyattya Divi MariyiVebsajt lwowskabazylika org uaLatinskij katedralnij sobor Lviv Ukrayina Latinskij katedralnij sobor u Vikishovishi Cej sobor ye Sanktuariyem Materi Bozhoyi Milostivoyi i Bozhogo Miloserdya NazvaCej rozdil potrebuye dopovnennya kviten 2019 Dokladnishe Vnebovzyattya Presvyatoyi Divi MariyiArhitekturaSobor roztashovuyetsya v centri ploshi Katedralnoyi i vid chasiv serednovichchya zalishayetsya arhitekturnoyu dominantoyu pivdenno zahidnoyi chastini kolishnogo seredmistya mista v murah Zoriyentovanij na osi shid zahid iz golovnim vhodom iz zahodu na osi hramu Zbudovanij iz cegli dvoh vidtinkiv tinkovanij ceglu demonstruye zondazh na kontrforsi absidi Zastosovano takozh bloki z miocenovogo litotamniyevogo vapnyaku i vapnistogo piskoviku yaki dobuvali v kamenolomnyah v okolicyah todishnogo Lvova Dovzhina hramu 67 m shirina 23 m visota vezhi 66 metriv Budivlya trinavna zalnogo tipu z vityagnutim presbiteriyem i granchastoyu absidoyu Iz zahodu do brili hramu primikayut dva kvadratni v plani ob yemi dzvinic Prava dzvinicya zbudovana lishe do visoti sklepin navi Pochatkovo sobor zovni pidpirali 12 chotiriyarusnih kontrforsiv yaki zakinchuyutsya trohi nizhche dahovogo karnizu Osnovnij prostir majzhe kubichnij ale piznishi pribudovi znachno uskladnili konfiguraciyu hramu Z oboh bokiv do presbiteriya simetrichno primikayut po odnomu zahristyu ta odnij kaplici U promizhkah mizh kontrforsami do nav z pivnichnogo i pivdennogo bokiv pribudovano po 3 kaplici Presbiterij ta kozhna z troh nav perekriti troma pryaslami hrestovih sklepin Dah nad navami ta presbiteriyem dvospadovij nad livoyu dzviniceyu skladnij barokovij z vazonami nad nedobudovanoyu pravoyu pologij shatrovij Na dahu navi vlashtovano dva ryadi lyukarn na riznij visoti Gotichnu skladovu pidkreslyuye visokij ship dahu V inter yeri chotiri visoki snipchasti koloni pidtrimuyut strilchati arki i sklepinnya z gotichnimi nervyurami Stini i sklepinnya vkriti chislennimi freskami Na sogodni Latinska katedra pam yatka arhitekturi nacionalnogo znachennya ohoronnij nomer 316 0 IstoriyaProblema pochatkiv hramu Arhitektor M Kovalchuk Plan soboru Chornoyu zalivkoyu poznacheno najdavnishu osnovu tonkim konturom bilsh pizni pribudovi Obstavini zasnuvannya hramu tochne datuvannya ta fundatori zalishayutsya nez yasovanimi Golovnoyu problemoyu ye povna vidsutnist pervinnih dokumentiv Chislenna literatura operuye rokami i gipotezami chasom u formi odnoznachnih tverdzhen Odnak usi voni bazuyutsya na istoriografichnij tradiciyi abo na vtorinnih dzherelah Kilkist versij pro datu zasnuvannya osoblivo primnozhena pracyami XIX XX stolit Analiz istoriografiyi opublikovanij 2000 roku ukrayinskoyu doslidniceyu sakralnoyi gotiki Olgoyu Kozubskoyu pokazav sho ni tradiciya ni zhodna z gipotez dokumentalno ne pidtverdzheni i z bagatoh mirkuvan ye sumnivnimi V podalshomu cya poziciya nabula pevnogo poshirennya zokrema vidobrazilas u fundamentalnij praci Arhitektura Lvova Chas i stili XIII XXI st 2008 ta Enciklopediyi Lvova 2010 Versiyi pro rik zasnuvannya 1344 rik Versiya z neopublikovanoyi praci sekretarya kapituli pershoyi polovini XIX stolittya Kayetana Andrusevicha Zhodnim chinom ne obgruntovana odnak pidtrimana Stanislavom Zajonchkovskim yakij stverdzhuvav sho datuvannya pidtverdzhuyetsya miskimi aktami sho naspravdi ne vidpovidaye dijsnosti takih dat v aktah nemaye Za Zajonchkovskim povtorena Tadeushem Mankovskim Yuzefom Krentoshem Bartolomeyem Kachorovskim Yanom Ostrovskim Yezhi Petrusom 1350 rik Versiya pro derev yanij kostel Divi Mariyi sho isnuvav u 1340 1349 rokah i novij murovanij zakladenij 1350 roku vzhe na ninishnomu misci Pohodit iz vityaga z miskih arhiviv nadislanogo 1763 abo 1765 roku do Rima u trakti sudovogo procesu arhiyepiskopa Serakovskogo z magistratom Povtorena Vladislavom Abragamom Friderikom Pape Kritikovana Denisom Zubrickim ta Mihajlom Grushevskim Dostovirnist pervinnogo dzherela cogo aktu i sam fakt isnuvannya dzherela u doslidnikiv viklikayut sumniv 1361 rik Ozvuchenij Yanom Dlugoshem u praci Istoriya Polshi Oleksandr Semkovich pripuskav sho dzherelom dlya Dlugosha stala papska bulla vid togo roku yaka nibito dozvolyala fundaciyu mitropoliyi Naspravdi bulla datovana 6 kvitnya 1363 roku i vlasne dozvolu ne mistit mitropoliyu zasnovano lishe 1412 roku Sam Dlugosh jmovirno mav na uvazi religijnu instituciyu a ne budivlyu Pokazovo sho sered fundacij Kazimira III Dlugosh ne zgaduye lvivskogo hramu Tim ne menshe versiya pro zasnuvannya mitropoliyi povtorena Martinom Kromerom ta Yanom Alnpekom Ostannij zminiv rik na 1364 i odnoznachno pripisav Kazimirovi zakladennya samoyi budivli 1360 1368 roki Period u mezhah yakogo vidbulos zakladennya na dumku Mavriciya Didushickogo Vin odnak pripuskaye sho do pochatku XV stolittya budivnictvo ne velos 1370 rik Versiya Vladislava Lozinskogo pro rik zakladennya narizhnogo kamenya i pro pochatok budivnictva lishe cherez blizko 30 rokiv opislya 1370 i 1349 rik Dvi superechlivi dati podani Bartolomeyem Zimorovichem na bazi nevidomih dzherel Persha data povtoryuyetsya u XIX stolitti u praci Ignatiya Hodinickogo 1380 ti roki Pochali zvoditi z iniciativi lvivskih mishan katolikiv budivnictvom opikuvavsya Petro Shteher burmistr Lvova i pravnuk pershogo vidomogo lvivskogo vijta Bertolda Shtehera Versiyi pro obstavini zasnuvannya Zasnuvannya Kazimirom III Istoriografichna tradiciya pidtrimana perevazhnoyu bilshistyu avtoriv Suchasnik Kazimira III litopisec Yanko iz Charnkova ne zgaduye lvivskij hram u pereliku fundacij korolya Takih danih ne mistit zhodne z povidomlen togochasnih hronistiv Sam korol u listuvanni z papoyu nichogo ne zgaduye pro ce Podibnij fundaciyi ne spriyav i togochasnij skrutnij finansovij stan Kazimira III neodnorazovo zvertayetsya za dopomogoyu Bagato doslidnikiv shodyatsya na tomu sho pislya smerti korolya budivnictvo finansuvali mishani Na dumku Olgi Kozubskoyi mishani mogli buti fundatorami vid samogo pochatku yak ce vidbulosya zokrema z Mariyackim kostelom u Krakovi Pervinna posvyata Svyatij Trijci Vpershe z yavlyayetsya v Yana Alnpeka Dzherela takogo tverdzhennya nevidomi Povtorena Stanislavom Zajonchkovskim Tadeushem Mankovskim Bartolomeyem Kachorovskim Yanom Ostrovskim Yezhi Petrusom Versiya pro kostel Mariyi Snizhnoyi yak pershij parafiyalnij hram Vprovadzhena Franciskom Zahariyasevichem povtorena Stanislavom Zajonchkovskim Hram poperednik Doslidniki Ignatij Hodinickij ta Isidor Sharanevich stverdzhuyut sho za knyazhih chasiv tut stoyala odna z okolichnih cerkov shidnogo obryadu Uspinnya kotru Kazimir III rozporyadivsya znesti Spilnij hram dvoh konfesij Dumku visloviv Roman Mogitich vona bazuyetsya na analizi najdavnishoyi knigi protokoliv sudovih zasidan Lvivskoyi miskoyi radi 1382 1389 rokiv Dlya dokumentu harakternim ye oznachennya usih pravoslavnih virmenskih i katolickih hramiv yedinim slovom ecclesiae Za cogo parohiyalnih hramiv u seredmisti zgadano lishe dva Ecclesia Armenorum virmenskij i Ecclesia beate Maria Virgilis parochialis bez utochnennya konfesiyi Mogitich pripuskaye znachne zblizhennya shidnoyi ta zahidnoyi cerkov u bagatonacionalnih mistah togo chasu Zvertaye uvagu takozh na fakt pro paroha Joana Rusina yakij buv protivnikom peredachi parafiyalnogo hramu rimo katolickomu arhiyepiskopu Na dumku Mogiticha novij ninishnij hram mogli buduvati navkolo davnishogo mozhlivo navit iz vikoristannyam pevnih jogo chastin Budivnictvo XIV XV stolittya Arhitektor M Kovalchuk Grafichna rekonstrukciya pervisnogo viglyadu z tilu 1353 rokom datuyetsya persha dokumentalna zgadka pro parafiyalnij kostel Divi Mariyi u Lvovi Dzherelom ye gramota 1359 roku u yakij idetsya pro pozhertvu hramovi komitisoyu Annoyu mlina na Zboyishah Nadali protyagom usiyeyi drugoyi polovini XIV stolittya traplyayutsya dokumenti pro hram Divi Mariyi odnak zhoden z nih ne daye pevnosti jdetsya pro hram u seredmisti chi kostel Mariyi Snizhnoyi yakij na toj chas vzhe isnuvav i na dumku bagatoh doslidnikiv buv pershim parafiyalnim u Lvovi 6 kvitnya 1363 roku datuyetsya bulla yaka bula reakciyeyu na prohannya korolya Kazimira III zasnuvati yepiskopstvo z centrom u Lvovi Zadum cej realizovano ne bulo 1384 roku vpershe zgaduyetsya pozhertva na budivelni roboti hoch i nadali nezrozumilo yakomu hramovi cilkom mozhliva i perebudova kostelu Mariyi Snizhnoyi Poshirena versiya pro budivnictvo soboru majstrom Nichkom z Troppau bazuyetsya na zgadci 1385 roku yaka naspravdi takozh ne utochnyuye u yakomu z dvoh kosteliv provodili roboti Persha zgadka yaka dostemenno stosuyetsya majbutnoyi katedri pohodit iz 1399 roku koli chleni miskoyi radi zrobili pozhertvu na majbutnij vivtar 10 000 muchenikiv Upravitelem fondiv u cej chas buv Petro Shteher yakij takozh vid imeni mista naglyadav za budivnictvom osobisto pozhertvuvav sto kip groshej Sporudzhennyam zajmavsya vroclavskij arhitektor Mikola Gansechke Gonzage Za pervisnim proektom u soboru povinno bulo buti dvi vezhi odnu zavershili naprikinci XIV stolittya insha tak i zalishilasya nezakinchenoyu cherez brak koshtiv Sobor u 1898 r U 1404 roci Mikola Gansechke zakinchiv vivtarnu chastinu hramu a nastupnogo roku yiyi osvyativ peremiskij yepiskop Macej Yanina za uchasti galickogo arhiyepiskopa Yakova Strepi U 1406 roci do kafedri pereneseno zasnovane ne ranishe 1387 go bratstvo Divi Mariyi kotre diyalo pochatkovo pri kosteli Mariyi Snizhnoyi Status kafedri hram otrimav 1412 roku a ostatochne pidtverdzhennya cherez dva roki nadav antipapa Ivan XXIII bulloyu In eminenti Jmovirno she 1415 roku bula utvorena kapitula i v 1429 roci bula zatverdzhena Vona vzyala na sebe upravlinnya fondami ta naglyad za budivnictvom U 1441 roci arhiyepiskop Yan Odrovonzh konsekruvav vivtar na chest Materi Bozhoyi vstanovlenij ta vigotovlenij koshtom galickogo kashtelyana Yana Vlodkovicha gerbu Sulima didicha Knyaginichiv 1481 roku vroclavski budivnichi Joahim Grom ta Amvrosij Rabish zavershili zvedennya nav zasklepivshi yih Todi zh u sobori bulo vstanovleno tri vivtari Zgaduyutsya takozh vitra variecolora jmovirno vitrazhi U toj chas vid imeni mista za robotami naglyadav miscevij patricij Georg Sheller Nad bichnim vhodom z pivdennoyi storoni bulo vmurovano skulpturu svyatogo Yuriya patrona Shellera vikonanu grubim rizcem 1490 roku dah nad presbiteriyem dovelos zaminiti Roboti vikonav teslya Nikel Kloch 1493 j rik prijnyato vvazhati rokom zavershennya budivnictva Todi budivnichij Gans Shteher sporudiv i zasklepiv hori Oformlennya ta perebudovi XVI XVIII stolit Odin z hramiv Lvova v yakomu she v XVI stolitti provodilis bogosluzhinnya nimeckoyu movoyu U 1510 roci u sobori vstanovili pershij orga n U 1527 roci pid chas velikoyi lvivskoyi pozhezhi zgorilo praktichno vse gotichne misto Postrazhdav i sobor osoblivo zahidna jogo storona ta vezha Vidbudovi hramu spriyav todishnij arhiyepiskop Bernard Vilchek za spriyannya yakogo bulo vidlito novi dzvoni odin z yakih otrimav nazvu Bernardin vidnovleno abo zanovo vimuruvano sklepinnya dah vezhi Nadgrobna bronzova statuya Mikoli Gerburta Odnovskogo XVI st Vidbudovoyu hramu zajnyalisya vzhe renesansni arhitektori sho vplinulo na majbutnij viglyad sporudi zokrema u 1566 roci za iniciativi arhiyepiskopa Stanislava Slomovskogo vstanovlyuyut novij vivtar Prostoyav vin nedovgo u 1616 r u hrami vzhe inshij piznorenesansnij vivtar roboti Lukasha Kalinskogo Obitnicya Yana II Kazimira v Latinskomu sobori 1 kvitnya 1656 roku fragment kartini Yana Matejka U 1623 roci pislya kilkoh rokiv moru golodu pozhezh vorozhih napadiv na misto Pavlo Yurij Boyim razom z inshimi rajcyami rezidentami uhvaliv rishennya funduvati vivtar svyatogo Roha v katedri U 1629 r u kafedri pershij raz vidpravili Bogosluzhinnya yepiskopi uniati mizh nimi Meletij Smotrickij avtor gramatiki slov yanskoyi movi mitropolit Josif Rutskij Propovid mav korolivskij propovidnik Mateush Bembus Za svidchennyami mishan fakt vidpravi Sluzhbi Bozhoyi v kosteli duzhe zasmutiv virmensku ta rusku gromadi mista kotri buli zdebilshogo pravoslavnimi Kuharki ruski i virmenski poganami yih vladik nazivali i proklinali svidchit nevidomij mishanin 1 kvitnya 1656 roku u hrami pered ikonoyu Materi Bozhoyi Milostivoyi avtorstva Jozefa Sholc Volfovicha skladav obitnici za oboronu Polshi korol Yan II Kazimir Cya podiya uvijshla do polskoyi istoriyi yak Lvivski shlyubi Yana Kazimira monarh prosiv u Materi Bozhoyi dopomogi u borotbi proti napadiv shvediv na Polshu obicyayuchi natomist polegshennya zhittya prostomu lyudu U XVIII st stan katedri viklikav zanepokoyennya arhiyepiskopiv Yana Skarbeka i Mikolaya Vizhickogo Burya na mezhi 1760 1761 rokiv zirvala chastinu midnogo dahu U 1760 1778 rr sobor u stili piznogo baroko ta rokoko perebuduvali z iniciativi todishnogo arhiyepiskopa Vaclava Serakovskogo do cogo hram perebuvav u poganomu stani prote poperedni majzhe 50 rokiv dali rozmov ta zaklikiv sprava ne jshla Todi vezha otrimala barokove zavershennya kotre vikonav koval Yan Nedzhveckij a yiyi visota stala 64 3 m 34 videnski sazhni U 1765 1771 rr vstanovleno novij rokokovij vivtar avtorstva Petra Polejovskogo kotrij mi bachimo i zaraz Faktichno do nashogo chasu u pervisnomu viglyadi dijshla osnovna chastina konstrukciyi osoblivo dobre ce demonstruye ekster yer vivtarnoyi chastini hramu z boku vulici Galickoyi ta ploshi Rinok Pid chas restavraciyi bagato davnih gotichnih ta renesansnih vivtariv ta inshih pam yatok bulo znisheno chi zamineno barokovimi todi bulo usunuto pam yatni nadgrobki arhiyepiskopiv B Vilcheka Feliksa Ligenzi Pavela Tarla Yana Dimitra Solikovskogo Yana Porohnickogo Stanislava Grohovskogo sho viklikalo konflikt arhiyepiskopa z lviv yanami Na storonu Serakovskogo stav Papa Kliment XIII 1776 r bulo vstanovleno suchasnij golovnij vivtar vikonanij u barokovomu stili Vin prikrashenij marmurovimi kolonami ta statuyami roboti Matviya Polejovskogo sho zobrazhayut chotiroh svyatih Avgustina Grigoriya Amvrosiya ta Iyeronima U vivtari takozh znahoditsya kopiya nevelikogo proslavlenogo chudesami obrazu Najlaskavishoyi Materi Bozhoyi original 1946 r bulo vivezeno do Polshi j zaraz vin perebuvaye u krakivskomu Vaveli Livoruch vid vivtarya neogotichna korolivska lozha Na stini soboru z boku vulici Galickoyi povisheni garmatni yadra z oblogi Lvova 1672 roku turkiv iz Petrom Doroshenkom pid yadrom dlya poyasnennya zrobleno napis latinoyu Ex obsidione turcica 1919 r Ukrayinskoyi galickoyi armiyi Ex obsidione ruthenorum Z boku tiyeyi zh vulici Galickoyi mozhna pobachiti portret Yana Domagalicha fundatora odniyeyi z kaplic sho ne zbereglisya nadgrobnu plitu z kaplici Sholc Volfovichiv ta fresku Bogorodici z Hristom Freska ye kopiyeyu z ikoni 1598 r mishanina na spomin pro ulyublenu onuku pro ce div nizhche U drugij polovini 2000 h rokiv fresku restavruvali Novitnya istoriya XIX XXI st Uprodovzh cilogo XIX stolittya v inter yer ta ekster yer vneseno bagato zmin 1802 roku zliva pered vhodom do presbiteriya zmontovano novij kutij z metalu amvon Z protilezhnogo boku vstanovleno ampirnij pam yatnik Katazhini Ossolinskij z Yablonovskih vigotovlenij u 1805 1806 rokah z marmuru ta bronzi skulptorom Gartmanom Vitverom Z iniciativi arhiyepiskopa Frantisheka Pishteka bulo provedeno cilij ryad modifikacij u 1835 1846 rokah Avtentichnu gotichnu kladku fasadu vikladenogo cegloyu dvoh vidtinkiv bulo povnistyu potinkovano 1839 roku v sobori vstanovlyuyut novij organ vikonanij lvivskim majstrom Romanom Duhenskim fundovanij kanonikom i kustoshem Yakubom Bemom U 1844 roci hrest sho uvinchuye vezhu vkrili pozolotoyu Takozh u hrami bulo vstanovleno ryad nadgrobkiv a sobor prikrasili kartini Aloyiza Rejhana ta Yuzefa Hojnickogo 1916 rik Avstrijski vijskovi znimayut midnu blyahu z dahu soboru Viglyad na sobor ta kolishnyu ploshu Kapitulnu 1943 r Viglyad soboru vid ploshi Rinok Naprikinci stolittya u Lvovi provodilas pidgotovka do Galickoyi krajovoyi vistavki sho mala vidbutis 1894 roku U zv yazku z cim 1892 roku inicijovano chergovij etap vidnovlyuvalnih robit Kerivnikami priznacheno yepiskopa Yana Puzinu profesora Vladislava Lozinskogo i molodogo arhitektora Mihala Kovalchuka Roboti rozpochato z presbiteriya Bulo zbito tink zi sklepin i pilyastri zi stin razom iz barokovimi rozpisami Stanislava Stroyinskogo Natomist vikonano novi ornamentalni rozpisi Livoruch vid vivtarya vlashtovano she odin malij organ vikonanij lvivskoyu firmoyu Yana Slivinskogo Z Peremishlya buv zaproshenij skulptor i arhitektor Ferdinand Mayerskij yakij vikonav neogotichnij balkon novogo organu i trohi glibshe u presbiteriyi v takomu zh stili imperatorsku lozhu Vin zhe zrobiv novi portali kaplic svyatogo Kazimira i svyatogo Josipa sho mayut vhodi z presbiteriya Nanovo vibito ryad zakladenih ranishe vikon vstavleno neogotichni masverki vikonano novi vitrazhi Po livij pivnichnij storoni umisheno vitrazh Visvyachennya Gzhegozha z Syanoka na lvivskogo arhiyepiskopa Tadeusha Popelya Obitnici korolya Yana Kazimira Yuzefa Megofera Kazimir Velikij fundator katedri Edvarda Lyepshogo Nad golovnim vivtarem Najsvyatisha Mariya Diva Koroleva Polskoyi koroni Edvarda Lyepshogo 1902 Po pravij pivdennij storoni Oborona Lvova za dopomogoyu sv Yana z Dukli Stanislava Batovskogo Kachora Svyati pokroviteli Polshi Yana Matejka i Tomasha Lisevicha Svyata Rodina Ferdinanda Lyaufbergera Matir Bozha Pidkaminecka Tadeusha Krushevskogo Svyati Kostyantin i Olena Yuliana Makarevicha Vitrazh na horah vikonanij za proektom Teodora Aksentovicha Bilshist vitrazhiv vikonano firmoyu Mayera z Myunhena 1894 roku zavershiti roboti ne vdalos lishe rekonstrukciya presbiteriya trivala do 1899 roku Zgodom Videnska cisarska komisiya z restavraciyi viznala uzhe provedeni roboti nefahovimi takimi sho nishat avtentichnist pam yatki Roboti bulo pripineno pereoformlennya nav navit ne rozpochato 1908 roku kerivnikom restavracijnih robit u sobori priznacheno profesora Lvivskoyi politehniki Tadeya Obminskogo yakij vikonuvav ci obov yazki azh do svoyeyi smerti 1932 roku 1909 roku ponisheni chasom kam yani barokovi vazoni na vezhi zamineno blyashanimi U zv yazku z cim organizaciya pid nazvoyu Kolo arhitektoriv zayavila protest vvazhayuchi podibni diyi vkraj nefahovimi U 1910 roci na sobori vstanovili memorialnu tablicyu na chest 500 richchya Gryunvaldskoyi bitvi proekt Mihala Luzheckogo vikonala firma Genrika Per ye u 1912 tablicyu prisvyachenu Petrovi Skarzi skulptorka Lyuna Dreksler 1917 roku Tadeyu Kostyushkovi z nagodi sotih rokovin smerti majsternya Vilgelma Skunzhila Avstrijska vlada rekvizuvala midne pokrittya dahu pid chas Pershoyi svitovoyi vijni Pid chas ukrayinsko polskih boyiv za Lviv 3 travnya 1919 roku v sobor vluchiv artilerijskij snaryad U pam yat pro ce v kontrfors vid vulici Galickoyi vmurovano memorialnu tablichku z napisom Ex obsidione ruthenorum U 1920 h rokah Tadej Obminskij organizuvav osushennya fundamentiv soboru ta perekrittya budivli novim midnim dahom 1923 roku z pid tinku bulo vidkrito dva gotichni portali po bokah navi yaki prostoyali zamurovani vid chasiv perebudovi 1760 1770 h Memorialna tablicya z nagodi vizitu Papi Rimskogo Pid chas drugoyi svitovoyi vijni hram majzhe ne postrazhdav odnak memorialni tablici prisvyacheni Gryunvaldskij bitvi i Pjotru Skarzi okupacijnoyu vladoyu bulo znisheno 26 04 1946 roku radyanska vlada zmushuye Arhiyepiskopa Lvivskoyi arhidiyeceziyi Yevgeniya Evgeniusha Bazyaka nazavzhdi pokinuti Lviv Viyizhdzhayuchi zi Lvova arhiyepiskop Evgeniush Bazyak zabrav chudotvornu ikonu Materi Bozhoyi Laskavoyi relikvarij blazhennogo Yakuba Strepi ta she deyaki predmeti z oporyadzhennya hramu Za radyanskih chasiv hram buv odnim iz nebagatoh sho mozhna bulo vidviduvati tomu syudi na liturgiyi prihodili j viruyuchi inshih konfesij Vvazhayetsya sho za zberezhennya katedroyu svogo pervisnogo priznachennya a ne peretvorennya yiyi radyanskoyu vladoyu na sklad sportivnij zal tosho taka dolya spitkala bagato lvivskih hramiv potribno zavdyachuvati yepiskopu Rafalu Kernickomu nastoyatelyu kafedri u cej nelegkij chas ta zgodom v yaznyu GULAGu Iz zdobuttyam Ukrayinoyu nezalezhnosti vidnovlyuyetsya Lvivska arhidiyeceziya Vzhe v 1991 roci tut visvyachuyut dvoh svyashennikiv 25 chervnya 2001 roku hram vidvidav Papa Rimskij Ivan Pavlo II 2003 roku z nagodi ciyeyi podiyi na zahidnij stini hramu z yavilasya memorialna tablicya z napisami ukrayinskoyu polskoyu ta latinskoyu movami skulptor Yaroslav Skakun Z nagodi cogo vizitu u 1999 2000 rokah inter yer soboru bulo gruntovno restavrovano ukrayinskimi ta polskimi konservatorami pam yatok Takozh bulo provedeno vidnovlennya presbiteriya velikogo vivtarya zahristya ta kaplici sv Josifa Vid 22 listopada 2008 roku mitropolitom Lvivskim ye Mechislav Mokshickij sho zminiv na cij posadi poperednogo mitropolita kardinala Mar yana Yavorskogo 2017 roku budivlyu pochali pidsvichuvati hudozhnim svitlom u vechirnij chas 11 veresnya 2021 roku arhiyepiskop mitropolit Lvivskij Mechislav Mokshickij spilno z yepiskopom Bronislavom Bernackim ta yepiskopom Mar yanom Buchkom poblagoslovili pam yatnu tablicyu kardinala Mar yana Yavorskogo vstanovlenu u kaplici Hrista Miloserdnogo u latinskomu katedralnomu sobori Lvova Usipalnicya cvintar okremi kapliciOdna zi statuj sho kolis stoyala na cvintari Pri kafedri vid samogo yiyi pochatku znahodivsya cvintar Pravdopodibno sho vin vinik priblizno 1405 roku koli bulo osvyacheno samu kafedru pozayak u neposvyachenu zemlyu ne hovali Cvintar zajmav teritoriyi majzhe vsiyeyi suchasnoyi ploshi Katedralnoyi ta buv obvedenij stinoyu Navproti teperishnoyi zahristiyi z boku ploshi Rinok bula brama dlya proyizdu voziv zvana Korolivskoyu Pisho zahodili kilkoma shidcyami Riven todishnogo cvintarya buv znachno nizhchim za suchasnij pro jogo riven u 70 h rr XVIII st mozhna suditi zaglyanuvshi cherez grati yakimi obnesene zagliblennya kolo soboru Takozh hvirtki buli z boku suchasnoyi ploshi Ivana Pidkovi ta navproti golovnogo vhodu Bilya ostannoyi stoyali yatki riznikiv v yakih dekoli navit zabivali hudobu Yatki 1800 r bulo rozibrano j pereneseno za Krakivsku bramu 1762 roku bulo rozibrano kaplicyu Milevskih a 2 epitafiyi pereneseno do soboru Stini cvintarya znesli pri restavraciyi 1776 roku Todi zh pereneseno pid sam hram skulpturnij kompleks Hristos na smertnomu lozhi takozh vidoma yak kaplichka Grib Gospodnij sho stoyav u odnij iz bram U 1783 r imperator Josif II vidav rozporyadzhennya pro znesennya u Lvovi cerkovnih kladovish ta zasnuvannya chotiroh cvintariv za mezheyu mista Z shesti kaplic sho stoyali osibno zokrema Sholc Volfovichiv zbereglasya lishen kaplicya Boyimiv Takozh zbereglisya statuyi svyatih kotri pislya znesennya kladovisha bulo postavleno navkolo soboru U kriptah hramu bulo pohovano vidomih derzhavnih diyachiv Korolivstva Polskogo Rechi Pospolitoyi zokrema ruskogo voyevodu Stanislava Zholkevskogo batka kanclera Stanislava lvivskih latinskih arhiyepiskopiv Pjotra Stazhehovskogo Yana Senenskogo Feliksa Ligenzu arhitektora Petra Polejovskogo lvivskogo kanonika RKC Jogana Yana Gerbesta burgomistra Lvova doktora Pribudovani kapliciPromizhki mizh kontrforsami nav i presbiteriya vid samogo pochatku vikoristovuvalis dlya budivnictva kaplic rodinih usipalnic zamozhnih mishan ta lvivskih patriciyiv Pohovannya robilis u yih pidzemellyah Uzhe 1395 roku pri kafedri zgaduyetsya kaplicya sv Petra i Pavla Bagato pribudovano i v nastupnih rokah Ce zokrema kaplici Najsvyatishih Dariv 1440 Zhuravnivska 1441 Buchackih 1440 perebudovana 1495 a potim arhiyepiskopom Ya D Solikovskim 1587 svyatogo Stanislava 1440 Rayecka 1454 Strumiliv 1463 kushnirska 1478 bratstva zhebrakiv 1493 kaplici yepiskopiv Tomasha Piravskogo 1610 i Yana Zamojskogo 1615 Vhid do kaplic buv organizovanij po riznomu odni mali lishe vhidnij otvir inshi vidgorodzhuvalis dverima abo kutimi gratami Dlya yih vlashtuvannya zazvichaj probivalis stini ta peremurovuvalis kontrforsi sho duzhe oslabilo konstrukciyu Do togo zh riznochasovi kaplici buli riznimi za rozmirami i ne stanovili yedinogo stilovogo ansamblyu U 1760 h rokah arhiyepiskopom V Serakovskim inicijovano dokorinnu perebudovu soboru pid chas yakoyi chastinu kaplic bulo perebudovano a deyaki vzagali zneseno Z pribudovanih kaplic zbereglos visim Bichuvannya Hrista Kaplicya Bichuvannya Hrista Kampianiv Znahoditsya pri pivnichnij navi persha vid vhodu Ridko figuruye v literaturi pid svoyeyu spravzhnoyu nazvoyu posvyatoyu Bilshe vidoma yak kaplicya Kampianiv usipalnicya rodini lvivskih rajciv i burgomistriv Zbudovana u stili renesansu protyagom 1584 1629 rokiv na misci davnishoyi kaplici Strumiliv sho stoyala tut vid 1463 roku Ordernij karkas fasadu z rustovanim cokolem jmovirno vikonav arhitektor Pavlo Rimlyanin Relyefi Pokladennya do grobu Voskresinnya Hrista Hristos gorodnik mizh pilyastrami fasadu pripisuyut Genrihovi Gorstu a postati yevangelistiv vikonali jmovirno Yan Pfister i Sebastyan Chesek Blizko 1660 roku provedeno remont inicijovanij Bartolomeyem Zimorovichem Todi v inter yeri z yavilis novi skulpturni nadgrobki zokrema portretni pogruddya avtorstva Vojceha Kapinosa molodshogo Pid chas perebudov inicijovanih arhiyepiskopom Vaclavom Serakovskim bulo zmineno vhid do kaplici peremurovano sklepinnya yake 1774 roku rozpisano Stanislavom Stroyinskim Restavrovana pid kerivnictvom Vladislava Sadlovskogo protyagom 1905 1906 rokiv Nastupna restavraciya vidbulas 1923 roku U kaplici okrim Kampianiv pohovani predstavniki sporidnenih iz nimi rodin Grosvayeriv ta Ostrogurskih Potrapiti do kaplici mozhna lishe z kostelu Inter yer kaplici nadzvichajno bagatij jogo ozdobleno chornim bilim chervonim ta rozhevim marmurom Inter yer takozh prikrasheno byustami Martina Kampiana jogo batka Pavla ta gorelyefami iz zobrazhennyam prorokiv apostoliv yevangelistiv Dokladnishe Kaplicya Kampianiv Svyatogo Antoniya Pri pivnichnij navi druga vid vhodu Utvorena v ob yemi kolishnogo peredsinku bokovogo vhodu Zovni na fasadi zberigsya zakladenij gotichnij portal kolishnogo vhodu 1898 roku v kaplici vstanovleno novi vitrazhi Tut vstanovleno pam yatnik Andzheyevi Ankvichu pereneseno 1925 roku z kaplici Rozp yatogo Hrista U 2008 2009 rokah provedeno kompleksnu restavraciyu Z vulici do fasadu pristavlena skulpturna grupa Grib Gospodnij Svyatih Dariv Kaplicya Svyatih Dariv Vishneveckih Pri pivnichnij navi tretya vid vhodu Zvana takozh kapliceyu Vishneveckih abo Najsvyatishogo Sakramentu Na comu misci bula kaplicya Buchackih zbudovana she do 1440 roku perebudovana arhiyepiskopom Ya D Solikovskim u 1587 r Pervisnu gotichnu kaplicyu perebudovano v renesansnomu stili naprikinci XVI st Avtorom perebudovi buv imovirno Pavlo Rimlyanin Z togo chasu harakterni stilovi oznaki zberigaye nizhnij yarus U 1701 1707 rokah knyazyami Vishneveckimi fundatorkoyu bula vdova knyazya Kostyantina Vishneveckogo Anna z Hodorovskih zbudovano novu kaplicyu yiyi v 1737 1740 rokah rekonstruyuvali koshtom Yanusha Antoniya Vishneveckogo ta jogo druzhini Teofiliyi Leshinskoyi 1747 r vstanovleno bagatij piznobarokovij vivtar nevidomogo avtora Skulpturi vivtarya vikonav jmovirno Tomas Gutter abo Hristian Sejner Rozpisi kupola pripisuyutsya Stanislavovi Stroyinskomu priblizno pered 1771 r Protyagom 1870 1872 rokiv provedeno remont 1888 r vstanovleno marmurovij pam yatnik arhiyepiskopu Francisku Vezhhlejskomu skulptor Tadej Baronch U 2009 2015 rokah trivala restavraciya Nizhnij yarus kaplici pryamokutnij u plani Pivnichna jogo stina maye dva vikna Z fasadu obkladena kam yanimi plitami Na krayah flankovana dvoma pilyastrami nad pilyastrami dekorativnij friz Mizh viknami umisheno tablicyu z relyefnimi literami IHS Drugij yarus maye plan vosmerika U jogo zahidnij pivnichnij ta shidnij granyah vlashtovano veliki vikna Na ovalnomu midnomu kupoli z napisom 1770 ye svitlovij lihtar uvinchanij gerbom Vishneveckih i hrestom Pri pivnichno shidnomu narizhniku na lancyugu pidvisheno turecke yadro jomvirno z chasiv oblogi mista 1672 roku U kaplici buli pohovani ostanki muchenika Martina Lyaterni zaginuv 1598 lvivskij arhiyepiskop Mikolaj Krosnovskij pozhertvuvav dlya kaplici 10 000 zlotih jogo nebizh chernigivskij voyevoda Mikolaj Francisk Krosnovskij pomer 1723 r brati Pavel ta Kshishtof Grodzicki 1659 r chleni rodini knyaziv Vishneveckih Svyatogo Kazimira Maye vhid z presbiteriya Zbudovana v drugij polovini XVIII st na misci kaplici svyatogo Stanislava U drugij polovini XIX st rozibrano bichni vivtari Pid chas pereoformlennya presbiteriya protyagom 1892 1899 rokiv vstanovleno novij neogotichnij bilokam yanij portal vikonanij firmoyu Ferdinanda Mayerskogo z Peremishlya Do 1977 roku vidrestavrovano polihromiyu Protyagom 2000 2001 rokiv vhidnij portal vidrestavrovano Pri vhodi do davnoyi kaplici Buchackih znahodivsya vidomij u Lvovi alebastrovij renesansnij vivtar Sholc Volfovichiv Najsvyatishoyi Trijci Vigotovlenij imovirno skulptorom Yanom Zaremboyu v majsterni Germana van Gutte Pochatkovo znahodivsya pri muri pivnichnoyi navi piznishe perenesenij poblizu vhodu do kaplici Buchackih Pid chas perebudovi hramu arhiyepiskopom Vaclavom Serakovskim vivtar bulo prodano do kostelu svyatogo Mikolaya de znahoditsya doteper Ye odniyeyu z najcinnishih i nechislennih pam yatok lvivskoyi renesansnoyi skulpturi Za M Orlovichem kaplicya Buchackih Svyatogo Josifa Davnisha posvyata Usih svyatih Maye vhid z presbiteriya primikaye do nogo navproti kaplici sv Kazimira Zbudovana na misci kaplic arhiyepiskopa Yana Zamojskogo i sufragana Tomasha Piravskogo Isnuyut vidomosti pro ozdoblennya davnoyi kaplici Zamojskogo troma jmovirno alebastrovimi vivtaryami svyatih Vojceha ta Stanislava svyatogo Kazimira i svyatogo Yana Kanti Zbereglis lishe statuyi arhiyepiskopiv Yana Tarnovskogo i Yana Zamojskogo figurki angeliv z nadgrobka ostannogo skulptor Yan Pfister Kaplicya Piravskogo mistila vivtar i nadgrobok z epitafiyeyu fragmenti yakih zbereglis i znahodyatsya u ninishnij kaplici sho stoyit na comu misci Odin fragment iz temno chervonogo marmuru zobrazhuye syuzhet Uviruvannya svyatogo Homi 1610 skulptor Sebastyan Cheshek Drugij takozh marmurovij mistit postat Piravskogo i latinskij napis na svitlij marmurovij vstavci Blizko 1867 roku tut vstanovleno vidrestavrovanij renesansnij vivtar vidnajdenij restavratorom Mechislavom Potockim gerbu Lyubich u pidzemellyah Vin perebuvav u pidvalah soboru z chasiv masshtabnoyi rekonstrukciyi arhiyepiskopom Serakovskim Prinajmni chastina vivtarya vikonana 1592 roku lvivskim skulptorom Yanom Byalim U drugij polovini XIX st rozibrano bichni vivtari 1898 roku v kaplici vstanovleno novi vitrazhi U promizhku mizh 1892 1899 rokami vstanovleno neogotichnij portal vikonanij firmoyu Ferdinanda Mayerskogo z Peremishlya Protyagom 2000 2001 rokiv bilokam yanij vhidnij portal vidrestavrovano V listopadi 2000 roku v kaplici vstanovleno pam yatnik generalu Yuzefu Dvernickomu Pochatkovo vigotovlenij z vapnyaku skulptorom Parisom Filippi i 15 travnya 1869 roku vstanovlenij u lvivskomu kosteli sv Arhangela Mihayila u radyanskij chas demontovanij i silno ponishenij Pered vstanovlennyam u sobori pam yatnik vidrestavrovano polskim fahivcem doktorom Yanushem Smazoyu Drugim poverhom ninishnoyi sporudi ye osobisti pokoyi arhiyepiskopa Hrista Miloserdnogo Pri pivdennij navi persha vid vhodu Vidoma takozh yak Kaplicya ubogih i Dzyadivska V arci vhodu vmisheno epitafiyi kanonika Pjotra Milevskogo ta jogo batka pereneseni z rozibranoyi 1762 roku kaplici Milevskih kafedralnogo cvintarya Avtorom epitafij jmovirno buv skulptor Oleksandr Prohenkovich Perebudovana u stili secesiyi protyagom 1905 1907 rokiv za proektom Vladislava Sadlovskogo Marmurovij vivtar vikonala firma Lyudvika Tirovicha barelyefi Tomash Dikas ta Aloyizij Bunsh Vitrazh vigotovleno za proektom Lyuni Dreksler rozpisi u supraportah hudozhniki Stanislav Dembickij i Valerian Kricinskij 2001 roku polskimi fahivcyami M Rayevskoyu K Bromilskoyu pid kerivnictvom Yanusha Smazi provedeno restavraciyu Zmontovano pam yatni tablici na chest lvivskih yepiskopiv XX st Vstanovleno sribnij relikvarij svyatogo u zv yazku z chim modifikovano vivtar Materi Bozhoyi Chenstohovskoyi Pri pivdennij navi druga vid vhodu Vlashtovana u kolishnomu peredsinku bichnogo vhodu Z vulici vidno zamurovanij gotichnij portal 1897 roku v kaplici vstanovleno novi vitrazhi U 2008 2009 rokah provedeno kompleksnu restavraciyu Hrista Rozp yatogo Pri pivdennij navi tretya vid vhodu Vidoma takozh yak kaplicya Yablonovskih Zbudovana Petrom Polejovskim protyagom 1769 1771 rokiv koshtom knyagini Anni z Sapigiv Yablonovskoyi drugoyi druzhini Yana Kayetana Yablonovskogo Styukove ozdoblennya vikonav Ivan Obrockij u 1775 1776 rokah Tut vstanovleno pam yatniki arhiyepiskopam V Serakovskomu 1787 Ferdinandovi Kickomu 1797 obidva robota Franciska Olenskogo 1880 roku vigotovleno novi vitrazhi U drugij polovini XIX st restavrovano 1909 roku u kaplici vstanovleno sribnij relikvarij z moshami pol zwlokami patrona arhiyeparhiyi blazhennogo Yakova Strepi vikonanij Tadeushem Blotnickim Chergovu restavraciyu provedeno protyagom 1925 1930 rokiv Hudozhnik M Visockij vidnoviv freski U cej zhe chas vstanovleno pam yatnik arhiyepiskopu Yuzefovi Bilchevskomu avtorstva Petra Vijtovicha 19 bereznya 1928 roku v cokol vmurovano skrinku z sercem arhiyepiskopa 2000 roku u p yatu richnicyu smerti Rafala Vladislava Kernickogo bagatorichnogo paroha radyanskogo periodu v kaplici vstanovleno gipsove pogruddya avtorstva Valeriya Bortyakova i Oleksandra Overchuka Urochisto osvyacheno 12 grudnya 2000 roku Vtracheni Sered vtrachenih vidomoyu ye kaplicya Domagalichiv yaka primikala do tilnoyi storoni hramu u promizhku mizh dvoma kontrforsami U nij znahodilas ikona Materi Bozhoyi Laskavoyi viznana chudotvornoyu i perenesena zgodom do soboru koronovana 12 kvitnya 1776 roku BibliotekaPro najdavnishij period isnuvannya biblioteki kafedri vidomostej nemaye Na dumku doslidnika Edvarda Ruzhickogo vona mogla buti zasnovana she v Galichi i razom z mitropoliyeyu zgodom perenesena do Lvova Povinna bula mistiti shonajmenshe rukopisni liturgijni knigi Odna z pershih zgadok pro biblioteku zustrichayetsya u listi arhiyepiskopa Ya D Solikovskogo do Rimu vid 1600 roku Pislya likvidaciyi kafedralnoyi shkoli yiyi zbirka popovnila kafedralnu Chastinu knig na zlami XVII XIX stolit bulo peredano lvivskomu monastiryu karmelitiv vzutih Nazva kafedralna biblioteka pohodit iz XIX st Bilshist knig teper znahodyatsya yak depozit u biblioteci Lvivskogo universitetu Chastina knig peredanih svogo chasu karmelitam vzutim opinilas u vroclavskomu Ossolineumi Legendi ta cikavi faktiVid 1472 r usi hto dopomagav u pobudovi soboru buli zvilneni vid postiv z voli Papi Rimskogo Siksta IV Korol Polshi Yan II Kazimir rekordsmen sered usih monarhiv sho koli nebud vidviduvali sobor Yan II Kazimir pid chas semi vizitiv do Lvova zhodnogo razu ne ominuv cogo hramu U 1772 r meshkanci mista na znak protestu proti okupaciyi Lvova avstrijcyami zamuruvali paradnij vhid v sobor Strilchasti arki zakladeni chervonoyu cegloyu vidno i zaraz Z togo chasu i donini u hram mozhna potrapiti tilki bichnimi vhodami Na zahidnij stini hramu u 1910 r bulo vstanovleno memorialnu doshku na chest 500 richchya Gryunvaldskoyi bitvi u yakij zaznav porazki vid polsko rusino litovskih vijsk Tevtonskij orden Pid chas nacistskoyi okupaciyi mista doshku bulo znisheno Zaraz na comu misci tablicya Ivanu Pavlu II Freska obrazu Najlaskavishoyi Materi Bozhoyi U samomu sobori bulo pohovano bagatoh voyiniv sho zaginuli na poli boyu Syudi z vijni proti moldavskogo gospodarya Bogdana II 1450 r privezli tila ruskogo voyevodi Pjotra Odrovonzha galickogo starosti Mikolaya Poravi abo Paravi z Lyubina Mihala Buchackogo sina getmana Mihala Buchackogo i komandiriv lvivskih dobrovolciv Yanusha i Adama Zamhiv Tam zhe buli pohovani zagibli 1506 r u bitvi z tatarami Shensni i Gzhegozh Strusi zagibli u bitvi pid Sokalem 2 serpnya 1519 r sini najznamenitishih shlyahetskih familij Gerburtiv Boratinskih Fredriv Tila poleglih shlyahtichiv skladali u truni obbiti ta pokriti yaskravo chervonim oksamitom na znak prolitoyi krovi Pohoroni vidbuvalisya vkraj urochisto u vijskovomu suprovodi na kshtalt opisanih B Zimorovichem jshov poperedu konvoj vijskovij z praporami zi zbroyeyu dodolu shilenoyu mizh nimi surmachi sho hriplimi zvukami vuha vrazhali za nimi veli kilka konej vishivanimi poponami vkritih tut zhe znamena i zbroyu zdobutu na vorogah nesli dali dovgoyu cheredoyu jshli chenci psalmi pogrebalni naspivuyuchi buli tezh zhalibni plachki dlya zbudzhennya smutku i plachu najnyati ti sebe u golovu bili volossya na sobi rvali shoki nigtyami dryapali i nagranim plachem udayuchi skorbotu u prostogo lyudu slozi a u rozumnishih smih viklikali Katafalk pogrebalnij do triumfalnoyi brami podibnij predstavlyav znaki peremog i trofeyi Po zakinchenni vidpravi vsim skorbotam poklav kraj pominalnij obid abo stripa de skorbotni kubki dopizna perehilyavshi zavtra ne shvidko pochuhalisya Na shidnij stini hramu z boku vulici Galickoyi ye zobrazhennya ikoni z napisom Cej napis rozpovidaye nam pro tragichnu i zvorushlivu istoriyu yaka stalasya u Lvovi bilshe nizh 400 rokiv tomu 1598 roku pomerla vid nevilikovnoyi hvorobi 9 richna Katazhina donka mishanina Vojceha Domagalicha Didus divchinki vidomij lvivskij geometr ubitij gorem namalyuvav i vstanoviv na stini kostelu ikonu Najlaskavishoyi Materi Bozhoyi Cej obraz ye kopiyeyu originalu Latinski napisi Z oblogi ukrayinciv roku Bozhogo 1919 dnya 3 bereznya napis bilya snaryadu v stini hramu Pid chas oblogi Lvova turkami roku Bozhogo 1672 dnya 17 veresnya cya 36 funtova kulya pushena z garmati cherez shidne vikno za velikim vivtarem vseredinu cerkvi zastryagla pid zobrazhennyam najsvyatishogo Hrista ne zapodiyavshi zhodnoyi shkodi I same v tu nich na arhangela Mihayila bula nezvichajnoyi sili burya z gromami j bliskavicyami napis bilya pidvishenogo yadra Citati svyatih pro Divu Mariyu vseredini hramu Vona oduzhuyuchogo nasnazhuye bolyashogo zcilyuye znevirenogo u viri pidnosit Sv Gilarij Vona shukaye propashi dushi i zmicnyuye prosit lasku j osyagaye yiyi svyatisha vid Virsaviyi Sv Epifanij Velichni slova skazano pro Tebe Bogorodice ale j dosi ye misce dlya slavlennya Tvogo dosi slavu Tobi movlyat usi yaziki Sv Maksim Ti yedina Divo usij yeretichnij obludi poklala kraj Sv Lavrentij Dzherelo blagodatej sho jogo ne mozhna vicherpati Sv Lev V inshih po chastinah a v Mariyu vlila sebe usya povnota blagodati Sv Yeronim Yak mozhe ne buti matir yu vibranih ta sho brata yihnogo porodila Sv Dionisij Pro nebesnu iyerarhiyu Ne mogla v dostojnosti svoyij poshiritisya i vishe pidnestisya Sv Bernardin Pomagaj neshasnim pidtrimuj malodushnih zigrivaj ridayuchih molis za narod zastupajsya za klir Sv Avgustin Dzherelo blagodatej krinicya zhivoyi vodi na spasinnya smertnim Sv Toma z Vilanova Epitafiyi v hrami Shlyahetnij i znatnij velmozhnij pan Baltazar Bzovskij iz Bzovi vice starosta yavorivskij sho spochiv u Gospodi dnya 15 grudnya roku Bozhogo 1574 na 6 mu roci zhittya Jogo vichna dusha spochivaye v miri viddalena v Gospodi laskavomu Amin Slavetnomu Stanislavovi Ganelyu gromadyaninu lvivskomu pomerlomu dnya 17 listopada roku Bozhogo 1570 cej pam yatnik postavila dostojna zhona Sofiya Sogodni meni zavtra tobi Vitaj gostyu Petro Milevskij z Mileva kaplicyu vid samih pidvalin sporudzhenu i uposadzhenu yedinomu sinovi Petrovi Milevskomu kanonikovi lvivskomu jomu yak pam yatnik sobi yak mogilu nashadkam yak pam yat zhivim yak priklad zalishiv po sobi Ti sho chitayesh kim bi ti ne buv skazhi haj Bog zmiloserditsya nad oboma Roku Bozhogo 1634 dnya 1 grudnya Stanislav iz Zhovkvi voyevoda Ruskij bagatma bliskuchimi zaslugami v mir i v vijnu vin pokazav svoyu virnist i viddanist Rechi Pospolitij i bagato vistoyavshi za neyi i bitv i porazok i proslavivsya Zreshtoyu dosit prozhivshi na 68 mu roci zhittya zupiniv svoyu dolyu dnya 28 lipnya roku Hristovogo 1588 go Nehaj movitsya za nogo molitva Mikolaj Krosnovskij z Zalusok v Tuligolovah kolis pidkomorij lvivskij potim voyevoda chernigivskij velichnij imenem she velichnishij muzhnistyu a najbilshij dilami uslavlenij u tureckij vijni zavzyatij u gromadyanskih dilah vtiha svogo narodu nezrivnyannij gumanist shedrij do vbogih velmi ulyublenij v narodi silnij dumkoyu a she silnishij rukoyu toj hto nikoli ne znav spochinku v turbotah za batkivshinu tut spochivaye Pokladenij do blagochesnih ostankiv Mikolaya Krosnovskogo z Zalusok arhiyepiskopa lvivskogo jogo striya i batka Alberta z tih zhe Zalusok vidijshov 1723 roku 20 grudnya u vici 69 rokiv SvitliniVezha soboru z boku ploshi Rinok Golovnij vitrazh hramu proekt T Aksentovicha Presbiterij Hori Inter yer hramu Inter yer hramu Fragment fasadu kaplici Kampianiv Vid na sobor z ratushi Stinopis na steli Ikona Bogorodicya z nemovlyam Skulpturni kompoziciyi Svyatih bilya vivtarya Relikviyi Zigmunta GorazdovskogoPrimitkiarchINFORM 1994 d Track Q265049 Arhiv originalu za 16 chervnya 2017 Procitovano 4 lipnya 2017 Vnebovzyattya Presvyatoyi Divi Mariyi Portal CREDO Latinskij katedralnij sobor pidsvityat zbruc eu Zbruc 29 grudnya 2016 originalu za 28 veresnya 2020 Procitovano 18 veresnya 2021 Arhiv originalu za 27 veresnya 2020 Procitovano 9 serpnya 2017 Kozubska O Latinska katedra u Lvovi sproba novoyi interpretaciyi vidomih faktiv Narodoznavchi zoshiti 2000 2 S 252 261 Arhitektura Lvova Chas i stili XIII XXI st Lviv Centr Yevropi 2008 S 68 ISBN 978 966 7022 77 8 Smirnov Yu Katedra rimo katolicka Enciklopediya Lvova Za redakciyeyu A Kozickogo Lviv Litopis 2010 T 3 S 144 ISBN 978 966 7007 99 7 Kozubska O Latinska S 255 257 Grushevskij M Istoriya Ukrayini Rusi T V S 424 prim Kozubska O Latinska S 254 255 Kozubska O Latinska S 253 Kozubska O Latinska S 255 Kozubska O Latinska S 253 254 Vojtovich L Polskij korol Kazimir III i borotba za spadshinu Romanovichiv 15 lyutogo 2017 u Wayback Machine Visnik Lvivskogo u tu Seriya istorichna 2011 Vip 46 S 40 Kozubska O Latinska S 252 253 260 261 Kozubska O Latinska S 257 Sharanevich I Istoricheskij ocherk o Stavropigijskoj cerkvi S 1 20 Chodynicki J Historja stolecznego Krolestw Galicyi i Lodomeryi miasta Lwowa od zalozenia jego az do czasow terazniejszych L 1829 S 342 Mogitich R I Najstarisha miska kniga pro budivnictvo Lvova u XIV stolitti Galicka brama 1999 11 12 59 60 S 6 7 Kozubska O Latinska S 259 Kozubska O Latinska S 260 Lozinski W Sztuka lwowska w XVI i XVII wieku Architektura i rzezba Lwoww H Altenberg 1901 S 7 Melnik B V Vulicyami starovinnogo Lvova Vid druge zi zminami Lviv Svit 2002 S 114 ISBN 966 603 393 3 Lozinski W Sztuka S 9 Yanush Kurtika v biogrami pro pershogo lvivskogo arhiyepiskopa Yana Zheshovskogo Polskij biografichnij slovnik stverdzhuvav sho budivnictvo soboru rozpochali v 1405 roci Div Kurtyka J Rzeszowski Jan h Polkozic 1345 lub 1346 1436 Polski Slownik Biograficzny Wroclaw Warszawa Krakow Gdansk Lodz Polska Akademja Nauk 1992 1993 T XXXIV S 67 pol Petrus J Lwowska katedra obrzadku Lacinskiego Przewodnik Warszawa 1999 S 18 pol Niesiecki K Korona Polska przy Zlotey Wolnosci Starozytnemi Wszystkich Kathedr Prowincyi y Rycerstwa Kleynotami Heroicznym Mestwem y odwaga Naywyzszemi Honorami a naypierwey Cnota Poboznoscia y Swiatobliwoscia Ozdobiona 10 lipnya 2015 u Wayback Machine Lwow w drukarni Collegium Lwowskiego Societatis Jesu 1743 T 4 S 563 pol Lozinski W Sztuka S 9 11 13 Lemko I Cikavinki z istoriyi Lvova Lviv Apriori 2011 il S 24 ISBN 978 617 629 024 7 Niesiecki K Korona Polska 11 serpnya 2014 u Wayback Machine T 4 S 532 pol Polaczkowna H Boym Pawel Jerzy 1581 1641 Polski Slownik Biograficzny Krakow 1936 T II 1 zesz 1 S 382 pol Krip yakevich I Istorichni prohodi po Lvovi Lviv Kamenyar 1991 S 65 ISBN 5 7745 0316 X Petrus J Domus Sapientiae Leopoliensis 12 bereznya 2017 u Wayback Machine Sztuka Kresow Wschodnich materialy sesji naukowej Krakow 1998 III S 227 pol Orlowicz M Ilustrowany przewodnik po Lwowie Wyd drugie rozszerzone Lwow Warszawa Ksiaznica Atlas 1925 S 81 pol Burda E Sierakowski Waclaw Hieronim z Boguslawic Jan Andrzej h Ogonczyk 1700 1780 Polski Slownik Biograficzny Warszawa Krakow Polska Akademja Nauk 1996 T XXXVII 2 zesz 153 S 312 pol Krip yakevich I Istorichni prohodi po Lvovi S 65 Budkowski A Jeszcze o katedrze lwowskiej Architekt 1909 9 S 170 171 Biriulow J Rzezba lwowska Warszawa Neriton 2007 S 176 ISBN 978 83 7543 009 7 Smirnow J Smirnowa J Bazylika metropolitalna obrzadku lacinskiego pod wezwaniem Wniebowziecia Najswietszej Maryi Panny i kaplica Boimow we Lwowie Lwow Wydawnictwo San Set 2001 S 20 ISBN 83 88417 16 9 pol Cisarik V Lvivska shkola monumentalnoyi skulpturi drugoyi polovini XX st Visnik Harkivskoyi derzhavnoyi akademiyi dizajnu i mistectv 2006 9 S 98 Arhiv originalu za 6 sichnya 2011 Procitovano 7 sichnya 2011 Oleksandr Kusij 11 veresnya 2021 Osvyachennya pam yatnoyi tablici kardinalu Mar yanu Yavorskomu u Lvivskij katedri rkc lviv ua Lvivska arhidiyeceziya Rimsko katolickoyi cerkvi v Ukrayini originalu za 18 veresnya 2021 Procitovano 18 veresnya 2021 Lozinski W Patrycyat i mieszczanstwo lwowskie w XVI i XVII wieku nedostupne posilannya Lwow Gubrynowicz i Schmidt 1890 S 55 pol Arhiv originalu za 27 zhovtnya 2016 Procitovano 27 zhovtnya 2016 Melnik B V Vulicyami S 115 116 Niesiecki K Korona Polska 9 serpnya 2014 u Wayback Machine Lwow w drukarni Collegium Lwowskiego Societatis Jesu 1743 T 4 S 753 Niesiecki K Korona Polska 2 kvitnya 2015 u Wayback Machine T 4 S 198 Kowalska H Sienienski Jan z Gologor Gologorski h Debno Polski Slownik Biograficzny Warszawa Krakow 1996 T XXXVII 2 zesz 153 S 183 pol Penkalla A Ligeza Feliks h Polkozic ok 1500 1560 Polski Slownik Biograficzny Wroclaw Warszawa Krakow Gdansk Lodz Zaklad Narodowy Imienia Ossolinskich Wydawnictwo Polskiej Akademii Nauk 1972 T XVII 2 zesz 73 S 315 pol Zarebski I Herbest Jan ok 1540 1601 Polski Slownik Biograficzny Wroclaw Warszawa Krakow Zaklad Narodowy Imienia Ossolinskich Wydawnictwo Polskiej Akademii Nauk 1961 T IX 3 zesz 42 S 436 pol nadvirnij likar korolya Sigizmunda III Vazi pohovanij u kaplici Kampianiv div Ziembicki W Dybowicki Dybowiecki Dybowicz Stanislaw 1618 Polski Slownik Biograficzny Krakow Polska Akademia Umiejetnosci 1948 T VI S 35 36 pol Katedra lacinska we Lwowie S 71 Za danimi Mechislava Orlovicha tut bula kaplicya Krosnovskih Katedra lacinska we Lwowie S 19 Kowalczyk J Swiatynie i klasztory poznobarokowe w archidiecezji lwowskiej 12 bereznya 2017 u Wayback Machine Rocznik Historii Sztuki 2003 XXVIII S 271 272 pol Betlej A Nagrobek Jablonowskich w kosciele Jezuitow we Lwowie 19 grudnya 2019 u Wayback Machine 2007 SN 11 S 77 pol Biriulow J Rzezba S 98 Arhiv originalu za 8 zhovtnya 2015 Procitovano 5 zhovtnya 2015 Arhitektura Lvova S 142 Petrus J Lwowska katedra obrzadku lacinskiego pw Wniebowziecia Najswietszej Marii Panny Warsawa Zaklad Poligraficzny BS 1999 S Zabytki kultury polskiej poza granicami kraju Seria B zesz 1 ISBN 83 910255 7 8 Smirnow J Smirnowa J Bazylika metropolitalna S 28 Jozefowicz J Kronika miasta Lwowa od roku 1654 do 1690 11 listopada 2013 u Wayback Machine Lwow Drukarnia Zakladu narodowego im Ossolinskich 1854 S 161 pol Niesiecki K Korona Polska 24 lyutogo 2012 u Wayback Machine Lwow 1738 T 2 761 s S 710 Jozefowicz J Kronika S 237 238 Orlowicz M Ilustrowany przewodnik S 81 Smirnov Yu Latinska katedra zustrichaye Ivana Pavla II Galicka brama 2001 5 6 77 78 S 23 Wujcyk W Wiadomosci o zyciu i tworczosci Franciszka Oledzkiego 17 travnya 2017 u Wayback Machine Sztuka kresow wschodnich materialy sesji naukowej Krakow 1998 3 S 284 Orlowicz M Ilustrowany przewodnik S 78 Smirnov Yu Latinska katedra zustrichaye S 22 Ruzhickij E Do istoriyi biblioteki lvivskogo katedralnogo kostelu latinskogo obryadu Visnik Lvivskogo universitetu 2009 4 S 195 199 Pociecha W Chodecki Stanislaw h Powala 1474 Polski Slownik Biograficzny Krakow PAU 1937 T III 1 zesz 11 S 351 pol Chodeccy 27 veresnya 2013 u Wayback Machine neavtoritetne dzherelo B I B L I O G R A F I A 28 travnya 2015 u Wayback Machine pol Chodeccy h Ogonczyk GENEALOGIE RODoW POLSKO LITEWSKO RUSKICH 25 travnya 2015 u Wayback Machine neavtoritetne dzherelo pol Baracz S Pamiatki jazlowieckie Lwow Zaklad narodowy im Ossolinskich 1862 230 s S 29 pol DzherelaArhikafedralna bazilika Uspinnya Presvyatoyi Divi Mariyi u sestrinskih Vikiproyektah Portal Lviv Arhikafedralna bazilika Uspinnya Presvyatoyi Divi Mariyi u Vikishovishi Arhitektura Lvova Chas i stili XIII XXI st Uporyadnik i naukovij redaktor Yu O Biryulov Lviv Centr Yevropi 2008 S 68 71 140 143 ISBN 978 966 7022 77 8 Kozubska O Latinska katedra u Lvovi sproba novoyi interpretaciyi vidomih faktiv Narodoznavchi zoshiti 2000 2 S 252 261 Krip yakevich I P Istorichni prohodi po Lvovi Lviv Kamenyar 1991 S 62 65 ISBN 5 7745 0316 X Lilo I M Lilo Otkovich Z M Progulyanka Lvovom Putivnik K Baltiya Druk 2005 224 s Melnik B V Vulicyami starovinnogo Lvova Vid druge zi zminami Lviv Svit 2002 S 114 119 ISBN 966 603 393 3 Ostrovskij G S Lvov Izd vtoroe pererabot i dop Leningrad Iskusstvo 1975 S 24 39 Smirnov Yu Restavraciya Latinskoyi katedri u 1892 1899 Galicka brama 1999 9 10 57 58 S 24 25 Smirnov Yu Alebastrovi vivtari ta nadgrobki u latinskomu kafedralnomu sobori Galicka brama 2000 8 68 S 6 9 Smirnov Yu Latinska katedra zustrichaye Ivana Pavla II Galicka brama 2001 5 6 77 78 S 22 23 Smirnov Yu Kaplicya Kampianiv Enciklopediya Lvova Za redakciyeyu A Kozickogo Lviv Litopis 2010 T 3 S 89 91 ISBN 978 966 7007 99 7 Smirnov Yu Katedra rimo katolicka Enciklopediya Lvova Za redakciyeyu A Kozickogo Lviv Litopis 2010 T 3 S 144 149 ISBN 978 966 7007 99 7 Katedra lacinska we Lwowie opracowali J Adamski M Biernat J K Ostrowski J T Petrus Koscioly i klasztory rzymskokatolickie dawnego wojewodztwa ruskiego Krakow Secesja 2013 T 132 288 s 844 il Materialy do dziejow sztuki sakralnej na ziemiach wschodnich dawnej Rzeczypospolitej Cz I ISBN 978 83 63463 09 0 pol Orlowicz M Ilustrowany przewodnik po Lwowie ze 102 ilustracjami i planem miasta Lwow Warszawa 1925 276 s S 76 86 pol Petrus J Lwowska katedra obrzadku Lacinskiego Przewodnik Warszawa 1999 86 s il pol PosilannyaIstoriya Lvivskoyi arhidiyeceziyi 11 chervnya 2017 u Wayback Machine Sajt Lvivskoyi arhidiyeceziyi Sanktuarij Materi Bozhoyi Milostivoyi i Bozhogo Miloserdya 6 listopada 2016 u Wayback Machine Sajt Lvivskoyi arhidiyeceziyi Latinskij kafedralnij sobor na karti Lvova 13 serpnya 2017 u Wayback Machine Oficijnij sajt soboru 15 kvitnya 2017 u Wayback Machine ukrainaincognita com Lviv Latinska katedra 19 chervnya 2017 u Wayback Machine Latinskij kafedralnij sobor u Lvovi na filmi z drona 2018 Cya stattya nalezhit do dobrih statej ukrayinskoyi Vikipediyi