Комета (від грец. χομήτης — волохатий, від грец. χόμη — волосся) — мале тіло Сонячної системи, яке має дуже ексцентричні еліптичні орбіти та, проходячи поблизу Сонця, нагрівається та починає виділяти гази з утворенням гравітаційно незв'язаної атмосфери (коми) навколо ядра, а також хвоста газу та пилу, що зумовлено впливом сонячного випромінювання та сонячного вітру.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHpMek15TDBNeU1ESXlYMFV6WHlVeU9GcFVSaVV5T1MxZlFXeGxjM05oYm1SeWIxOUNhV0Z1WTI5dWFTNXFjR2N2TWpJd2NIZ3RRekl3TWpKZlJUTmZKVEk0V2xSR0pUSTVMVjlCYkdWemMyRnVaSEp2WDBKcFlXNWpiMjVwTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWtMMlJtTDBOdmJXVjBMVWhoYkdVdFFtOXdjQzB5T1Mwd015MHhPVGszWDJocGNtVnpYMkZrYWk1cWNHY3ZNVFV3Y0hndFEyOXRaWFF0U0dGc1pTMUNiM0J3TFRJNUxUQXpMVEU1T1RkZmFHbHlaWE5mWVdScUxtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
Деякі комети можна побачити із Землі без допомоги телескопа, що давало змогу спостерігати та документувати їх з давніх часів по всьому світу. Особливо яскраві комети називають «Великими кометами». Ядра комети можуть мати розміри від кількох сотень метрів до десятків кілометрів і складаються з пухких скупчень льоду, пилу та дрібних кам'яних частинок. Діаметр коми може до 15 разів перевищувати діаметр Землі, тоді як хвіст може мати довжину понад одну астрономічну одиницю.
Вважається, що комети зароджуються в поясі Койпера або пов'язаному з ним розсіяному диску, який лежить за орбітою Нептуна, та в хмарі Оорта — сферичній хмарі крижаних тіл, що тягнеться за межі поясу Койпера до середини відстані до найближчої зірки.
Станом на листопад 2021 року, відомо про понад 4500 комет. Однак це лише невелика частина загальної очікуваної кількості комет, оскільки вважається, що у хмарі Оорта налічується близько трильйона кометоподібних тіл. Неозброєним оком можна побачити в середньому одну комету на рік, хоча багато з них тьмяні та не видовищні.
Для вивчення комет вченими спрямовуються деякі космічні місії. Так, наприклад, у ході місії НАСА «Deep Impact», зонд протаранив поверхню комети (9P/Темпеля) для вивчення її внутрішньої структури, а в ході (місії ЄКА «Розетта») здійснено першу посадку на комету, а саме на комету Чурюмова-Герасименко.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWxMMlUwTDBOdmJXVjBYM1JoYVd4ekxtZHBaaTh5TURCd2VDMURiMjFsZEY5MFlXbHNjeTVuYVdZPS5naWY=.gif)
Походження
Комети з'являються з периферії Сонячної системи, тому їхні орбіти постійно змінюються під впливом гравітації основних планет. Унаслідок цього деякі з комет переходять на близько-сонячні орбіти і Сонце знищує їх, коли вони наближаються до нього, інші крижані брили назавжди залишають Сонячну систему. Яскрава комета — одне з найцікавіших космічних явищ і завжди привертає увагу.
Вважають, що комети походять із хмари Оорта, розташованої на великій відстані від Сонця; вона складається із «решток», що залишилися після конденсації сонячної туманності. Зовнішні краї цієї хмари досить холодні для того, щоб вода існувала там у твердому (а не газоподібному) стані. Тіла, розташовані на закраїнах Сонячної системи, як правило, складаються з летких речовин (водяних, метанових та інших льодів), що випаровуються при підлітанні до Сонця.
Усього виявлено понад 400 короткоперіодичних комет. З них близько 200 спостерігалося в більш ніж одному проходженні перигелію. Багато з них входить до так званих сімейств. Наприклад, приблизно 50 найбільш короткоперіодичних комет (їхній повний оберт навколо Сонця триває 3—10 років) утворюють сімейство Юпітера. Дещо менші сімейства — Сатурна, Урана та Нептуна (до останнього, зокрема, належить знаменита комета Галлея).
Ядро комети — це тіло з твердих частинок і льоду, оповите туманною оболонкою, яка називається комою. Матеріал, з якого складаються комети, має неоднаковий склад та властивості, тому й по-різному реагує на сонячне випромінювання. Ядро діаметром у кілька кілометрів може мати навколо себе кому у 80 тис. км у поперечнику. Потоки сонячних променів вибивають частинки газу з коми і відкидають їх назад, витягаючи в довгий димчастий хвіст, довжина якого іноді сягає мільйонів кілометрів. Хвости комет різняться за довжиною та формою. У деяких комет вони тягнуться через усе небо.
Теорію хвостів і форм комет розробив наприкінці XIX століття російський астроном Федір Бредіхін (1831—1904). Йому ж належить і класифікація кометних хвостів, що використовувалася в тогочасній астрономії. Бредіхін запропонував відносити хвости комет до трьох основних типів: прямі та вузькі, направлені прямо від Сонця; широкі й трохи викривлені, що ухиляються від Сонця; короткі, сильно відхилені від центрального світила.
Яскравість комет дуже сильно залежить від їхньої відстані до Сонця. Лише дещиця з усіх наявних комет наближається до Сонця і Землі настільки, щоб їх можна було побачити неозброєним оком.
Не зважаючи на те що астероїди походять з іншого джерела, дуже старі комети, які втратили весь матеріал для випаровування, можуть дуже нагадувати їх.
Відкриття сотень гігантських комет, названих кентаврами, у зовнішній планетній системі за останні два десятиліття означає, що ці об'єкти представляють набагато більшу небезпеку для життя, ніж астероїди, як звітує команда астрономів.
Будова комет
Основні газові складові комет
Атоми | Молекули | Іони |
---|---|---|
Н | Н2O | H2O+ |
О | О2 | H3O+ |
С | С3 | OH+ |
S | CN | CO+ |
Na | СН | CO2+ |
Fe | СО | CH+ |
Co | HCN | CN+ |
Ni | CH3CN | |
H2CO |
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWpMMk0yTHpFM2NFaHZiRzFsYzE4d056RXhNRFJmWldSbGNsOTJaMkV1YW5Cbkx6SXlNSEI0TFRFM2NFaHZiRzFsYzE4d056RXhNRFJmWldSbGNsOTJaMkV1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWlMMkpsTDBOdmJXVjBYMUJoY25SekxtcHdaeTh5TWpCd2VDMURiMjFsZEY5UVlYSjBjeTVxY0djPS5qcGc=.jpg)
Як правило, комети складаються з «голови» — невеликого яскравого згустку-ядра, що оточена світлою туманною оболонкою (комою), яка складається з газу та пилу.
Тривале існування низки періодичних комет, що багаторазово пролітали поблизу Сонця, пояснюється незначною втратою речовини при кожному прольоті (через утворення пористого теплоізоляційного шару на поверхні ядер або наявності в ядрах тугоплавких речовин).
Ядро
Ядро — тверда частина комети, що має порівняно з її комою та хвостом невеликий розмір. Навколо ядра активної комети (при його наближенні до Сонця) утворюється кома.
Тверда, основна структура комети відома як ядро. Кометні ядра складаються з суміші каміння, пилу, водяного льоду, а також замерзлого вуглекислого газу, чадного газу, метану та аміаку. Тому їх часто називають «брудними космічними сніжками» за моделлю Фреда Віппла. Комети з більшим вмістом пилу отримали назву «крижані брудні кульки». Термін «крижані брудні кульки» виник після спостереження зіткнення комети 9P/Темпеля з зондом, надісланим місією НАСA Deep Impact у липні 2005 року. Дослідження, проведені в 2014 році, показують, що комети схожі на «морозиво у фритюрі», оскільки їхня поверхня складається з щільного кристалічного льоду, змішаного з органічними сполуками, в той час як внутрішній лід холодніший і менш щільний.
Поверхня ядра зазвичай є сухою, пилоподібною та кам'янистою, а лід ховається під поверхневою корою товщиною в кілька метрів.
Ядра містять різноманітні органічні сполуки, які можуть включати метанол, ціанистий водень, формальдегід, етанол, етан і, можливо, більш складні молекули, такі як вуглеводні з довгими ланцюгами та амінокислоти У 2009 році було підтверджено, що амінокислота гліцин була знайдена в кометному пилу, зібраному місією NASA Stardust. У серпні 2011 року була опублікована доповідь, заснована на дослідженнях NASA метеоритів, знайдених на Землі, яка припускає, що компоненти ДНК і РНК (аденін, гуанін і пов'язані з ними органічні молекули) могли утворитися на астероїдах і кометах.
Зовнішні поверхні кометних ядер мають дуже низьке альбедо, що робить їх одними з тих об'єктів у Сонячній системі, що менше за будь-що відбивають сонячні промені. Космічний зонд Giotto виявив, що ядро комети Галлея (1P/Halley) відбиває близько чотирьох відсотків світла, яке падає на нього, а Deep Space 1 виявив, що поверхня (комети Борреллі) (19P/Borrelly) відбиває менше 3,0 %; для порівняння, асфальт відбиває сім відсотків. Темний матеріал поверхні ядра може складатися зі складних органічних сполук. Сонячне нагрівання витісняє леткі сполуки, залишаючи важчі органічні сполуки, які, як правило, дуже темні, наприклад, дьоготь або видобувну нафту. Низька відбивна здатність поверхні комет змушує їх поглинати тепло, що призводить до процесів газовиділення.
Розміри ядер комет різняться. Спостерігалися ядра комет з радіусом до 30 кілометрів (19 миль), але встановити їх точний розмір важко. Ядро , ймовірно, має лише 100—200 метрів (330—660 футів) в діаметрі. Відсутність виявлення менших комет, незважаючи на підвищену чутливість інструментів, змусила декого припустити, що існує реальна нестача комет, менших за 100 метрів (330 футів) в поперечнику. За оцінками, відомі комети мають середню густину 0,6 г/см3 (0,35 унції/куб.дюйм). Через свою малу масу ядра комет не стають сферичними під дією власної гравітації і тому мають неправильну форму.
Приблизно шість відсотків навколоземних астероїдів вважаються вимерлими ядрами комет, які більше не виділяють газ, зокрема і 3552 Дон Кіхот.
Результати спостережень космічних апаратів Розетта і «Філи» показують, що ядро 67P/Чурюмова-Герасименко не має магнітного поля, що свідчить про те, що магнетизм, можливо, не відігравав ролі в ранньому утворенні планетезималей. Крім того, спектрограф ALICE на Розетті визначив, що електрони (в межах 1 км (0,62 милі) над ядром комети) формуються внаслідок фотоіонізації молекул води сонячним випромінюванням, а не безпосередньо фотонами від Сонця, які, як вважалося раніше, відповідальні за деградацію молекул води і вуглекислого газу, що вивільняються з ядра комети в її кому. Прилади на спусковому апараті «Філи» виявили на поверхні комети щонайменше шістнадцять органічних сполук, чотири з яких (ацетамід, ацетон, і пропіональдегід) були вперше виявлені на кометах.
Назва | Розміри, км | Густина, г/см3 | Маса, кг | Джерело |
---|---|---|---|---|
Комета Галлея (1P/Halley) | 15x8x8 | 0.6 | 3*1014 | |
9P/Темпеля | 7.6x4.9 | 0.62 | 7.9*1013 | |
(Комета Бореллі (19P/Borrelly)) | 8x4x4 | 0.3 | 2.0*1013 | |
81P/Wild | 5.5x4.0x3.3 | 0.6 | 2.3*1013 |
|
67P/Чурюмова-Герасименко | 4.1x3.3x1.8 | 0.47 | 1.0*1013 |
|
Кома
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelExTDBoMVltSnNaU1V5TjNOZlRHRnpkRjlNYjI5clgyRjBYME52YldWMFgwbFRUMDVmUW1WbWIzSmxYMUJsY21sb1pXeHBiMjR1YW5Cbkx6SXlNSEI0TFVoMVltSnNaU1V5TjNOZlRHRnpkRjlNYjI5clgyRjBYME52YldWMFgwbFRUMDVmUW1WbWIzSmxYMUJsY21sb1pXeHBiMjR1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODRMemhtTDBOdmJXVjBYMkp2Y25KbGJHeDVMbXB3Wnk4eU1qQndlQzFEYjIxbGRGOWliM0p5Wld4c2VTNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
Потоки пилу і газу, що при вивільненні утворюють навколо комети величезну і надзвичайно розріджену атмосферу, називаються «кома». Сила, що діє на комету під тиском світлового випромінювання і сонячного вітру, призводить до утворення величезного «хвоста», спрямованого в бік від Сонця.
Кома зазвичай складається з води та пилу, причому вода становить до 90 % летких речовин, які витікають з ядра, коли комета знаходиться в межах 3-4 астрономічних одиниць (450 000 000 до 600 000 000). км; 280 000 000 до 370 000 000 mi) Сонця. Батьківська молекула Н2О руйнується головним чином через фотоліз та значно меншою мірою через фотоіонізацію, причому сонячний вітер відіграє незначну роль у руйнуванні води порівняно з фотохімією. Більші частинки пилу залишаються вздовж орбітального шляху комети, тоді як менші частинки відштовхуються від Сонця до хвоста комети під впливом світлового тиску.
Хоча тверде ядро комети зазвичай не перевищує 60 кілометрів (37 миль) у поперечнику, кома може мати тисячі і мільйони кілометрів у поперечнику, іноді стаючи більшою за Сонце. Наприклад, приблизно через місяць після спалаху в жовтні 2007 року комета (17P/Голмса) на короткий час мала розріджену пилову атмосферу, більшу за Сонце. Велика комета 1811 року мала кому діаметром приблизно з Сонце. Хоча кома може стати досить великою, її розмір може зменшитися, коли вона перетне орбіту Марса на відстані близько 1,5 астрономічних одиниць (220 000 000 км; 140 000 000 миль) від Сонця. На цій відстані сонячний вітер стає достатньо сильним, щоб здувати газ і пил з коми, збільшуючи при цьому хвіст. За спостереженнями, іонні хвости можуть простягатися на одну астрономічну одиницю (150 млн км) і більше.
І кома, і хвіст освітлюються Сонцем і можуть стати видимими, коли комета проходить через внутрішню частину Сонячної системи, пил безпосередньо відбиває сонячне світло, а гази світяться від іонізації. Більшість комет занадто слабкі, щоб їх можна було побачити без допомоги телескопа, але кілька з них кожне десятиліття стають достатньо яскравими, щоб їх можна було побачити неозброєним оком. Іноді комета може пережити величезний і раптовий викид газу і пилу, під час якого розмір комети на деякий час значно збільшується. Це сталося у 2007 році з кометою 17P/Голмса.
У 1996 році було виявлено, що комети випромінюють рентгенівське випромінювання. Це дуже здивувало астрономів, адже рентгенівське випромінювання зазвичай асоціюється з дуже високотемпературними тілами. Рентгенівське випромінювання генерується взаємодією між кометами і сонячним вітром: коли високозаряджені іони сонячного вітру пролітають через кометну атмосферу, вони зіштовхуються з атомами і молекулами комет, «викрадаючи» один або кілька електронів з атома в процесі, який називається «обмін зарядом». Цей обмін або передача електрона іону сонячного вітру супроводжується його дезбудженням в основний стан іона шляхом випромінювання рентгенівських променів і фотонів далекого ультрафіолету.
Головна ударна хвиля
Головні ударні хвилі утворюються в результаті взаємодії сонячного вітру з кометною іоносферою, яка створюється внаслідок іонізації газів у комі. Коли комета наближається до Сонця, зростаюча швидкість газовиділення призводить до розширення коми, а сонячне світло іонізує гази в ній. Коли сонячний вітер проходить через цю іонну кому, виникає головна ударна хвиля.
Перші спостереження були зроблені у 1980-х і 1990-х роках, коли кілька космічних апаратів пролітали повз комети (21P/Джакобіні-Зіннера), 1P/Галлея і 26P/Грігга-Ск'єллерупа. Тоді було виявлено, що поштовхи комет ширші і більш поступові, ніж різкі планетарні поштовхи, які спостерігаються, наприклад, на Землі. Всі ці спостереження були зроблені поблизу перигелію, коли поштовхи вже були повністю сформовані.
Космічний апарат «Розетта» спостерігав поштовх комети 67P/Чурюмова-Герасименко на ранній стадії розвитку поштовху, коли газовиділення збільшилося під час руху комети до Сонця. Ця молода головна ударна хвиля отримала назву «дитячої». Дитяча головна ударна хвиля асиметрична і відносно відстані до ядра ширша, ніж повністю сформовані поштовхи.
Хвіст
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODRMemd4TDBOdmJXVjBiM0ppYVhRd01TNXpkbWN2TWpnd2NIZ3RRMjl0WlhSdmNtSnBkREF4TG5OMlp5NXdibWM9LnBuZw==.png)
У зовнішній частині Сонячної системи комети залишаються замороженими та неактивними, і їх надзвичайно важко або неможливо виявити із Землі через їхній малий розмір. Повідомлялося про статистичні виявлення неактивних ядер комет в поясі Койпера за результатами спостережень космічного телескопа Габбла, але ці виявлення були поставлені під сумнів. Коли комета наближається до внутрішньої частини Сонячної системи, сонячне випромінювання змушує леткі речовини всередині комети випаровуватися та витікати з ядра, несучи з собою пил. Незважаючи на те, що в хвості та комі зосереджено менше однієї мільйонної частки маси комети, майже 99,9 % світіння, що спостерігається під час проходження комети небом, походить саме з цих газових утворень. Справа в тому, що ядро дуже компактне і має низьке альбедо (коефіцієнт відбиття).
Потоки пилу та газу утворюють кожен свій окремий хвіст, спрямований у дещо різних напрямках. Хвіст пилу залишається на орбіті комети таким чином, що він часто утворює вигнутий хвіст, званий хвостом II типу або пиловим хвостом, склад якого схожий з астероїдним матеріалом Сонячної системи, що з'ясувалося в результаті дослідження комети (Вільда 2) космічним апаратом «Стардаст» («Зоряний пил»). Водночас хвіст іонів або хвіст I типу, що складається з газів, завжди спрямований прямо від Сонця. Оскільки сонячний вітер впливає на цей газ сильніше, ніж на пил, іоний хвіст слідує лініям магнітного поля, а не орбітальній траєкторії комети. Іноді, наприклад, коли Земля проходить через площину орбіти комети, можна побачити антихвіст, спрямований у протилежний бік від хвостів іонів і пилу.
Спостереження антихвостів значно сприяло відкриттю сонячного вітру. Іонний хвіст утворюється в результаті іонізації сонячним ультрафіолетовим випромінюванням частинок у комі. Після того, як частинки іонізуються, вони досягають сумарного , який, у свою чергу, створює «індуковану магнітосферу» навколо комети. Комета та її індуковане магнітне поле є перешкодою для частинок сонячного вітру, що летять назовні. Оскільки відносна орбітальна швидкість комети та сонячного вітру надзвукова, перед кометою в напрямку потоку сонячного вітру утворюється головна ударна хвиля. У цьому головному ударі великі концентрації кометних іонів (так звані «підбираючі іони») збираються та діють, щоб «завантажити» сонячне магнітне поле плазмою, так що силові лінії «драпіруються» навколо комети, утворюючи іонний хвіст.
Якщо навантаження іонного хвоста є достатнім, лінії магнітного поля стискаються разом до точки, де на деякій відстані вздовж іонного хвоста відбувається магнітне перез'єднання. Це призводить до «події відключення хвоста». Таке спостерігалося декілька разів, одна з подій була зареєстрована 20 квітня 2007 року, коли іонний хвіст комети Енке був повністю відірваний, коли комета проходила через корональний викид маси. Цю подію спостерігав космічний зонд STEREO.
У 2013 році вчені Європейського космічного агентства повідомили, що іоносфера планети Венера витікає назовні подібно до іонного хвоста, який витікає з комети за подібних умов.
Джет
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWpMMk14TDBoaGNuUnNaWGt5YW1WMGN6SmZaWEJ2ZUdsZlltbG5MbXB3Wnk4eE56QndlQzFJWVhKMGJHVjVNbXBsZEhNeVgyVndiM2hwWDJKcFp5NXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
Нерівномірне нагрівання може призвести до того, що новоутворені гази вирвуться зі слабкого місця на поверхні ядра комети, подібно до гейзера. Ці потоки газу і пилу можуть змусити ядро обертатися і навіть розколотися на частини. У 2010 році було виявлено, що сухий лід (заморожений вуглекислий газ) може живити струмені матеріалу, що витікає з ядра комети. Інфрачервоні знімки Гартлі 2 показують, що такі струмені виходять і несуть із собою пилинки в кому.
Орбітальні характеристики
Короткоперіодичні комети
Короткоперіодичні комети визначаються як такі, що мають орбітальний період менше 200 років. Зазвичай вони обертаються більш-менш у площині екліптики в тому ж напрямку, що й планети. Їхні орбіти зазвичай виводять їх в область зовнішніх планет в афелії; наприклад, афелій комети Галлея знаходиться трохи далі за орбіту Нептуна. Комети, чиї афелії знаходяться поблизу орбіти великої планети, називаються її «сімейством». Вважається, що такі сімейства виникають внаслідок того, що планета захоплює колишні довгоперіодичні комети на коротші орбіти.
На екстремальній межі короткого орбітального періоду комета Енке має орбіту, яка не досягає орбіти Юпітера, і відома як комета типу Енке. Короткоперіодичні комети з орбітальним періодом менше 20 років і малим нахилом (до 30 градусів) до екліптики називаються традиційними кометами сімейства Юпітера. Ті, що подібні до Галлея, з періодами обертання від 20 до 200 років і нахилами від нуля до понад 90 градусів, називаються . Станом на 2023 рік було зареєстровано 70 комет типу Енке, 100 комет типу Галлея і 755 комет типу Койне. Нещодавно відкриті комети головного пояса утворюють окремий клас, що обертається більш круговими орбітами в межах поясу астероїдів.
Оскільки їхні еліптичні орбіти часто наближають їх до планет-гігантів, комети зазнають подальших гравітаційних збурень. Короткоперіодичні комети схильні до того, що їхні афелії збігаються з півосями планет-гігантів, причому найбільшою групою є сімейство Юпітера. Зрозуміло, що комети, які приходять з хмари Оорта, часто зазнають сильного впливу гравітації планет-гігантів на свої орбіти внаслідок сильного зближення. Юпітер є джерелом найбільших гравітаційних впливів, оскільки він більш ніж удвічі масивніший за всі інші планети разом узяті. Ці впливи можуть виводити довгоперіодичні комети на коротші орбіти.
Виходячи з їхніх орбітальних характеристик, вважається, що короткоперіодичні комети походять з кентаврів та поясу диска Койпера — диска об'єктів у транснептуновій області, тоді як джерелом довгоперіодичних комет вважається набагато віддаленіша сферична хмара Оорта. Вважається, що величезні рої кометних тіл обертаються навколо Сонця в цих далеких регіонах по приблизно колових орбітах. Іноді гравітаційний вплив зовнішніх планет (у випадку об'єктів поясу Койпера) або найближчих зір (у випадку об'єктів хмари Оорта) може вивести одне з цих тіл на еліптичну орбіту, яка спрямовує його всередину до Сонця, утворюючи видиму комету. На відміну від повернення періодичних комет, чиї орбіти встановлені попередніми спостереженнями, поява нових комет за цим механізмом є непередбачуваною. Коли комети потрапляють на орбіту Сонця і безперервно тягнуться до зорі, з них втрачаються тонни речовини, що значно впливає на тривалість їхнього життя; чим більше втрачається, тим коротше вони живуть, і навпаки.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkZsTDBOdmJXVjBYMHR2YUc5MWRHVnJYMjl5WW1sMFgzQXpPVEZmYzJ3dWMzWm5Mekl5TUhCNExVTnZiV1YwWDB0dmFHOTFkR1ZyWDI5eVltbDBYM0F6T1RGZmMyd3VjM1puTG5CdVp3PT0ucG5n.png)
Довгоперіодичні комети
Довгоперіодичні комети мають дуже ексцентричні орбіти і періоди від 200 років до тисяч або навіть мільйонів років. Ексцентриситет, більший за 1 поблизу перигелію, не обов'язково означає, що комета покине Сонячну систему. Наприклад, (комета Макнота) мала геліоцентричний коливальний ексцентриситет 1.000019 в епоху проходження перигелію в січні 2007 року, але пов'язана з Сонцем орбітою приблизно 92 600 років, тому що ексцентриситет падає нижче 1, коли вона віддаляється від Сонця. Майбутню орбіту довгоперіодичної комети правильно отримати, якщо обчислити коливальну орбіту в момент часу після виходу з планетної області та обчислити її відносно центру мас Сонячної системи. За визначенням довгоперіодичні комети залишаються гравітаційно пов'язаними з Сонцем; ті комети, які вилітають із Сонячної системи внаслідок близького проходження повз великі планети, вже не вважаються такими, що мають «періоди». Орбіти довгоперіодичних комет виводять їх далеко за межі зовнішніх планет в афелії, і площина їхніх орбіт не обов'язково лежить поблизу екліптики. Довгоперіодичні комети, такі як (C/1999 F1) і (C/2017 T2 (PANSTARRS)), можуть мати відстань до афелія майже 70 000 а.о. (0,34 пк; 1,1 світловий рік) з орбітальним періодом близько 6 мільйонів років. Неперіодичні комети схожі на довгоперіодичні, оскільки вони мають параболічні або злегка гіперболічні траєкторії поблизу перигелію у внутрішній частині Сонячної системи. Однак гравітаційний вплив від планет-гігантів змушує їхні орбіти змінюватися. Одноразові комети мають гіперболічну або параболічну коливальну орбіту, яка дозволяє їм назавжди покинути Сонячну систему після одного прольоту повз Сонце.
Ранні спостереження виявили кілька справді гіперболічних (тобто неперіодичних) траєкторій, але це можна пояснити впливом від Юпітера. Комети з міжзоряного простору рухаються зі швидкостями того ж порядку, що й відносні швидкості зір поблизу Сонця (кілька десятків кілометрів на секунду). Коли такі об'єкти потрапляють у Сонячну систему, вони мають позитивну питому орбітальну енергію, що призводить до позитивної швидкості на нескінченності, і мають помітно гіперболічні траєкторії. Приблизний розрахунок показує, що на орбіті Юпітера може бути чотири гіперболічні комети на століття, плюс-мінус один, а можливо, і два порядки величини.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHhMekV4TDFOdFlXeHNYMjlpYW1WamRITmZhVzVmZEdobFgxTnZiR0Z5WDFONWMzUmxiVjlGVTBFeU5URTRPRFkwTnk1cWNHY3ZNekF3Y0hndFUyMWhiR3hmYjJKcVpXTjBjMTlwYmw5MGFHVmZVMjlzWVhKZlUzbHpkR1Z0WDBWVFFUSTFNVGc0TmpRM0xtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
Хмара Оорта та Хмара Гіллса
Вважається, що хмара Оорта займає величезний простір від 2 000 до 5 000 а.о. від Сонця. Ця хмара охоплює небесні тіла, що починаються в центрі Сонячної системи — від Сонця, аж до зовнішніх меж поясу Койпера. Хмара Оорта складається з необхідних матеріалів, придатних для створення небесних тіл. Планети Сонячної системи існують лише завдяки планетезималям (брили космічних залишків, які сприяли утворенню планет), що були сконденсовані та сформовані під дією гравітації Сонця. Ексцентрик, зроблений з цих планетезималей, є причиною існування Хмари Оорта. За деякими оцінками, зовнішній край знаходиться на відстані від 100 000 до 200 000 а.о. (1,58 і 3,16 світлових років). Область може бути розділена на сферичну зовнішню хмару Оорта розміром 20 000-50 000 а.о. та пончикоподібну внутрішню хмару, хмару Хіллса, розміром 2 000-20 000 а.о. Зовнішня хмара лише слабко пов'язана з Сонцем і є джерелом довгоперіодичних комет (і, можливо, комет типу Галлея), які потрапляють на орбіту Нептуна. Внутрішня хмара Оорта, також відома як хмара Гіллса, названа на честь , який припустив її існування у 1981 році. Моделі передбачають, що внутрішня хмара повинна мати в десятки або сотні разів більше кометних ядер, ніж зовнішнє гало; вона розглядається як можливе джерело нових комет, які поповнюють відносно неміцну зовнішню хмару, оскільки кількість останніх поступово виснажується. Хмара Гіллса пояснює подальше існування хмари Оорта через мільярди років.
Класифікація
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkZpTDBkeVpXRjBYME52YldWMFgyOW1YekUxTnpjdVoybG1Mek13TjNCNExVZHlaV0YwWDBOdmJXVjBYMjltWHpFMU56Y3VaMmxtLmdpZg==.gif)
Класифікація комет відбувається за різними критеріями:
За періодом обертання навколо Сонця:
- Короткоперіодичні - комети, що мають період обертання навколо Сонця менше 200 р.;
- Довгоперіодичні - комети, що мають період обертання навколо Сонця від 200 р.;
- Неперіодичні - комети, що рухаються за гіперболічною траєкторією, для яких визначення періоду неможливе.
За формою орбіти:
- Гіперболічні - комети, ексцентриситет орбіти яких більше 1;
- Навколопараболічні - комети, ексцентриситет орбіти яких близький до 1 (зазвичай від 0,99 до 1).
Сімейства комет, афелій яких знаходиться біля орбіт планет:
- Комети сімейства Юпітера - короткоперіодичні комети, з періодом обертання менше 20 р. та нахилом орбіти до 30 гр.;
- Комети сімейства Сатурна;
- Комети сімейства Урана (наприклад, комета Темпеля-Туттля);
- Комети сімейства Нептуна (наприклад, комета Галлея).
Навколосонячні комети
Навколосонячні комети - це комети, перигелій орбіти яких проходить дуже близько до Сонця, як правило — в межах кількох тисяч кілометрів. Незважаючи на те, що малі навколосонячні комети можуть повністю випаруватися під час такого близького наближення до Сонця, ті з них, розмір яких більший, можуть переживати прохід перигелію навіть кілька разів. Однак сильні приливні сили, які вони відчувають, часто призводять до їх розколу та фрагментації.
Близько 90% навколосонячних планет, що спостерігалися за допомогою СОГО (СОнячна та Геліосферична Обсерваторія), належать до групи навколосонячних комет Крейца, які всі походять від однієї гігантської комети, яка розпалася на багато менших комет під час свого першого проходження через внутрішню частину Сонячної системи. Решта містить кілька спорадичних комет, однак серед них виявлено ще чотири споріднені групи комет: групи Крахта, Крахта 2а, групи Марсдена та Мейєра. Обидві групи Марсдена та Крахта, мабуть, пов'язані з , яка є джерелом двох метеорних потоків: Квадрантид та .
Великі комети
Приблизно раз на десятиліття, комета стає достатньо яскравою, щоб будь-який спостерігач мав змогу помітити її, в наслідок чого, такі комети називають «великими». Зробити передбачення чи комета стане великою, як відомо, є складним завданням, оскільки численна кількість факторів може спричинити відхилення яскравості комети від її прогнозів щодо неї. В цілому, якщо комета, що має велике й активне ядро, пролетить близько до Сонця й не буде затемнена ним, і при проведенні спостереженнь з Землі у час, коли вона найяскравіша, то у неї є шанс стати великою кометою. Однак, Комета Когоутека в 1973 році відповідала усім вищеназваним критеріям і очікувалося, що вона стане великою, але цього не сталося. Тоді як , що з'явилася три роки пізніше, і очікування щодо якої були набагато нижче, якраз таки стала великою кометою.
Одним із відомих прикладів великих комет є Велика комета 1577 року. Вона пролетіла близько Землі як [en] та спостерігалася багатьма дослідниками, такими як Тихо Браге та . Спостереження цієї комети були призвели до кількох важливих знахідок для кометної науки.
Наприкінці 20-го століття спостерігався тривалий проміжок часу без появи будь-яких великих комет, після чого послідувала поява двох поспіль — (комети Хякутаке) в 1996 році, а потім комети Гейла—Боппа, яка досягла максимальної яскравості в 1997 році та була відкрита двома роками раніше. Першою великою кометою 21-го століття була (C/2006 P1 (Макнота)), яку дослідники спостерігали неозброєним оком у квітні 2007 року. Ця комета була найяскравішою за 40 років.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWlMMkk0TDBWMWJHVnlMVVJwWVdkeVlXMWZZbTlrYVdWelgybHVYM1JvWlY5VGIyeGhjbDlUZVhOMFpXMHVhbkJuTHpNd05IQjRMVVYxYkdWeUxVUnBZV2R5WVcxZlltOWthV1Z6WDJsdVgzUm9aVjlUYjJ4aGNsOVRlWE4wWlcwdWFuQm4uanBn.jpg)
Незвичайні комети
З тисяч відомих комет, деякі з них виявляють незвичайні властивості. Комета Енке (2P/Encke) рухається по орбіті, що знаходиться за межами поясу астероїдів близько орбіти планети Меркурій, тоді як (комета 29P/Швассмана–Вахмана) зараз рухається майже по круговій орбіті, що знаходиться повністю між орбітами Юпітера та Сатурна. 2060 Хірон, чия нестабільна орбіта знаходиться між Сатурном і Ураном, спочатку класифікували як астероїд, поки не помітили його слабку кому. Подібним чином комета [en] спочатку була позначена як астероїд 1990 UL3.
Найбільші комети
Найбільшою відомою періодичною кометою є 2006 Хірон діаметром в 200 км, яка кожні 50 років потрапляє в перигелій всередині орбіти Сатурна на відстані 8 а.о. Ймовірно, найбільшою відомою кометою хмари Оорта є комета Бернардінеллі-Бернштейна із діаметром в ≈150 км, яка не війде в перигелій до січня 2031 року, що знаходиться поблизу орбіти Сатурна на відстані 11 а.о. Також, за оцінками, , що мала ≈100 км у діаметрі та досягла перигелію всередині орбіти Юпітера на відстані 4 а.о.
«Кентаври»
Зазвичай «кентаври» виявляють властивості як комет, так і астероїдів. «Кентаври» можуть бути класифіковані як комети, такі як 60558 Ехекл та . Остання була відкрита при виявленні своєї коми, тому вона класифікується як комета, незважаючи на свою орбіту, а 60558 Ехекл при свому відкритті була класифікована і як комета, і як астероїд. Один із планів Кассіні передбачав відправити його до «кентавра», але NASA вирішило замість цього знищити його.
Кінець життя комет
Виліт із Сонячної системи
Якщо комета рухається досить швидко, вона може покинути Сонячну систему. Такі комети мають гіперболічну траєкторію, тому їх називають гіперболічними кометами. Відомо, що сонячні комети вилітають тільки внаслідок гравітаційної взаємодії з іншим об'єктом у Сонячній системі, таким як Юпітер. Прикладом цього є комета (C/1980 E1), орбіта якої була змінена внаслідок близького проходження до Юпітера у 1980 році. Період обертання комети навколо Сонця оцінювався в 7,1 мільйонів років, однак внаслідок близького проходження до планети, орбіта комети змінилася, та стала гіперболічною. Міжзоряні комети, такі як (1I/Оумуамуа) та Міжзоряна комета Борисова, ніколи не оберталися навколо Сонця, тому для виліту із Сонячної системи їм не потрібна гравітація іншого тіла Сонячної системи.
Випаровування летких речовин
Комети сімейства Юпітера та довгоперіодичні комети згасають за дуже різними законами. Комети сімейства Юпітера активні протягом життя близько 10 000 років або близько тисячі періодів свого обертання, тоді як довгоперіодичні комети зникають набагато швидше. Лише 10% довгоперіодичних комет переживають більше 50 прольотів до перигелію і лише 1% з них переживають більше 2000 прольотів. Згодом більша частина летючого матеріалу, що міститься в ядрі комети, випаровується, і комета перетворюється на невелику темну грудку каменю або щебеню, яка може нагадувати астероїд. Деякі астероїди на еліптичних орбітах зараз ідентифікуються як вимерлі комети. Приблизно 6% навколоземних астероїдів вважаються ядрами вимерлих комет.
Руйнування та зіткнення
Ядро деяких комет може бути крихким, цей висновок підтверджується спостереженнями за розколом комет. Значного кометного руйнування зазнала комета Шумейкерів-Леві 9, відкрита в 1993 році. Близьке зіткнення в липні 1992 року розбило цю комету на шматки, і протягом шести днів у липні 1994 року ці шматки падали в атмосферу Юпітера — вперше астрономи спостерігали зіткнення двох об'єктів у Сонячній системі. Іншими прикладами комет, що розкололися, є Комета Біли, що розкололася в 1846 році та комета , що знаходилася в процесі руйнування з 1995 по 2006 рік.
Про перше спостереження руйнування комети повідомив грецький історик Ефор ще взимку 372—373 р. до н.е.. Вважається, що комети розколюються внаслідок механічного впливу (удару), внутрішнього тиску газу або термічних процесів.
Комети і , згідно припущень, є фрагментами батьківської комети. Чисельне інтегрування показало, що обидві комети були досить близько з Юпітером в січні 1850 року, і що до 1850 року їхні орбіти були майже ідентичними. Сімейство комет Ліллера є ще однією групою комет, яка є результатом епізодів фрагментації, це сімейство складається з C/1988 A1 (Liller), C/1996 Q1 (Tabur), C/2015 F3 (SWAN), C/2019 Y1 (ATLAS), та C/2023 V5 (Леонард).
Спостерігалося, як деякі комети розпадаються під час проходження перигелію, зокрема такі великі комети як Веста та Ікея-Секі. Комета Біли була одним із яскравих прикладів такого руйнування, коли вона розпалася на дві частини під час проходження через перигелій у 1846 році. Дві комети, що утворилися, були помічені окремо в 1852 році, але після цього їх не спостерігали. Натомість у 1872 та 1885 роках спостерігалися вражаючі метеорні дощі, коли комета мала б бути видимою. Незначний метеорний дощ Андромедиди відбувається щорічно в листопаді, і він виникає, коли Земля перетинає орбіту комети Біли.
Деякі комети мають більш вражаючий кінець існування — вони або падають на Сонце, або розбиваються об планету чи інше тіло. Зіткнення між кометами та планетами або супутниками були звичайним явищем у ранній Сонячній системі: наприклад, деякі з багатьох кратерів на Місяці могли бути спричинені зіткненнями з кометами. Нещодавнє зіткнення комети з планетою відбулося в липні 1994 року, коли комета Шумейкерів-Леві 9 розпалася на частини й зіткнулася з Юпітером.
Явища, пов'язані з кометами
Зв'язок з метеоритними потоками
Оскільки комета нагрівається під час близьких до Сонця прольотів, виділення газів з її крижаних компонентів вивільняє тверді уламки, які занадто великі, щоб їх можна було знести тиском світла і сонячним вітром. Коли Земля, проходячи по своїй орбіті, перетинає уламки комети, які складаються здебільшого з дрібних зерен кам'янистого матеріалу, на Землі спостерігається метеорний дощ. Більш щільні уламки створюють швидкі й інтенсивні метеорні дощі, а менш щільні уламки створюють довші та менш інтенсивні дощі. Як правило, щільність сліду уламків залежить від того, як давно батьківська комета вивільнила уламки. Метеорний потік Персеїди, наприклад, відбувається щороку між 9 і 13 серпня, коли Земля перетинає орбіту комети Свіфта-Туттля. А комета Галлея, наприклад, є джерелом потоку Оріоніди, який спостерігається в жовтні.
Вплив на зародження життя на Землі
Багато комет і астероїдів зіткнулися із Землею на ранніх стадіях її існування. Багато вчених вважають, що комети, які бомбардували молоду Землю близько 4 мільярдів років тому, принесли величезну кількість води, яка зараз заповнює океани Землі, або, принаймні значну їх частину. Інші ж вчені ставлять під сумнів цю ідею. Виявлення в кометах значної кількості органічних молекул, у тому числі поліциклічних ароматичних вуглеводнів, призвело до припущення, що комети чи метеорити могли принести на Землю передвісників життя або навіть саме життя. У 2013 році було висунуто припущення, що зіткнення між кам'янистими та крижаними поверхнями, такими як комети, могло призвести до утворення, шляхом ударного синтезу, амінокислот, з яких складаються білки. Швидкість, з якою комети входили в атмосферу, у поєднанні з величиною енергії, створеної після удару, дозволила меншим молекулам конденсуватися у більші макромолекули, які послужили основою для утворення життя на Землі. У 2015 році вчені виявили значну кількість молекулярного кисню в газових викидах комети 67P, що свідчить про те, що ця молекула може зустрічатися частіше, ніж вважалося, і, отже, є меншим індикатором життя, ніж передбачалося раніше.
Є підозри, що зіткнення з кометами протягом тривалого періоду часу доставляло на Місяць значну кількість води, частина якої, можливо, збереглася у вигляді місячного льоду. Вважається, що вплив комет і метеороїдів є причиною існування тектитів, зокрема .
Вивчення комет
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHhMekZsTDFNd05EZzBMalF1YW5Cbkx6SXlNSEI0TFZNd05EZzBMalF1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Таблиця кількості відкритих комет по десятиліттях
1800—1809 | 1810—1819 | 1820—1829 | 1830—1839 | 1840—1849 | 1850—1859 | 1860—1869 | 1870—1879 | 1880—1889 | 1890—1899 |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
7 | 9 | 15 | 7 | 24 | 26 | 25 | 23 | 39 | 31 |
1900—1909 | 1910—1919 | 1920—1929 | 1930—1939 | 1940—1949 | 1950—1959 | 1960—1969 | 1970—1979 | 1980—1989 | 1990—1999 |
24 | 24 | 21 | 25 | 39 | 32 | 36 | 51 | 85 | 404 |
2000—2009 | 2010—2019 | 2020—2029 | 2030—2039 | 2040—2049 | 2050—2059 | 2060—2069 | 2070—2079 | 2080—2089 | 2090—2099 |
1541 | 531 |
Історія досліджень
Ранні уявлення та спостереження
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekkzTDBKaGVXVjFlRjlVWVhCbGMzUnllVjl6WTJWdVpUTXlYMGhoYkd4bGVWOWpiMjFsZEM1cWNHY3ZNakl3Y0hndFFtRjVaWFY0WDFSaGNHVnpkSEo1WDNOalpXNWxNekpmU0dGc2JHVjVYMk52YldWMExtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWtMMlF6TDFSNVkyaHZibWx6WDBKeVlXaGxYMFJsWDIxMWJtUnBYMkZsZEdobGNtVnBYM0psWTJWdWRHbHZjbWxpZFhOZmNHaGhaVzV2YldWdWFYTmZiR2xpWlhKZmMyVmpkVzVrZFhNdWNHNW5Mekl5TUhCNExWUjVZMmh2Ym1selgwSnlZV2hsWDBSbFgyMTFibVJwWDJGbGRHaGxjbVZwWDNKbFkyVnVkR2x2Y21saWRYTmZjR2hoWlc1dmJXVnVhWE5mYkdsaVpYSmZjMlZqZFc1a2RYTXVjRzVuLnBuZw==.png)
Із стародавніх джерел відомо, що люди помічали комети протягом тисячоліть. До XVI сторіччя комети зазвичай вважалися поганим знаком, провісницями смерті королів чи знатних людей, майбутніх катастроф, або навіть тлумачилися як напади іншопланетних істот на жителів Землі.
Аристотель (384—322 рр. до н. е.) був першим відомим вченим, який використовував різні теорії та факти спостережень для застосування послідовної, структурованої космологічної теорії комет. Він вважав, що комети були атмосферними явищами, оскільки вони могли з'являтися поза екліптикою та змінювати яскравість протягом кількох днів. Кометна теорія Арістотеля виникла на основі його спостережень і космологічної теорії про те, що все в космосі влаштовано в чіткій конфігурації. Частиною цієї конфігурації був чіткий поділ між небесним і земним, та переконання, що комети тісно пов'язані з останнім. За Аристотелем, комети повинні бути всередині сфери Місяця та чітко відокремленими від неба. Також у 4 столітті до нашої ери підтримував ідею, що комети рухаються, як планети. Арістотелівська теорія про комети продовжувала бути загальноприйнятою у Середньовіччі, незважаючи на кілька відкриттів, що заперечують її аспекти.
У 1 столітті нашої ери Сенека Молодший поставив під сумнів логіку Аристотеля щодо комет. Через їх регулярний рух і несприйнятливість до вітру вони не можуть бути атмосферними і є більш постійними, ніж можна подумати через їхні короткі спалахи на небі. Він зазначив, що лише хвости прозорі, а отже схожі на хмари, і стверджував, що немає причин обмежувати їх орбіти екліптикою . Критикуючи Аполлонія Міндського, Сенека стверджував: «Комета прорізає верхні області Всесвіту, а потім стає видимою, коли досягає найнижчої точки своєї орбіти». Хоча Сенека не створив власної суттєвої теорії, його аргументи викликали багато дискусій серед критиків Арістотеля в ХVI та XVII століттях.
У I столітті Пліній Старший вважав, що комети пов'язані з політичними заворушеннями і смертю. Пліній розглядав комети як «людиноподібні», часто співставляючи їхні хвости з «довгим волоссям» або «довгою бородою». Його система класифікації комет за кольором і формою використовувалася протягом століть.
В Індії до VI століття астрономи вважали комети небесними тілами, які періодично з'являлися. Таку точку зору висловили в VI столітті астрономи Варахаміхіра та , а астроном X століття перерахував назви та обрахував приблизні періоди деяких комет, але невідомо, як були проведені ці обрахунки та наскільки вони точні.
У 1301 році італійський художник Джотто створив перше точне зображення комети. У своєму творі «Поклоніння волхвів» зображення Джотто комети Галлея на місці Віфлеємської зірки не мало собі рівних за точністю аж до 19-го сторіччя і було перевершено лише з винаходом фотографії.
Астрологічні тлумачення комет переважали аж до XV століття, незважаючи на початки сучасної астрономічної науки. Комети продовжували бути провісницями катастроф, як це видно в хроніках та в застереженнях папи Каллікста III. У 1578 році німецький лютеранський єпископ Андреас Целіхіус визначив комети як «густий дим людських гріхів ...розпалений гарячим і полум'яним гнівом Верховного Небесного Судді». Наступного року заявив, що «якби комети були спричинені гріхами смертних, вони б ніколи не зникли з неба».
Дослідження орбіт
Перші спроби виміряти паралакс комети Галлея були зроблені в 1456 році, але вимірювання були помилковими. Регіомонтан був першим, хто спробував обчислити спостерігаючи . Його прогнози були не дуже точними, але вони були зроблені в надії оцінити відстань комети від Землі.
У XVI столітті Тихо Браге та вимірявши паралакс Великої комети 1577 року продемонстрували, що комети повинні існувати поза атмосферою Землі. У межах точності вимірювань це означало, що комета повинна знаходитися щонайменше в чотири рази далі ніж Місяць. На основі спостережень 1664 року Джованні Бореллі записав довготу та широту комет, які він спостерігав, і припустив, що орбіти комет можуть бути параболічними. У своїй книзі «Аналізатор» 1623 року Галілео Галілей відкинув теорію Браге про паралакс комет і стверджував, що вони можуть бути просто оптичною ілюзією, незважаючи на незначні особисті спостереження. У 1625 році учень Маестліна Йоганн Кеплер підтвердив, що погляд Браге на кометний паралакс був правильним. Крім того, у 1682 році математик Якоб Бернуллі опублікував трактат про комети.
У ранній новий період вивчалось астрологічне значення комет в медичних дисциплінах. Багато цілителів того часу вважали медицину та астрономію міждисциплінарними і використовували свої знання про комети та інші астрологічні знаки для діагностики та лікування пацієнтів.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWtMMlJtTDA1bGQzUnZibDlEYjIxbGRERTJPREF1YW5Cbkx6SXlNSEI0TFU1bGQzUnZibDlEYjIxbGRERTJPREF1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Ісаак Ньютон у своїх «Математичних началах» 1687 року довів, що об'єкт, який рухається під дією сили тяжіння, повинен мати орбіту, яка має форму одного з конічних перетинів, та продемонстрував, що комети можуть мати параболічну орбіту, використовуючи як приклад комету 1680 року. Він описує комети як компактні тверді тіла, що рухаються по нахиленій орбіті, а їхні хвости — як тонкі потоки пари, що випускаються їхніми ядрами при нагріванні Сонцем. Він зазначив, що комети зазвичай з'являються поблизу Сонця, а отже, швидше за все, обертаються навколо нього. Про їхню світність він заявив: «Комети сяють світлом Сонця, яке вони відбивають», а їхні хвости освітлюються «світлом Сонця, відбитим димом, що виникає з [коми]».
У 1705 році Едмонд Галлей (1656—1742) застосував метод Ньютона до 23 кометних апарицій, які відбулися між 1337 і 1698 роками. Він зазначив, що три з них — комети 1531, 1607 і 1682 років — мали дуже схожі елементи орбіти, і він також зміг пояснити невеликі відмінності в їхніх орбітах з точки зору гравітаційних збурень, спричинених Юпітером і Сатурном. Упевнений, що ці три появи були трьома появами однієї комети, він передбачив, що вона з'явиться знову в 1758–59 роках. Дата повернення комети спрогнозована Галлеєм була пізніше уточнена групою з трьох французьких математиків: Алексісом Клеро, Жозефом Лаландом і Ніколь-Рейн Лепо, які передбачили дату перигелію комети в 1759 році з точністю до місяця . Коли комета повернулася, як передбачалося, вона стала відомою як комета Галлея.
Розвиток фізичного розуміння
Ще у XVIII столітті деякі вчені висунули правильні гіпотези щодо фізичного складу комет. У 1755 році Іммануїл Кант у своїй висунув гіпотезу про те, що комети утворилися з «первісної матерії» за межами відомих планет, яка збурюється гравітацією, потім рухається по орбіті із довільним нахилом і частково випаровується сонячним теплом, коли проходить поблизу перигелію. У 1836 році німецький математик Фрідріх Вільгельм Бессель, спостерігаючи потоки пари під час появи комети Галлея в 1835 році, припустив, що реактивні сили випаровування матеріалу можуть бути достатньо великими, щоб істотно змінити орбіту комети, і він стверджував, що негравітаційні рухи комети Енке були результатом цього явища.
У ХІХ столітті астрономічна обсерваторія Падуї була центром спостережень за кометами. Під керівництвом Джованні Сантіні (1787—1877), а потім і Джузеппе Лоренцоні (1843—1914), ця обсерваторія була присвячена класичній астрономії, головним чином обчисленню орбіт нових комет і планет, з метою складання каталогу з майже десяти тисяч зірок. Оскільки вона розташована в північній частині Італії, спостереження з цієї обсерваторії були ключовими для встановлення важливих геодезичних, географічних і астрономічних розрахунків, таких як різниця довготи між Міланом і Падуєю, а також Падуєю і Фіуме. У листуванні працівників обсерваторії, зокрема між Сантіні та іншим астрономом Джузеппе Тоальдо, згадувалося про важливість спостережень за орбітами комет і планет.
У 1950 році Фред Лоуренс Уіпл припустив, що комети не є скелястими об'єктами, що містять трохи льоду, а являють собою крижані об'єкти, які містять трохи пилу та каміння. Ця модель «брудної сніжки» незабаром стала загальноприйнятою і, здавалося, була підтверджена спостереженнями космічних апаратів (зокрема зонда Джотто Європейського космічного агентства та радянських Вегa 1 і Вегa 2), які пролетіли через кому комети Галлея у 1986 році, сфотографували ядро та спостерігали струмені матеріалу, що випаровується.
22 січня 2014 року вчені Європейського космічного агентства повідомили про те, що вперше виявили водяну пару на карликовій планеті Церера, найбільшому об'єкті в поясі астероїдів. Виявлення було зроблено за допомогою космічної обсерваторії Гершеля. Знахідка є несподіваною, оскільки комети, а не астероїди, як правило, вважаються такими, що «випускають струмені та шлейфи». За словами одного з учених, «межі між кометами та астероїдами стають все більш розмитими». 11 серпня 2014 року астрономи оприлюднили дослідження, вперше використовуючи телескоп ALMA, у якому детально описано розподіл HCN, HNC, H2CO, а також пил всередині ком комет (C/2012 F6 (Леммон)) і (C/2012 S1 (ISON)).
Космічні дослідження
Комета | Відвідання | Примітки | |||
---|---|---|---|---|---|
Назва | Рік відкриття | Космічний апарат | Дата | Відстань зближення (км) | |
(21P/Джакобіні — Ціннера) | 1900 | «Міжнародний дослідник комет» | 1985 | 7800 | Проліт |
Комета Галлея | Відома з давніх часів (не пізніше 240 р. до н. е.); періодичність появи відкрита у 1705 році | «Вега-1» | 1986 | 8889 | Зближення |
«Вега-2» | 1986 | 8030 | Зближення | ||
«Суйсей» | 1986 | 151000 | Зближення | ||
«Джотто» | 1986 | 596 | Зближення | ||
1902 | «Джотто» | 1992 | 200 | Зближення | |
(19P/Бореллі) | 1904 | Deep Space 1 | 2001 | Зближення | |
1978 | «Стардаст» | 2004 | 240 | Зближення; повернення зразків на Землю | |
9P/Темпеля | 1867 | «Діп Імпакт» | 2005 | 0 | Зближення; зіткнення спеціального модуля (ударника) з ядром |
(103P/Хартлі) | 1986 | «Діп Імпакт» | 2010 | 700 | Зближення |
9P/Темпеля | 1867 | «Стардаст» | 2011 | 181 | Зближення |
67P/Чурюмова — Герасименко | 1969 | «Розетта» | 2014 | 0 | Вихід на орбіту як квазісупутник; перша в історії м'яка посадка на комету (модуль «Філи») |
Докладніше уявлення про комети астрономи отримали завдяки успішним зближенням в 1986 до комети Галлея радянських космічних апаратів «Вега-1», «Вега-2» та європейського «Джотто». Прилади, встановлені на цих апаратах, передали на Землю зображення ядра комети й різноманітних відомостей про її оболонку. Виявилося, що ядро комети Галлея складається в основному зі звичайної криги (з невеликими вкрапленнями вуглекислих і метанових льодів), а також пилових часток. Саме вони утворюють оболонку комети, а з наближенням її до Сонця частина з них — під тиском сонячного вітру — переходить у хвіст. Ядро комети Галлея має неправильну форму; його розміри дорівнюють кільком кілометрам: 14 — у довжину, 7,5 — у ширину; обертається ядро навколо своєї осі, що майже перпендикулярно площині орбіти комети. Період обертання дорівнює 53 години.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHdMekJtTDFSbGJYQmxiRjh4WHlVeU9GQkpRVEF5TVRJM0pUSTVMbXB3Wnk4eU1EQndlQzFVWlcxd1pXeGZNVjhsTWpoUVNVRXdNakV5TnlVeU9TNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
У 2005 році космічний апарат НАСА «Deep Impact» наблизився до комети Темпеля 1, і за допомогою апарату Імпактор, що відділився від основного КА, на величезній швидкості 10,3 км/с (37 000 км/год) зіштовхнувся з кометою, протаранив комету та передав зображення її поверхні. Обробка даних, отриманих при спостереженні цього зіткнення, показала, що речовина верхнього шару комети сильно відрізнялась від очікуваної. Вважалося, що її ядро являє собою величезну брилу льоду із вкрапленням кам'яних гірських порід, у вигляді дрібних уламків. Насправді виявилося, що ядро комети складається з дуже пухкого матеріалу, що нагадує навіть не купу щебеню, а величезну брилу пилу, пори в якому становлять 80 %.
Коли відбулося зіткнення зонда з ядром комети, то викинута речовина злетіла вузьким високим стовпом. Таке можливо лише при дуже пухкому й легкому ґрунті. Результати цього ефектного експерименту в космосі привели до появи нової моделі будови ядра комет. У минулому ядро вважали забрудненою сніжною кулею або засніженою кам'яною брилою, а тепер його розглядають як досить пухке тіло, трохи подовженої форми, що складається з пилу. Залишається незрозумілим, як у такій «пухнатій» субстанції можуть зберігатися кратери, пагорби й різкі уступи поверхні, які чітко видні на знімках ядра комети Темпеля-1, отриманих як із самої станції Deep Impact, так і з ударного апарата, що передав останні зображення незадовго до зіткнення. На цих докладних знімках видно, що поверхня не згладжена й не покрита пилом — вона має досить виразні, різкі форми рельєфу й виглядає приблизно так само, як поверхня Місяця, — з безліччю кратерів і невеликих пагорбів.
Також в історію увійшла місія Європейського космічного агентства до комети Чурюмова-Герасименко, яка була відкрита в 1969 році співробітником Київського університету Климом Івановичем Чурюмовим та аспіранткою Світланою Іванівною Герасименко. Цей новий етап у вивченні комет почався в 2004 році із запуску зонду Розетта. Він став першим штучним супутником комети і приблизно два роки рухався разом з нею, фіксуючи відомості про те, як у міру наближення до Сонця нагрівається поверхня кометного ядра, викидаючи речовину, з якого виникає й виростає газово-пиловий хвіст.
Станція підійшла до комети у 2014, коли вона була далеко від Сонця та ще не мала хвоста. Потім від станції відділився невеликий посадковий модуль Філа і вперше в історії здійснив посадку на кометне ядро. Процес посадки на комету схожий скоріше на стикування космічних апаратів, а не на приземлення. Швидкість посадкового модуля зменшується до 0,7 м/с, що менше швидкості пішохода. Адже сила тяжіння на кометному ядрі, діаметр якого дорівнює 5 км, зовсім невелика, і апарат може просто відскочити від поверхні назад у космос, якщо буде рухатися занадто швидко. Після зіткнення з кометою посадковий модуль прикріпився «сухопутним якорем», що нагадує гарпун. Надалі «якір» удержував його на кометі, коли той почав буріння поверхні мініатюрною буровою установкою. Отриманий зразок речовини проаналізований міні-лабораторією, що перебував усередині модуля Філа. Відеокамера, установлена зовні, показала ландшафт кометного ядра й те, що відбувається на ньому при викидах газових струменів з надр. Настільки докладна інформація надійшла вперше й дає пояснення тому, як улаштовано і з чого складається кометне ядро.
Комети і планети
Маса комети приблизно в мільярд разів менша за масу Землі (5,9737×1025 кг), а щільність речовини хвостів комет наближається до нуля. Хвости «небесних гостей» майже не впливають на планети Сонячної системи. У травні 1910 Земля проходила крізь хвіст комети Галлея, ніяких пов'язаних з цим змін на планеті та в русі планети не відмічено.
Зіткнення великої комети з планетою призводить до великомасштабних наслідків в атмосфері, магнітосфері, кліматі останньої. Гарним і досить якісно дослідженим прикладом такого зіткнення було зіткнення уламків комети Шумейкерів — Леві 9 з Юпітером в липні 1994 року. Ця комета підійшла занадто близько до Юпітера й була попросту розірвана його гравітаційним полем на 23 фрагменти розміром до 2 км. Ці уламки, розтягнувшись в одну лінію 1,1 млн км (це втроє більше, ніж від Землі до Місяця), продовжували свій політ назустріч Юпітерові, поки не зіштовхнулися з ним. Цілий тиждень, з 16 по 22 липня 1994 року, тривав кометопад. Один за одним відбувалися гігантські спалахи, коли черговий уламок комети входив в атмосферу Юпітера з гігантською швидкістю 64 км/с (230 тисяч км/год). У процесі падіння порушення в структурі радіаційних поясів навколо планети досягли такого ступеня, що над Юпітером з'явилося дуже інтенсивне полярне сяйво.
Комети в культурі
Зображення комет у масовій культурі міцно вкорінене в давній західній традиції розглядати комети як провісників загибелі та як ознаки змін. Одна тільки комета Галлея викликала безліч сенсаційних публікацій різного роду при кожній своїй повторній появі. Було особливо відзначено, що народження та смерть деяких видатних людей збіглися з окремими появами комети, наприклад, з письменниками Марком Твеном (який правильно припустив, що він «піде з кометою» у 1910 році) та Юдорою Велті, життю якого присвятила пісню "".
У минулі часи яскраві комети часто викликали паніку та істерику серед населення, оскільки вважалися поганою прикметою. Ще під час проходження комети Галлея в 1910 році, Земля пройшла крізь хвіст комети, і помилкові повідомлення в газетах викликали побоювання, що ціан у хвості може отруїти мільйони, тоді як поява комети Гейла-Боппа в 1997 році спровокувала масове самогубство культу Небесних воріт.
У науковій фантастиці зіткнення з кометами зображувалося як загроза, яку подолано технологіями та героїзмом (як у фільмах 1998 року Зіткнення з безоднею та Aрмагеддон), або як тригер глобального апокаліпсису (Молот Люцифера, 1979) чи зомбі (Ніч комети, 1984). В анімаційному серіалі Аватар: Останній захисник зображено вигадану комету Созіна, яка проходить поблизу Землі кожні сто років та наділяє магів Вогню надзвичайною силою.
У романі Жуля Верна «На кометі» група людей опинилася на кометі, що обертається навколо Сонця, а велика космічна експедиція з екіпажем відвідує комету Галлея в романі сера Артура К. Кларка «2061: Третя Одіссея».
Див. також
- Список довгоперіодичних комет
- Список короткоперіодичних комет
- (C/2009 R1 (МакНота))
- Комета Біели
- Комета Галлея
- Комета Гейла — Боппа
- Комета Донаті
- Комета Кроммеліна
- Комети МакНота
- (Комета Отерма)
Виноски
- К. І. Чурюмов. Комети // Енциклопедія сучасної України / ред. кол.: І. М. Дзюба [та ін.] ; НАН України, НТШ. — К. : Інститут енциклопедичних досліджень НАН України, 2014. — Т. 14 : Кол — Кос. — 767 с. — .
- Комета // Словарь української мови : в 4 т. / за ред. Бориса Грінченка. — К. : Кіевская старина, 1907—1909.
- Randall, Lisa (2015). Dark Matter and the Dinosaurs: The Astounding Interconnectedness of the Universe (англ.). New York: Ecco/HarperCollins Publishers. с. 104—105. ISBN .
- Comets Discovered. Minor Planet Center. Процитовано 27 квітня 2021.
- Erickson, Jon (2003). Asteroids, Comets, and Meteorites: Cosmic Invaders of the Earth. The Living Earth (англ.). New York: Infobase. с. 123. ISBN .
- Couper, Heather та ін. (2014). The Planets: The Definitive Guide to Our Solar System (англ.). London: Dorling Kindersley. с. 222. ISBN .
- Licht, A. (1999). The Rate of Naked-Eye Comets from 101 BC to 1970 AD. Icarus. 137 (2): 355—356. Bibcode:1999Icar..137..355L. doi:10.1006/icar.1998.6048.
- Touchdown! Rosetta's Philae Probe Lands on Comet. www.esa.int (англ.). ЄКА. 12 листопада 2014. Процитовано 11 грудня 2017.
- Шульман, Л. М (2003). Вісник астрономічної школи. Том 4 №2. Головна астрономiчна обсерваторiя НАН України. с. 43. ISSN 1607-2855.
- Brown, John. C.; Carlson, Robert. W.; Toner, Mark. P. (2015). The Astrophysical Journal. DESTRUCTION AND OBSERVATIONAL SIGNATURES OF SUN-IMPACTING COMETS (англ.). The American Astronomical Society. doi:10.1088/0004.
- Hughes, D. W. (1991). On hyperbolic comets (англ.). Journal of the British Astronomical Association. Bibcode:1991JBAA..101..119H.
- Oort Cloud - NASA Science. science.nasa.gov (амер.). NASA. Процитовано 31 травня 2024.
- Elements. Comet (англ.). База даних NASA. Архів оригіналу за 20 серпня 2011. Процитовано 11 лютого 2010.
- ФЕДОР АЛЕКСАНДРОВИЧ БРЕДИХИН (PDF) (рос.). Иркутский национальный исследовательский технический университет.
- . Science Daily (англ.). Royal Astronomical Society (RAS). Архів оригіналу за 24 грудня 2014. Процитовано 22 грудня 2015.
- (рос.). Энциклопедия Кругосвет. Архів оригіналу за 10 вересня 2017.
- Гнедин Ю. Н. (рос.). Архів оригіналу за 10 вересня 2017. Процитовано 9 вересня 2017.
- Greenberg, J. Mayo (1998). Making a comet nucleus. ui.adsabs.harvard.edu (англ.). Astronomy and Astrophysics. с. 375—380. Bibcode:1998A&A...330..375G.
- . starryskies.com (англ.). Архів оригіналу за 29 січня 2013. Процитовано 26 квітня 2024.
- Johnson, Joseph (10 лютого 1768). Letter to Eleazar Wheelock (англ.). doi:10.1349/ddlp.625. Процитовано 26 квітня 2024.
- Meech, Karen (24 травня 1997). 1997 Apparition of Comet Hale-Bopp What We Can Learn from Bright Comets. psrd.hawaii.edu (англ.).
- Stardust - NASA's Comet Sample Return Mission. solarsystem.nasa.gov (англ.). NASA. Процитовано 26 квітня 2024.
- Elsila, J. E.; Glavin, D. P.; Dworkin, J. P. (1 жовтня 2009). Cometary glycine detected in samples returned by Stardust. Meteoritics and Planetary Science (англ.). Т. 44. с. 1323—1330. doi:10.1111/j.1945-5100.2009.tb01224.x. ISSN 1086-9379. Процитовано 26 квітня 2024.
- Callahan, Michael P.; Smith, Karen E.; Cleaves, H. James; Ruzicka, Josef; Stern, Jennifer C.; Glavin, Daniel P.; House, Christopher H.; Dworkin, Jason P. (23 серпня 2011). Carbonaceous meteorites contain a wide range of extraterrestrial nucleobases. Proceedings of the National Academy of Sciences (англ.). Т. 108, № 34. с. 13995—13998. doi:10.1073/pnas.1106493108. ISSN 0027-8424. PMC 3161613. PMID 21836052. Процитовано 26 квітня 2024.
{{}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з PMC з іншим форматом () - . www.nasa.gov (англ.). NASA. Архів оригіналу за 26 квітня 2020.
- Weaver, H. A.; Feldman, P. D.; A'Hearn, M. F.; Arpigny, C.; Brandt, J. C.; Festou, M. C.; Haken, M.; McPhate, J. B.; Stern, S. A. (28 березня 1997). The Activity and Size of the Nucleus of Comet Hale-Bopp (C/1995 O1). Science (англ.). Т. 275, № 5308. с. 1900—1904. doi:10.1126/science.275.5308.1900. ISSN 0036-8075. Процитовано 26 квітня 2024.
- Hanslmeier, Arnold (2009). Habitability and cosmic catastrophes. Advances in astrobiology and biogeophysics (англ.). Berlin: Springer. Bibcode:2009hcc..book.....H. doi:10.1007/978-3-540-76945-3. ISBN .
- Fernández, Yanga R. (1 жовтня 2000). The Nucleus of Comet Hale-Bopp (C/1995 O1): Size and Activity. Earth, Moon, and Planets (англ.). Т. 89, № 1. с. 3—25. doi:10.1023/A:1021545031431. ISSN 1573-0794. Процитовано 26 квітня 2024.
- Jewitt, David (квітень 2003). The Cometary Nucleus (англ.). Department of Earth and Space Sciences, UCLA. Процитовано 26 квітня 2024.
- SOHO's new catch: its first officially periodic comet. www.esa.int (англ.). ЄКА. Процитовано 26 квітня 2024.
- Sagan, Carl; Druyan, Ann (6 липня 2011). Comet (англ.). Random House Publishing Group. ISBN .
- Britt, D. T.; Consolmagno, G. J.; Merline, W. J. (1 березня 2006). Small Body Density and Porosity: New Data, New Insights (англ.). с. 2214. Процитовано 26 квітня 2024.
- Veverka, J. (1 січня 1984). Planetary geology in the 1980s (англ.). Процитовано 26 квітня 2024.
- Whitman, Kathryn; Morbidelli, Alessandro; Jedicke, Robert (1 липня 2006). The size–frequency distribution of dormant Jupiter family comets. Icarus. Т. 183, № 1. с. 101—114. doi:10.1016/j.icarus.2006.02.016. ISSN 0019-1035. Процитовано 26 квітня 2024.
- Rosetta and Philae find comet not magnetised. www.esa.int (англ.). ЄКА. Процитовано 26 квітня 2024.
- Schiermeier, Quirin (14 квітня 2015). Rosetta's comet has no magnetic field. Nature (англ.). doi:10.1038/nature.2015.17327. ISSN 1476-4687. Процитовано 26 квітня 2024.
- NASA Instrument on Rosetta Makes Comet Atmosphere Discovery. www.nasa.jpl.gov (амер.). 2 червня 2015. Процитовано 26 квітня 2024.
- Feldman, Paul D.; A'Hearn, Michael F.; Bertaux, Jean-Loup; Feaga, Lori M.; Parker, Joel Wm.; Schindhelm, Rebecca; Steffl, Andrew J.; Stern, S. Alan; Weaver, Harold A. (1 листопада 2015). Measurements of the near-nucleus coma of comet 67P/Churyumov-Gerasimenko with the Alice far-ultraviolet spectrograph on Rosetta. Astronomy and Astrophysics. Т. 583. с. A8. doi:10.1051/0004-6361/201525925. ISSN 0004-6361. Процитовано 26 квітня 2024.
- Science on the surface of a comet. www.esa.int (англ.). ЄКА. Процитовано 26 квітня 2024.
- Bibring, J.-P.; Taylor, M. G. G. T.; Alexander, C.; Auster, U.; Biele, J.; Finzi, A. Ercoli; Goesmann, F.; Klingelhoefer, G.; Kofman, W. (31 липня 2015). Philae's First Days on the Comet. Science (англ.). Т. 349, № 6247. с. 493—493. doi:10.1126/science.aac5116. ISSN 0036-8075. Процитовано 26 квітня 2024.
- Sagdeev, R. Z.; Elyasberg, P. E.; Moroz, V. I. (1988-01). Is the nucleus of comet Halley a low density body?. Nature (англ.). Т. 331, № 6153. с. 240—242. doi:10.1038/331240a0. ISSN 1476-4687. Процитовано 26 квітня 2024.
- . planetary.org (англ.). 6 січня 2009. Архів оригіналу за 12 лютого 2006. Процитовано 26 квітня 2024.
- Comet vital statistics. www.esa.int (англ.). ЄКА. Процитовано 26 квітня 2024.
- Determining the mass of comet 67P/C-G – Rosetta – ESA's comet chaser. blogs.esa.int (амер.). ЄКА. Процитовано 26 квітня 2024.
- Hubble's Last Look at Comet ISON Before Perihelion. European Space Agency. 19 листопада 2013. Процитовано 20 листопада 2013.
- Clay Sherrod, P. & Koed, Thomas L. (7 квітня). A Complete Manual of Amateur Astronomy: Tools and Techniques for Astronomical Observations (англ.). Courier Corporation. с. 66. ISBN .
- Combi, Michael R. (2004). Comets II. (PDF) (англ.). University of Arizona Press. с. 523—548. Bibcode:2004come.book..523C. doi:10.2307/j.ctv1v7zdq5.34. Архів оригіналу (PDF) за 15 березня 2007.
- Morris, Charles S. Comet Definitions (англ.). Michael Gallagher. Процитовано 31 серпня 2013.
- Lallement, Rosine та ін. (2002). The Shadow of Comet Hale–Bopp in Lyman-Alpha. Earth, Moon, and Planets. 90 (1): 67—76. Bibcode:2002EM&P...90...67L. doi:10.1023/A:1021512317744.
- Jewitt, David. The Splintering of Comet 17P/Holmes During a Mega-Outburst (англ.). University of Hawaii. Процитовано 30 серпня 2013.
- Kronk, Gary W. . Gary W. Kronk's Cometography. Архів оригіналу за 17 травня 2011. Процитовано 30 серпня 2013.
- Brinkworth, Carolyn & Thomas, Claire. Comets (англ.). University of Leicester. Процитовано 31 липня 2013.
- Pasachoff, Jay M (2000). A field guide to the stars and planets (англ.). Houghton Mifflin. с. 75. ISBN .
- Jewitt, David. Comet Holmes Bigger Than The Sun (англ.). Institute for Astronomy at the University of Hawaii. Процитовано 31 липня 2013.
- Lisse, C. M. та ін. (1996). Discovery of X-ray and Extreme Ultraviolet Emission from Comet C/Hyakutake 1996 B2. Science. 274 (5285): 205. Bibcode:1996Sci...274..205L. doi:10.1126/science.274.5285.205.
- Lisse, C. M. та ін. (2001). Charge Exchange-Induced X-Ray Emission from Comet C/1999 S4 (LINEAR). Science. 292 (5520): 1343—8. Bibcode:2001Sci...292.1343L. doi:10.1126/science.292.5520.1343. PMID 11359004.
- Gringauz, K. I. та ін. (15 травня 1986). First in situ plasma and neutral gas measurements at comet Halley. Nature. 321: 282—285. Bibcode:1986Natur.321..282G. doi:10.1038/321282a0.
- Neubauer, F. M. та ін. (лютого 1993). First results from the Giotto magnetometer experiment during the P/Grigg-Skjellerup encounter. . 268 (2): L5—L8. Bibcode:1993A&A...268L...5N.
- Gunell, H. та ін. (November 2018). The infant bow shock: a new frontier at a weak activity comet (PDF). . 619. L2. Bibcode:2018A&A...619L...2G. doi:10.1051/0004-6361/201834225. (PDF) оригіналу за 30 квітня 2019.
- Cochran, Anita L.; Levison, Harold F.; Stern, S. Alan; Duncan, Martin J. (1 грудня 1995). The Discovery of Halley-sized Kuiper Belt Objects Using the Hubble Space Telescope. The Astrophysical Journal (англ.). Т. 455. с. 342. doi:10.1086/176581. ISSN 0004-637X. Процитовано 27 квітня 2024.
- Cochran, Anita L.; Levison, Harold F.; Tamblyn, Peter; Stern, S. Alan; Duncan, Martin J. (10 серпня 1998). The Calibration of the [ITAL]Hubble Space Telescope[/ITAL] Kuiper Belt Object Search:Setting the Record Straight. The Astrophysical Journal (англ.). Т. 503, № 1. с. L89—L93. doi:10.1086/311515. Процитовано 27 квітня 2024.
- Brown, Michael E.; Kulkarni, Shrinivas R.; Liggett, Timothy J. (20 листопада 1997). An Analysis of the Statistics of the [ITAL]Hubble Space Telescope[/ITAL] Kuiper Belt Object Search. The Astrophysical Journal (англ.). Т. 490, № 1. с. L119—L122. doi:10.1086/311009. Процитовано 27 квітня 2024.
- Jewitt, David; Luu, Jane; Chen, Jun (1 вересня 1996). The Mauna Kea-Cerro-Tololo (MKCT) Kuiper Belt and Centaur Survey. The Astronomical Journal (англ.). Т. 112. с. 1225. doi:10.1086/118093. ISSN 0004-6256. Процитовано 27 квітня 2024.
- . Энциклопедия Кругосвет. Универсальная научно-популярная онлайн-энциклопедия (рос.). Процитовано 28 квітня 2024.
- 81P/Wild (Wild 2) - NASA Science. science.nasa.gov (амер.). Процитовано 28 квітня 2024.
- Kenneth R. Lang (2011). The Cambridge Guide to the Solar System (англ.). Cambridge University Press. с. 422. ISBN .
- Nemiroff, R.; Bonnell, J., eds. (29 червня 2013). PanSTARRS: The Anti Tail Comet. Astronomy Picture of the Day (англ.). Процитовано 28 квітня 2024.
- Biermann, L. (1 березня 1963). The plasma tails of comets and the interplanetary plasma. Space Science Reviews (англ.). Т. 1, № 3. с. 553—553. doi:10.1007/BF00225271. ISSN 1572-9672. Процитовано 28 квітня 2024.
- Carroll, Bradley W.; Ostlie, Dale A. (1996). An introduction to modern astrophysics (англ.). Reading, Mass: Addison-Wesley Pub. с. 864—874. ISBN .
- Eyles, C. J.; Harrison, R. A.; Davis, C. J.; Waltham, N. R.; Shaughnessy, B. M.; Mapson-Menard, H. C. A.; Bewsher, D.; Crothers, S. R.; Davies, J. A. (1 лютого 2009). The Heliospheric Imagers Onboard the STEREO Mission. Solar Physics (англ.). Т. 254, № 2. с. 387—445. doi:10.1007/s11207-008-9299-0. ISSN 1573-093X. Процитовано 28 квітня 2024.
- The European Space Agency (29 січня 2013). When a planet behaves like a comet (англ.). Процитовано 28 квітня 2024.
- Kramer, Miriam (30 січня 2013). Venus Can Have 'Comet-Like' Atmosphere. https://www.space.com/ (англ.). Процитовано 28 квітня 2024.
- Comets and Jets. Hubblesite.org (англ.). 12 листопада 2013.
- Baldwin, Emily (11 листопада 2010). . Astronomy Now. Архів оригіналу за 17 грудня 2013.
- Chang, Kenneth (18 листопада 2010). Comet Hartley 2 Is Spewing Ice, NASA Photos Show. The New York Times (англ.). Архів оригіналу за 1 січня 2022.
- Duncan, M.; Quinn, T.; Tremaine, S. (1 травня 1988). The Origin of Short-Period Comets. The Astrophysical Journal (англ.). Т. 328. с. L69. doi:10.1086/185162. ISSN 0004-637X. Процитовано 23 квітня 2024.
- Delsemme, A. H. (1998). Our Cosmic Origins: From the Big Bang to the Emergence of Life and Intelligence (англ.). Cambridge University Press. ISBN .
- Wilson, H. C. (1 листопада 1909). The Comet Families of Saturn, Uranus and Neptune. Popular Astronomy. Т. 17. с. 629—633. ISSN 0197-7482. Процитовано 23 квітня 2024.
- (англ.). Архів оригіналу за 29 липня 2013. Процитовано 23 квітня 2024.
- (англ.). Архів оригіналу за 5 серпня 2013. Процитовано 23 квітня 2024.
- Duncan, Martin J. (1 липня 2008). Dynamical Origin of Comets and Their Reservoirs. Space Science Reviews (англ.). Т. 138, № 1. с. 109—126. doi:10.1007/s11214-008-9405-5. ISSN 1572-9672. Процитовано 23 квітня 2024.
- Jewitt, David C. (1 лютого 2002). From Kuiper Belt Object to Cometary Nucleus: The Missing Ultrared Matter. The Astronomical Journal (англ.). Т. 123, № 2. с. 1039. doi:10.1086/338692. ISSN 1538-3881. Процитовано 23 квітня 2024.
- Small-Body Database Query. ssd.jpl.nasa.gov (англ.). Процитовано 23 квітня 2024.
- Andrews, Robin George (18 листопада 2022). The Mysterious Comets That Hide in the Asteroid Belt. The New York Times (амер.). ISSN 0362-4331. Процитовано 23 квітня 2024.
- Comets | Astronomy 801: Planets, Stars, Galaxies, and the Universe. www.e-education.psu.edu (англ.). Процитовано 23 квітня 2024.
- Koupelis, Theo (26 січня 2010). In Quest of the Solar System (англ.). Jones & Bartlett Publishers. ISBN .
- . web.archive.org (англ.). 19 січня 2013. Процитовано 23 квітня 2024.
- Oort, J. H. (1 січня 1950). The structure of the cloud of comets surrounding the Solar System and a hypothesis concerning its origin. Bulletin of the Astronomical Institutes of the Netherlands. Т. 11. с. 91—110. ISSN 0365-8910. Процитовано 23 квітня 2024.
- Hanslmeier, Arnold (14 листопада 2008). Habitability and Cosmic Catastrophes (англ.). Springer Science & Business Media. ISBN .
- What is A Short Period Comet – Less than 200 Year Orbital Cycle. Planet Facts (амер.). 12 вересня 2011. Процитовано 23 квітня 2024.
- . spaceobs.org (англ.). Архів оригіналу за 19 березня 2012. Процитовано 30 квітня 2024.
- (англ.). NASA. Архів оригіналу за 30 квітня 2013. Процитовано 30 квітня 2024.
- Joardar, S.; Bhattacharya, A. B.; Bhattacharya, R. (15 квітня 2008). Astronomy and Astrophysics (англ.). Jones & Bartlett Learning. ISBN .
- McGlynn, Thomas A.; Chapman, Robert D. (1 листопада 1989). On the Nondetection of Extrasolar Comets. The Astrophysical Journal. Т. 346. с. L105. doi:10.1086/185590. ISSN 0004-637X. Процитовано 30 квітня 2024.
- Duncan, Martin J. (1 липня 2008). Dynamical Origin of Comets and Their Reservoirs. Space Science Reviews (англ.). Т. 138. с. 109—126. doi:10.1007/s11214-008-9405-5. ISSN 0038-6308. Процитовано 30 квітня 2024.
- Oort Cloud: Facts - NASA Science. science.nasa.gov (амер.). Процитовано 30 квітня 2024.
- Randall, Lisa (2015). Dark matter and the dinosaurs: The astounding interconnectedness of the universe (англ.). HarperCollins: Ecco Press. с. 115. ISBN .
- Hills, J. G. (1 листопада 1981). Comet showers and the steady-state infall of comets from the Oort cloud. The Astronomical Journal (англ.). Т. 86. с. 1730—1740. doi:10.1086/113058. ISSN 0004-6256. Процитовано 30 квітня 2024.
- Levison, Harold F.; Dones, Luke; Duncan, Martin J. (квітень 2001). The Origin of Halley-Type Comets: Probing the Inner Oort Cloud. The Astronomical Journal (англ.). Т. 121, № 4. с. 2253—2267. doi:10.1086/319943. ISSN 0004-6256. Процитовано 30 квітня 2024.
- Planetary Sciences: American and Soviet Research (англ.). Washington: National Academy Press. 1991. ISBN .
- Ferna´ndez, Julia A. (1997). (PDF) (англ.). Монтевідео: Departamento de Astronomı´a, Facultad de Ciencias. с. 106—118. Архів оригіналу (PDF) за 24 липня 2012.
- Space.com.
- Space Reference.
- Space Reference.
- Opik, E. J. (1 березня 1966). Sun-Grazing Comets and Tidal Disruption. Irish Astronomical Journal (англ.). Т. 7. с. 141. ISSN 0021-1052. Процитовано 16 квітня 2024.
- Bailey, M. E.; Chambers, J. E.; Hahn, G. (1 квітня 1992). Origin of sungrazers - A frequent cometary end-state. Astronomy and Astrophysics (англ.). Т. 257. с. 315—322. ISSN 0004-6361. Процитовано 16 квітня 2024.
- Ohtsuka, Katsuhito; Nakano, Syuichi; Yoshikawa, Makoto (1 лютого 2003). On the Association among Periodic Comet 96P/Machholz, Arietids, the Marsden Comet Group, and the Kracht Comet Group. Publications of the Astronomical Society of Japan (англ.). Т. 55. с. 321—324. doi:10.1093/pasj/55.1.321. ISSN 0004-6264. Процитовано 16 квітня 2024.
- Yeomans; Donald K. (квітень 2007). Great Comets in History. ssd.jpl.nasa.gov (англ.). NASA.
- Famighetti, Robert (1996). The World Almanac and Book of Facts (англ.). Newspaper Enterprise Association, 1995. ISBN .
- Atkinson, Nancy (25 вересня 2012). New 'Sun-Skirting' Comet Could Provide Dazzling Display in 2013. Universe Today (амер.). Процитовано 16 квітня 2024.
- C/1975 V1 (West). cometography.com (англ.). Процитовано 16 квітня 2024.
- (англ.). Архів оригіналу за 19 січня 2007.
- 29P/Schwassmann-Wachmann 1. cometography.com (англ.). Процитовано 16 квітня 2024.
- 95P/Chiron. cometography.com (англ.). Процитовано 16 квітня 2024.
- 137P/Shoemaker-Levy 2. cometography.com (англ.). Процитовано 16 квітня 2024.
- Horner, J.; Evans, N. W.; Bailey, M. E. (2004-11). Simulations of the population of Centaurs - I. The bulk statistics. Monthly Notices of the Royal Astronomical Society (англ.). Т. 354, № 3. с. 798—810. doi:10.1111/j.1365-2966.2004.08240.x. Процитовано 16 квітня 2024.
- Pappalardo; Bob & Spiker; Linda (15 березня 2009). Cassini Proposed Extended-Extended Mission (XXM) (англ.). Lunar and Planetary Institute.
- Hughes, D. W. (1991). On hyperbolic comets. Journal of the British Astronomical Association. 101: 119. Bibcode:1991JBAA..101..119H.
- output. Barycentric Osculating Orbital Elements for Comet C/1980 E1 (англ.). Процитовано 9 березня 2011.
- Whitman, K. та ін. (2006). The size–frequency distribution of dormant Jupiter family comets. Icarus. 183 (1): 101—114. arXiv:astro-ph/0603106v2. Bibcode:2006Icar..183..101W. doi:10.1016/j.icarus.2006.02.016.
- Lyzenga, Greg (16 листопада 1998). If comets melt, why do they seem to last for long periods of time. Scientific American (англ.). Процитовано 13 серпня 2013.
- Bottke, William F. Jr. & Levison, Harold F. (2002). Evolution of Comets into Asteroids (PDF). Asteroids III: 669. Bibcode:2002aste.book..669W. (PDF) оригіналу за 2 лютого 2004.
- McFadden, L. A. (1994). The Comet-Asteroid Transition: Recent Telescopic Observations. У Milani, Andrea; Di Martino, Michel; Cellino, A. (ред.). Asteroids, Comets, Meteors 1993: Proceedings of the 160th Symposium of the International Astronomical Union, Held in Belgirate, Italy, June 14–18, 1993 (англ.). Т. 160. Springer. с. 95. Bibcode:1994IAUS..160...95M.
- McFadden, L. A. та ін. (February 1993). The enigmatic object 2201 Oljato: Is it an asteroid or an evolved comet?. Journal of Geophysical Research. 98 (E2): 3031—3041. Bibcode:1993JGR....98.3031M. doi:10.1029/92JE01895.
- Whitehouse, David (26 липня 2002). Astronomers see comet break-up. BBC News (англ.).
- Kronk, Gary W. . Gary W. Kronk's Cometography. Архів оригіналу за 9 травня 2008. Процитовано 27 квітня 2009.
- Comet Shoemaker–Levy Background (англ.). NASA. Процитовано 23 вересня 2013.
- Whitney, Clavin (10 травня 2006). Spitzer Telescope Sees Trail of Comet Crumbs (англ.). Процитовано 16 серпня 2013.
- Yeomans, Donald K. (April 2007). Great Comets in History. ssd.jpl.nasa.gov (англ.). NASA JPL. Процитовано 16 серпня 2013.
- (PDF) (англ.). Lunar and Planetary Institute. Bibcode:2004come.book..301B. doi:10.2307/j.ctv1v7zdq5.25. Архів оригіналу (PDF) за 18 березня 2009.
- Pittichova, Jand та ін. (2003). Are Comets 42P/Neujmin 3 and 53P/Van Biesbroeck Parts of one Comet?. Bulletin of the American Astronomical Society. 35: 1011. Bibcode:2003DPS....35.4705P.
- Sekanina, Zdenek; Kracht, Rainer (1 травня 2016). Pairs and Groups of Genetically Related Long-period Comets and Proposed Identity of the Mysterious Lick Object of 1921. The Astrophysical Journal. 823 (1): 2 (26 pages). arXiv:1510.06445. Bibcode:2016ApJ...823....2S. doi:10.3847/0004-637X/823/1/2.
- de la Fuente Marcos, Carlos; de la Fuente Marcos, Raúl (27 листопада 2023). Second-generation Fragments of a Comet Split in the Making: The Liller Family Comets. Research Notes of the American Astronomical Society. 7 (11): 249 (3 pages). Bibcode:2023RNAAS...7..249D. doi:10.3847/2515-5172/ad0f27.
- (англ.). Meteor Showers Online. Архів оригіналу за 22 січня 2013. Процитовано 27 квітня 2009.
- SOHO analyses a kamikaze comet (англ.). ЄКА. 23 лютого 2001. Процитовано 30 серпня 2013.
- Comet Shoemaker–Levy 9 Collision with Jupiter (англ.). National Space Science Data Center. Процитовано 30 серпня 2013.
- Sagan та Druyan, 1997
- Lyzenga, Gregory A. (20 вересня 1999). What causes a meteor shower?. Scientific American (англ.). Процитовано 21 листопада 2019.
- Jaggard, Victoria (7 лютого 2019). . National Geographic (англ.). Архів оригіналу за 7 травня 2019. Процитовано 21 листопада 2019.
- (англ.). Meteor Showers Online. Архів оригіналу за 24 липня 2013. Процитовано 31 липня 2013.
- Meteors and Meteor Showers (англ.). United States National Weather Service. Процитовано 21 листопада 2019.
- Muir, Hazel (25 вересня 2007). Earth's water brewed at home, not in space. New Scientist (англ.). Процитовано 30 серпня 2013.
- Clavin, Whitney (10 лютого 2015). Why Comets Are Like Deep Fried Ice Cream (англ.). NASA. Процитовано 10 лютого 2015.
- Fernández, Julio A. (2006). Comets (англ.). Springer. с. 315. ISBN .
- Martins, Zita та ін. (2013). Shock synthesis of amino acids from impacting cometary and icy planet surface analogues. Nature Geoscience. 6 (12): 1045—1049. Bibcode:2013NatGe...6.1045M. doi:10.1038/ngeo1930.
- . Astrobiology Magazine (амер.). 18 жовтня 2019. Архів оригіналу за 8 березня 2021. Процитовано 1 грудня 2019.
{{}}
: Обслуговування CS1:Сторінки з посиланнями на джерела, що мають непридатні URL () - Oregonian (29 Oct 2015), «Comet's oxygen shakes theories on solar system», p. A5
- Water Discovered in Apollo Moon Rocks Likely Came from Comets (англ.). NASA. Процитовано 7 вересня 2013.
- (англ.). Museum Victoria. Архів оригіналу за 26 липня 2008. Процитовано 7 вересня 2013.
- Elements.comet — JPL Solar System Dynamics — NASA. NASA (англ.). Архів оригіналу за 20 серпня 2011. Процитовано 11 лютого 2010.
- (англ.). Cambridge University Library. Архів оригіналу за 5 жовтня 2013. Процитовано 14 серпня 2013.
- (8 липня 2008). Comet lore. A brief history of Halley's Comet (англ.). Процитовано 14 серпня 2013.
- Sagan та Druyan, 1997
- Heidarzadeh, Tofigh (2008). A History of Physical Theories of Comets, From Aristotle to Whipple (англ.). . с. 1. ISBN . LCCN 2008924856.
- Sagan та Druyan, 1997, с. 48.
- Barker, Peter & Goldstein, Bernard R. (September 1988). The role of comets in the Copernican revolution. Studies in History and Philosophy of Science Part A. 19 (3): 299—319. Bibcode:1988SHPSA..19..299B. doi:10.1016/0039-3681(88)90002-7.
- Sagan та Druyan, 1997, с. 26.
- Sagan та Druyan, 1997, с. 26—27.
- Heidarzadeh, Tofigh (23 травня 2008). A History of Physical Theories of Comets, From Aristotle to Whipple (англ.). Springer Science & Business Media. ISBN .
- Barker, Peter & Goldstein, Bernard R. (September 1988). The role of comets in the Copernican revolution. Studies in History and Philosophy of Science Part A. 19 (3): 299—319. Bibcode:1988SHPSA..19..299B. doi:10.1016/0039-3681(88)90002-7.
- Hellman, C. Doris (1971). The Comet of 1577: Its Place in the History of Astronomy. Columbia University Studies in the Social Sciences No. 510. AMS Press. с. 36. ISBN . LCCN 72-110569.
- Brandt, John C.; Chapman, Robert D. (11 березня 2004). Introduction to Comets (англ.). Cambridge University Press. с. 6—11. ISBN .
- Kelley, David H. & Milone, Eugene F. (2011). Exploring Ancient Skies: A Survey of Ancient and Cultural Astronomy (англ.) (вид. 2nd). . с. 293. Bibcode:2011eas..book.....K. doi:10.1007/978-1-4419-7624-6. ISBN . OCLC 710113366.
- Sharma, S. D. (1987). Periodic Nature of Cometary Motions as Known to Indian Astronomers Before Eleventh Century A.D. International Astronomical Union Colloquium (англ.). 91: 109—112. doi:10.1017/S0252921100105925. ISSN 0252-9211.
- Olson, Roberta J.M. (1984)... And They Saw Stars: Renaissance Representations of Comets and Pretelescopic Astronomy. Art Journal. 44 (3): 216—224. doi:10.2307/776821. JSTOR 776821.
- Olson, Roberta J.M. (1984)... And They Saw Stars: Renaissance Representations of Comets and Pretelescopic Astronomy. Art Journal. 44 (3): 216—224. doi:10.2307/776821. JSTOR 776821.
- Sagan та Druyan, 1997, с. 32—33.
- Sagan та Druyan, 1997, с. 36.
- Brandt, John C.; Chapman, Robert D. (11 березня 2004). Introduction to Comets (англ.). Cambridge University Press. с. 6—11. ISBN .
- Barker, Peter (1 червня 2002). Constructing Copernicus. Perspectives on Science. 10 (2): 208—227. doi:10.1162/106361402321147531. ISSN 1063-6145.
- A Brief History of Comets I (until 1950) (англ.). European Southern Observatory. Процитовано 14 серпня 2013.
- Boschiero, Luciano (February 2009). Giovanni Borelli and the Comets of 1664–65. Journal for the History of Astronomy. 40 (1): 11—30. Bibcode:2009JHA....40...11B. doi:10.1177/002182860904000103.
- Brandt, John C.; Chapman, Robert D. (11 березня 2004). Introduction to Comets (англ.). Cambridge University Press. с. 6—11. ISBN .
- Lanuza Navarro, Tayra M. C. (2006). Medical astrology in Spain during the seventeenth century. Cronos (Valencia, Spain). 9: 59—84. ISSN 1139-711X. PMID 18543450.
- (1687). Lib. 3, Prop. 41. Philosophiæ Naturalis Principia Mathematica. . ISBN .
- Halleio, E. (1704). Astronomiae Cometicae Synopsis, Autore Edmundo Halleio apud Oxonienses. Geometriae Professore Saviliano, & Reg. Soc. S (PDF). Philosophical Transactions of the Royal Society of London. 24 (289–304): 1882—1899. Bibcode:1704RSPT...24.1882H. doi:10.1098/rstl.1704.0064. (PDF) оригіналу за 30 квітня 2017.
- On 1758 November 14, Alexis Clairaut announced to the Royal Academy of Sciences in Paris his prediction of the date at which Halley's comet would return:
- Sagan та Druyan, 1997, с. 93.
- Wong, Yau-Chuen (2008). The Greatest Comets in History: Broom Stars and Celestial Scimitars. Springer. с. 35. ISBN .
- Sagan та Druyan, 1997, с. 84—87.
- Pigatto, Luisa (December 2009). The correspondence of Giovanni Santini and Giuseppe Lorenzoni, directors of the Astronomical Observatory of Padua in the 19th Century. Annals of Geophysics. 52: 595—604.
- Pigatto, L. (1988): Santini e gli strumenti della Specola, in Giovanni Santini astronomo, «Atti e Memorie dell'Accademia Patavina di Scienze, Lettere ed Arti», (Padova), XCIX (1986—1987), 187—198.
- Whipple, F. L. (1950). A comet model. I. The acceleration of Comet Encke. The Astrophysical Journal. 111: 375. Bibcode:1950ApJ...111..375W. doi:10.1086/145272.
- Calder, Nigel (13 жовтня 2005). Magic Universe:A Grand Tour of Modern Science. OUP Oxford. с. 156. ISBN .
- Küppers, Michael; O'Rourke, Laurence; ; Zakharov, Vladimir; Lee, Seungwon; von Allmen, Paul; Carry, Benoît; Teyssier, David; Marston, Anthony (2014). Localized sources of water vapour on the dwarf planet (1) Ceres. Nature. 505 (7484): 525—527. Bibcode:2014Natur.505..525K. doi:10.1038/nature12918. ISSN 0028-0836. PMID 24451541.
- Harrington, J.D. (22 січня 2014). Herschel Telescope Detects Water on Dwarf Planet – Release 14-021. NASA. Процитовано 22 січня 2014.
- Zubritsky, Elizabeth & Neal-Jones, Nancy (11 серпня 2014). Release 14-038: NASA's 3-D Study of Comets Reveals Chemical Factory at Work. NASA. Процитовано 12 серпня 2014.
- Cordiner, M. A. та ін. (11 серпня 2014). Mapping the Release of Volatiles in the Inner Comae of Comets C/2012 F6 (Lemmon) and C/2012 S1 (ISON) Using the Atacama Large Millimeter/Submillimeter Array. The Astrophysical Journal. 792: L2. arXiv:1408.2458. Bibcode:2014ApJ...792L...2C. doi:10.1088/2041-8205/792/1/L2.
- Stephenson F. R., Yau K. K. C. (May 1985). Far eastern observations of Halley’s comet: 240 BC to AD 1368. Journal of the British Interplanetary Society. 38: 195—216. ISSN 0007-084X.
- Giotto overview. www.esa.int (англ.). ЄКА. Процитовано 3 квітня 2024.
- Deep Impact (EPOXI). science.nasa.gov (англ.). NASA. Процитовано 3 квітня 2024.
- Deep Impact - Asteroid & Comet Missions - NASA Jet Propulsion Laboratory. www.jpl.nasa.gov (амер.). NASA Jet Propulsion Laboratory (JPL). Процитовано 3 квітня 2024.
- Rosetta Ready To Explore A Comet's Realm (англ.). ЄКА. 12 січня 2004. Процитовано 7 вересня 2013.
- Rosetta-Philae. science.nasa.gov (англ.). Процитовано 3 квітня 2024.
- (3 липня 2008). Awaiting the Comet. A brief history of Halley's Comet (англ.). Процитовано 15 серпня 2013.
- Dr. H. A. Weaver, T. E. Smith. Hubble Investigates Comet on a Collision Course with Jupiter. HUBBLESITE, NASA (англ.).
- NASA, ESA (17 травня 1994), Shoemaker Levy 9 comet fragments approaching Jupiter, процитовано 27 травня 2024
- Shoemaker Levy 9 comet fragments approaching Jupiter (англ.). NASA, ЄКА. 17 травня 1994. Процитовано 27 травня 2024.
- How Historic Jupiter Comet Impact Led to Planetary Defense - NASA (амер.). 30 червня 2019. Процитовано 27 травня 2024.
- The Lasting Impacts of Comet Shoemaker-Levy 9 - NASA Science. science.nasa.gov (амер.). Процитовано 27 травня 2024.
- Bowdoin Van Riper, A (2002). Science in Popular Culture: A Reference Guide (англ.). Greenwood Publishing. с. 27—29. ISBN .
- Ayres, B. Drummond Jr. (29 березня 1997). Families Learning of 39 Cultists Who Died Willingly. The New York Times. Процитовано 20 серпня 2013.
According to material the group posted on its Internet site, the timing of the suicides were probably related to the arrival of the Hale–Bopp comet, which members seemed to regard as a cosmic emissary beckoning them to another world.
- Bowdoin Van Riper, A (2002). Science in Popular Culture: A Reference Guide (англ.). Greenwood Publishing. с. 27—29. ISBN .
- Sozin's Comet. Avatar Wiki (англ.). Процитовано 3 квітня 2024.
- Brin, David (6 грудня 1987). The View From Halley's Comet – 2061: Odyssey Three by Arthur C. Clarke. Los Angeles Times.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Kometa vid grec xomhths volohatij vid grec xomh volossya male tilo Sonyachnoyi sistemi yake maye duzhe ekscentrichni eliptichni orbiti ta prohodyachi poblizu Soncya nagrivayetsya ta pochinaye vidilyati gazi z utvorennyam gravitacijno nezv yazanoyi atmosferi komi navkolo yadra a takozh hvosta gazu ta pilu sho zumovleno vplivom sonyachnogo viprominyuvannya ta sonyachnogo vitru Dovgoperiodichna kometa C 2022 E3 ZTF 27 sichni 2023 Kometa S 1995 O1 Gejla Boppa Sposterezhennya 29 bereznya 1997 roku v Pazini Horvatiya Deyaki kometi mozhna pobachiti iz Zemli bez dopomogi teleskopa sho davalo zmogu sposterigati ta dokumentuvati yih z davnih chasiv po vsomu svitu Osoblivo yaskravi kometi nazivayut Velikimi kometami Yadra kometi mozhut mati rozmiri vid kilkoh soten metriv do desyatkiv kilometriv i skladayutsya z puhkih skupchen lodu pilu ta dribnih kam yanih chastinok Diametr komi mozhe do 15 raziv perevishuvati diametr Zemli todi yak hvist mozhe mati dovzhinu ponad odnu astronomichnu odinicyu Vvazhayetsya sho kometi zarodzhuyutsya v poyasi Kojpera abo pov yazanomu z nim rozsiyanomu disku yakij lezhit za orbitoyu Neptuna ta v hmari Oorta sferichnij hmari krizhanih til sho tyagnetsya za mezhi poyasu Kojpera do seredini vidstani do najblizhchoyi zirki Stanom na listopad 2021 roku vidomo pro ponad 4500 komet Odnak ce lishe nevelika chastina zagalnoyi ochikuvanoyi kilkosti komet oskilki vvazhayetsya sho u hmari Oorta nalichuyetsya blizko triljona kometopodibnih til Neozbroyenim okom mozhna pobachiti v serednomu odnu kometu na rik hocha bagato z nih tmyani ta ne vidovishni Dlya vivchennya komet vchenimi spryamovuyutsya deyaki kosmichni misiyi Tak napriklad u hodi misiyi NASA Deep Impact zond protaraniv poverhnyu kometi 9P Tempelya dlya vivchennya yiyi vnutrishnoyi strukturi a v hodi misiyi YeKA Rozetta zdijsneno pershu posadku na kometu a same na kometu Churyumova Gerasimenko Animaciya ruhu kometi po eliptichnij orbiti navkolo zori Blakitnim kolorom poznacheno gazovij hvist sirim pilovij hvist PohodzhennyaKometi z yavlyayutsya z periferiyi Sonyachnoyi sistemi tomu yihni orbiti postijno zminyuyutsya pid vplivom gravitaciyi osnovnih planet Unaslidok cogo deyaki z komet perehodyat na blizko sonyachni orbiti i Sonce znishuye yih koli voni nablizhayutsya do nogo inshi krizhani brili nazavzhdi zalishayut Sonyachnu sistemu Yaskrava kometa odne z najcikavishih kosmichnih yavish i zavzhdi privertaye uvagu Vvazhayut sho kometi pohodyat iz hmari Oorta roztashovanoyi na velikij vidstani vid Soncya vona skladayetsya iz reshtok sho zalishilisya pislya kondensaciyi sonyachnoyi tumannosti Zovnishni krayi ciyeyi hmari dosit holodni dlya togo shob voda isnuvala tam u tverdomu a ne gazopodibnomu stani Tila roztashovani na zakrayinah Sonyachnoyi sistemi yak pravilo skladayutsya z letkih rechovin vodyanih metanovih ta inshih lodiv sho viparovuyutsya pri pidlitanni do Soncya Usogo viyavleno ponad 400 korotkoperiodichnih komet Z nih blizko 200 sposterigalosya v bilsh nizh odnomu prohodzhenni perigeliyu Bagato z nih vhodit do tak zvanih simejstv Napriklad priblizno 50 najbilsh korotkoperiodichnih komet yihnij povnij obert navkolo Soncya trivaye 3 10 rokiv utvoryuyut simejstvo Yupitera Desho menshi simejstva Saturna Urana ta Neptuna do ostannogo zokrema nalezhit znamenita kometa Galleya Yadro kometi ce tilo z tverdih chastinok i lodu opovite tumannoyu obolonkoyu yaka nazivayetsya komoyu Material z yakogo skladayutsya kometi maye neodnakovij sklad ta vlastivosti tomu j po riznomu reaguye na sonyachne viprominyuvannya Yadro diametrom u kilka kilometriv mozhe mati navkolo sebe komu u 80 tis km u poperechniku Potoki sonyachnih promeniv vibivayut chastinki gazu z komi i vidkidayut yih nazad vityagayuchi v dovgij dimchastij hvist dovzhina yakogo inodi syagaye miljoniv kilometriv Hvosti komet riznyatsya za dovzhinoyu ta formoyu U deyakih komet voni tyagnutsya cherez use nebo Teoriyu hvostiv i form komet rozrobiv naprikinci XIX stolittya rosijskij astronom Fedir Bredihin 1831 1904 Jomu zh nalezhit i klasifikaciya kometnih hvostiv sho vikoristovuvalasya v togochasnij astronomiyi Bredihin zaproponuvav vidnositi hvosti komet do troh osnovnih tipiv pryami ta vuzki napravleni pryamo vid Soncya shiroki j trohi vikrivleni sho uhilyayutsya vid Soncya korotki silno vidhileni vid centralnogo svitila Yaskravist komet duzhe silno zalezhit vid yihnoyi vidstani do Soncya Lishe deshicya z usih nayavnih komet nablizhayetsya do Soncya i Zemli nastilki shob yih mozhna bulo pobachiti neozbroyenim okom Ne zvazhayuchi na te sho asteroyidi pohodyat z inshogo dzherela duzhe stari kometi yaki vtratili ves material dlya viparovuvannya mozhut duzhe nagaduvati yih Vidkrittya soten gigantskih komet nazvanih kentavrami u zovnishnij planetnij sistemi za ostanni dva desyatilittya oznachaye sho ci ob yekti predstavlyayut nabagato bilshu nebezpeku dlya zhittya nizh asteroyidi yak zvituye komanda astronomiv Budova kometOsnovni gazovi skladovi komet Atomi Molekuli Ioni N N2O H2O O O2 H3O S S3 OH S CN CO Na SN CO2 Fe SO CH Co HCN CN Ni CH3CN H2CO Kometa Golmsa 17P Holmes u 2007 roci pravoruch blakitnim vidno ionizovanij gaz Vidimij hvist mozhe skladatisya z dvoh chastin gazovogo i pilovogo Yak pravilo kometi skladayutsya z golovi nevelikogo yaskravogo zgustku yadra sho otochena svitloyu tumannoyu obolonkoyu komoyu yaka skladayetsya z gazu ta pilu Trivale isnuvannya nizki periodichnih komet sho bagatorazovo prolitali poblizu Soncya poyasnyuyetsya neznachnoyu vtratoyu rechovini pri kozhnomu proloti cherez utvorennya poristogo teploizolyacijnogo sharu na poverhni yader abo nayavnosti v yadrah tugoplavkih rechovin Yadro Dokladnishe Yadro kometi Yadro tverda chastina kometi sho maye porivnyano z yiyi komoyu ta hvostom nevelikij rozmir Navkolo yadra aktivnoyi kometi pri jogo nablizhenni do Soncya utvoryuyetsya koma Tverda osnovna struktura kometi vidoma yak yadro Kometni yadra skladayutsya z sumishi kaminnya pilu vodyanogo lodu a takozh zamerzlogo vuglekislogo gazu chadnogo gazu metanu ta amiaku Tomu yih chasto nazivayut brudnimi kosmichnimi snizhkami za modellyu Freda Vippla Kometi z bilshim vmistom pilu otrimali nazvu krizhani brudni kulki Termin krizhani brudni kulki vinik pislya sposterezhennya zitknennya kometi 9P Tempelya z zondom nadislanim misiyeyu NASA Deep Impact u lipni 2005 roku Doslidzhennya provedeni v 2014 roci pokazuyut sho kometi shozhi na morozivo u frityuri oskilki yihnya poverhnya skladayetsya z shilnogo kristalichnogo lodu zmishanogo z organichnimi spolukami v toj chas yak vnutrishnij lid holodnishij i mensh shilnij Poverhnya yadra zazvichaj ye suhoyu pilopodibnoyu ta kam yanistoyu a lid hovayetsya pid poverhnevoyu koroyu tovshinoyu v kilka metriv Yadra mistyat riznomanitni organichni spoluki yaki mozhut vklyuchati metanol cianistij voden formaldegid etanol etan i mozhlivo bilsh skladni molekuli taki yak vuglevodni z dovgimi lancyugami ta aminokisloti U 2009 roci bulo pidtverdzheno sho aminokislota glicin bula znajdena v kometnomu pilu zibranomu misiyeyu NASA Stardust U serpni 2011 roku bula opublikovana dopovid zasnovana na doslidzhennyah NASA meteoritiv znajdenih na Zemli yaka pripuskaye sho komponenti DNK i RNK adenin guanin i pov yazani z nimi organichni molekuli mogli utvoritisya na asteroyidah i kometah Zovnishni poverhni kometnih yader mayut duzhe nizke albedo sho robit yih odnimi z tih ob yektiv u Sonyachnij sistemi sho menshe za bud sho vidbivayut sonyachni promeni Kosmichnij zond Giotto viyaviv sho yadro kometi Galleya 1P Halley vidbivaye blizko chotiroh vidsotkiv svitla yake padaye na nogo a Deep Space 1 viyaviv sho poverhnya kometi Borrelli 19P Borrelly vidbivaye menshe 3 0 dlya porivnyannya asfalt vidbivaye sim vidsotkiv Temnij material poverhni yadra mozhe skladatisya zi skladnih organichnih spoluk Sonyachne nagrivannya vitisnyaye letki spoluki zalishayuchi vazhchi organichni spoluki yaki yak pravilo duzhe temni napriklad dogot abo vidobuvnu naftu Nizka vidbivna zdatnist poverhni komet zmushuye yih poglinati teplo sho prizvodit do procesiv gazovidilennya Rozmiri yader komet riznyatsya Sposterigalisya yadra komet z radiusom do 30 kilometriv 19 mil ale vstanoviti yih tochnij rozmir vazhko Yadro jmovirno maye lishe 100 200 metriv 330 660 futiv v diametri Vidsutnist viyavlennya menshih komet nezvazhayuchi na pidvishenu chutlivist instrumentiv zmusila dekogo pripustiti sho isnuye realna nestacha komet menshih za 100 metriv 330 futiv v poperechniku Za ocinkami vidomi kometi mayut serednyu gustinu 0 6 g sm3 0 35 unciyi kub dyujm Cherez svoyu malu masu yadra komet ne stayut sferichnimi pid diyeyu vlasnoyi gravitaciyi i tomu mayut nepravilnu formu Priblizno shist vidsotkiv navkolozemnih asteroyidiv vvazhayutsya vimerlimi yadrami komet yaki bilshe ne vidilyayut gaz zokrema i 3552 Don Kihot Rezultati sposterezhen kosmichnih aparativ Rozetta i Fili pokazuyut sho yadro 67P Churyumova Gerasimenko ne maye magnitnogo polya sho svidchit pro te sho magnetizm mozhlivo ne vidigravav roli v rannomu utvorenni planetezimalej Krim togo spektrograf ALICE na Rozetti viznachiv sho elektroni v mezhah 1 km 0 62 mili nad yadrom kometi formuyutsya vnaslidok fotoionizaciyi molekul vodi sonyachnim viprominyuvannyam a ne bezposeredno fotonami vid Soncya yaki yak vvazhalosya ranishe vidpovidalni za degradaciyu molekul vodi i vuglekislogo gazu sho vivilnyayutsya z yadra kometi v yiyi komu Priladi na spuskovomu aparati Fili viyavili na poverhni kometi shonajmenshe shistnadcyat organichnih spoluk chotiri z yakih acetamid aceton i propionaldegid buli vpershe viyavleni na kometah Vlastivosti deyakih komet Nazva Rozmiri km Gustina g sm3 Masa kg Dzherelo Kometa Galleya 1P Halley 15x8x8 0 6 3 1014 9P Tempelya 7 6x4 9 0 62 7 9 1013 Kometa Borelli 19P Borrelly 8x4x4 0 3 2 0 1013 81P Wild 5 5x4 0x3 3 0 6 2 3 1013 67P Churyumova Gerasimenko 4 1x3 3x1 8 0 47 1 0 1013 Koma Dokladnishe Koma astronomiya Zobrazhennya Habbla kometi ISON nezadovgo do perigeliyu Kometa Borrelli demonstruye strumeni ale ne maye poverhnevogo lodu Potoki pilu i gazu sho pri vivilnenni utvoryuyut navkolo kometi velicheznu i nadzvichajno rozridzhenu atmosferu nazivayutsya koma Sila sho diye na kometu pid tiskom svitlovogo viprominyuvannya i sonyachnogo vitru prizvodit do utvorennya velicheznogo hvosta spryamovanogo v bik vid Soncya Koma zazvichaj skladayetsya z vodi ta pilu prichomu voda stanovit do 90 letkih rechovin yaki vitikayut z yadra koli kometa znahoditsya v mezhah 3 4 astronomichnih odinic 450 000 000 do 600 000 000 km 280 000 000 do 370 000 000 mi Soncya Batkivska molekula N2O rujnuyetsya golovnim chinom cherez fotoliz ta znachno menshoyu miroyu cherez fotoionizaciyu prichomu sonyachnij viter vidigraye neznachnu rol u rujnuvanni vodi porivnyano z fotohimiyeyu Bilshi chastinki pilu zalishayutsya vzdovzh orbitalnogo shlyahu kometi todi yak menshi chastinki vidshtovhuyutsya vid Soncya do hvosta kometi pid vplivom svitlovogo tisku Hocha tverde yadro kometi zazvichaj ne perevishuye 60 kilometriv 37 mil u poperechniku koma mozhe mati tisyachi i miljoni kilometriv u poperechniku inodi stayuchi bilshoyu za Sonce Napriklad priblizno cherez misyac pislya spalahu v zhovtni 2007 roku kometa 17P Golmsa na korotkij chas mala rozridzhenu pilovu atmosferu bilshu za Sonce Velika kometa 1811 roku mala komu diametrom priblizno z Sonce Hocha koma mozhe stati dosit velikoyu yiyi rozmir mozhe zmenshitisya koli vona peretne orbitu Marsa na vidstani blizko 1 5 astronomichnih odinic 220 000 000 km 140 000 000 mil vid Soncya Na cij vidstani sonyachnij viter staye dostatno silnim shob zduvati gaz i pil z komi zbilshuyuchi pri comu hvist Za sposterezhennyami ionni hvosti mozhut prostyagatisya na odnu astronomichnu odinicyu 150 mln km i bilshe I koma i hvist osvitlyuyutsya Soncem i mozhut stati vidimimi koli kometa prohodit cherez vnutrishnyu chastinu Sonyachnoyi sistemi pil bezposeredno vidbivaye sonyachne svitlo a gazi svityatsya vid ionizaciyi Bilshist komet zanadto slabki shob yih mozhna bulo pobachiti bez dopomogi teleskopa ale kilka z nih kozhne desyatilittya stayut dostatno yaskravimi shob yih mozhna bulo pobachiti neozbroyenim okom Inodi kometa mozhe perezhiti velicheznij i raptovij vikid gazu i pilu pid chas yakogo rozmir kometi na deyakij chas znachno zbilshuyetsya Ce stalosya u 2007 roci z kometoyu 17P Golmsa U 1996 roci bulo viyavleno sho kometi viprominyuyut rentgenivske viprominyuvannya Ce duzhe zdivuvalo astronomiv adzhe rentgenivske viprominyuvannya zazvichaj asociyuyetsya z duzhe visokotemperaturnimi tilami Rentgenivske viprominyuvannya generuyetsya vzayemodiyeyu mizh kometami i sonyachnim vitrom koli visokozaryadzheni ioni sonyachnogo vitru prolitayut cherez kometnu atmosferu voni zishtovhuyutsya z atomami i molekulami komet vikradayuchi odin abo kilka elektroniv z atoma v procesi yakij nazivayetsya obmin zaryadom Cej obmin abo peredacha elektrona ionu sonyachnogo vitru suprovodzhuyetsya jogo dezbudzhennyam v osnovnij stan iona shlyahom viprominyuvannya rentgenivskih promeniv i fotoniv dalekogo ultrafioletu Golovna udarna hvilya Golovni udarni hvili utvoryuyutsya v rezultati vzayemodiyi sonyachnogo vitru z kometnoyu ionosferoyu yaka stvoryuyetsya vnaslidok ionizaciyi gaziv u komi Koli kometa nablizhayetsya do Soncya zrostayucha shvidkist gazovidilennya prizvodit do rozshirennya komi a sonyachne svitlo ionizuye gazi v nij Koli sonyachnij viter prohodit cherez cyu ionnu komu vinikaye golovna udarna hvilya Pershi sposterezhennya buli zrobleni u 1980 h i 1990 h rokah koli kilka kosmichnih aparativ prolitali povz kometi 21P Dzhakobini Zinnera 1P Galleya i 26P Grigga Sk yellerupa Todi bulo viyavleno sho poshtovhi komet shirshi i bilsh postupovi nizh rizki planetarni poshtovhi yaki sposterigayutsya napriklad na Zemli Vsi ci sposterezhennya buli zrobleni poblizu perigeliyu koli poshtovhi vzhe buli povnistyu sformovani Kosmichnij aparat Rozetta sposterigav poshtovh kometi 67P Churyumova Gerasimenko na rannij stadiyi rozvitku poshtovhu koli gazovidilennya zbilshilosya pid chas ruhu kometi do Soncya Cya moloda golovna udarna hvilya otrimala nazvu dityachoyi Dityacha golovna udarna hvilya asimetrichna i vidnosno vidstani do yadra shirsha nizh povnistyu sformovani poshtovhi Hvist Dokladnishe Hvist kometi Tipovij napryamok hvostiv pid chas ruhu kometi po orbiti bilya Soncya U zovnishnij chastini Sonyachnoyi sistemi kometi zalishayutsya zamorozhenimi ta neaktivnimi i yih nadzvichajno vazhko abo nemozhlivo viyaviti iz Zemli cherez yihnij malij rozmir Povidomlyalosya pro statistichni viyavlennya neaktivnih yader komet v poyasi Kojpera za rezultatami sposterezhen kosmichnogo teleskopa Gabbla ale ci viyavlennya buli postavleni pid sumniv Koli kometa nablizhayetsya do vnutrishnoyi chastini Sonyachnoyi sistemi sonyachne viprominyuvannya zmushuye letki rechovini vseredini kometi viparovuvatisya ta vitikati z yadra nesuchi z soboyu pil Nezvazhayuchi na te sho v hvosti ta komi zoseredzheno menshe odniyeyi miljonnoyi chastki masi kometi majzhe 99 9 svitinnya sho sposterigayetsya pid chas prohodzhennya kometi nebom pohodit same z cih gazovih utvoren Sprava v tomu sho yadro duzhe kompaktne i maye nizke albedo koeficiyent vidbittya Potoki pilu ta gazu utvoryuyut kozhen svij okremij hvist spryamovanij u desho riznih napryamkah Hvist pilu zalishayetsya na orbiti kometi takim chinom sho vin chasto utvoryuye vignutij hvist zvanij hvostom II tipu abo pilovim hvostom sklad yakogo shozhij z asteroyidnim materialom Sonyachnoyi sistemi sho z yasuvalosya v rezultati doslidzhennya kometi Vilda 2 kosmichnim aparatom Stardast Zoryanij pil Vodnochas hvist ioniv abo hvist I tipu sho skladayetsya z gaziv zavzhdi spryamovanij pryamo vid Soncya Oskilki sonyachnij viter vplivaye na cej gaz silnishe nizh na pil ionij hvist sliduye liniyam magnitnogo polya a ne orbitalnij trayektoriyi kometi Inodi napriklad koli Zemlya prohodit cherez ploshinu orbiti kometi mozhna pobachiti antihvist spryamovanij u protilezhnij bik vid hvostiv ioniv i pilu Sposterezhennya antihvostiv znachno spriyalo vidkrittyu sonyachnogo vitru Ionnij hvist utvoryuyetsya v rezultati ionizaciyi sonyachnim ultrafioletovim viprominyuvannyam chastinok u komi Pislya togo yak chastinki ionizuyutsya voni dosyagayut sumarnogo pozitivnogo elektrichnogo zaryadu yakij u svoyu chergu stvoryuye indukovanu magnitosferu navkolo kometi Kometa ta yiyi indukovane magnitne pole ye pereshkodoyu dlya chastinok sonyachnogo vitru sho letyat nazovni Oskilki vidnosna orbitalna shvidkist kometi ta sonyachnogo vitru nadzvukova pered kometoyu v napryamku potoku sonyachnogo vitru utvoryuyetsya golovna udarna hvilya U comu golovnomu udari veliki koncentraciyi kometnih ioniv tak zvani pidbirayuchi ioni zbirayutsya ta diyut shob zavantazhiti sonyachne magnitne pole plazmoyu tak sho silovi liniyi drapiruyutsya navkolo kometi utvoryuyuchi ionnij hvist Yaksho navantazhennya ionnogo hvosta ye dostatnim liniyi magnitnogo polya stiskayutsya razom do tochki de na deyakij vidstani vzdovzh ionnogo hvosta vidbuvayetsya magnitne perez yednannya Ce prizvodit do podiyi vidklyuchennya hvosta Take sposterigalosya dekilka raziv odna z podij bula zareyestrovana 20 kvitnya 2007 roku koli ionnij hvist kometi Enke buv povnistyu vidirvanij koli kometa prohodila cherez koronalnij vikid masi Cyu podiyu sposterigav kosmichnij zond STEREO U 2013 roci vcheni Yevropejskogo kosmichnogo agentstva povidomili sho ionosfera planeti Venera vitikaye nazovni podibno do ionnogo hvosta yakij vitikaye z kometi za podibnih umov Dzhet Gazovi i snigovi dzheti 103P Hartley Nerivnomirne nagrivannya mozhe prizvesti do togo sho novoutvoreni gazi virvutsya zi slabkogo miscya na poverhni yadra kometi podibno do gejzera Ci potoki gazu i pilu mozhut zmusiti yadro obertatisya i navit rozkolotisya na chastini U 2010 roci bulo viyavleno sho suhij lid zamorozhenij vuglekislij gaz mozhe zhiviti strumeni materialu sho vitikaye z yadra kometi Infrachervoni znimki Gartli 2 pokazuyut sho taki strumeni vihodyat i nesut iz soboyu pilinki v komu Orbitalni harakteristikiKorotkoperiodichni kometi Korotkoperiodichni kometi viznachayutsya yak taki sho mayut orbitalnij period menshe 200 rokiv Zazvichaj voni obertayutsya bilsh mensh u ploshini ekliptiki v tomu zh napryamku sho j planeti Yihni orbiti zazvichaj vivodyat yih v oblast zovnishnih planet v afeliyi napriklad afelij kometi Galleya znahoditsya trohi dali za orbitu Neptuna Kometi chiyi afeliyi znahodyatsya poblizu orbiti velikoyi planeti nazivayutsya yiyi simejstvom Vvazhayetsya sho taki simejstva vinikayut vnaslidok togo sho planeta zahoplyuye kolishni dovgoperiodichni kometi na korotshi orbiti Na ekstremalnij mezhi korotkogo orbitalnogo periodu kometa Enke maye orbitu yaka ne dosyagaye orbiti Yupitera i vidoma yak kometa tipu Enke Korotkoperiodichni kometi z orbitalnim periodom menshe 20 rokiv i malim nahilom do 30 gradusiv do ekliptiki nazivayutsya tradicijnimi kometami simejstva Yupitera Ti sho podibni do Galleya z periodami obertannya vid 20 do 200 rokiv i nahilami vid nulya do ponad 90 gradusiv nazivayutsya kometami tipu Galleya Stanom na 2023 rik bulo zareyestrovano 70 komet tipu Enke 100 komet tipu Galleya i 755 komet tipu Kojne Neshodavno vidkriti kometi golovnogo poyasa utvoryuyut okremij klas sho obertayetsya bilsh krugovimi orbitami v mezhah poyasu asteroyidiv Oskilki yihni eliptichni orbiti chasto nablizhayut yih do planet gigantiv kometi zaznayut podalshih gravitacijnih zburen Korotkoperiodichni kometi shilni do togo sho yihni afeliyi zbigayutsya z pivosyami planet gigantiv prichomu najbilshoyu grupoyu ye simejstvo Yupitera Zrozumilo sho kometi yaki prihodyat z hmari Oorta chasto zaznayut silnogo vplivu gravitaciyi planet gigantiv na svoyi orbiti vnaslidok silnogo zblizhennya Yupiter ye dzherelom najbilshih gravitacijnih vpliviv oskilki vin bilsh nizh udvichi masivnishij za vsi inshi planeti razom uzyati Ci vplivi mozhut vivoditi dovgoperiodichni kometi na korotshi orbiti Vihodyachi z yihnih orbitalnih harakteristik vvazhayetsya sho korotkoperiodichni kometi pohodyat z kentavriv ta poyasu diska Kojpera diska ob yektiv u transneptunovij oblasti todi yak dzherelom dovgoperiodichnih komet vvazhayetsya nabagato viddalenisha sferichna hmara Oorta Vvazhayetsya sho velichezni royi kometnih til obertayutsya navkolo Soncya v cih dalekih regionah po priblizno kolovih orbitah Inodi gravitacijnij vpliv zovnishnih planet u vipadku ob yektiv poyasu Kojpera abo najblizhchih zir u vipadku ob yektiv hmari Oorta mozhe vivesti odne z cih til na eliptichnu orbitu yaka spryamovuye jogo vseredinu do Soncya utvoryuyuchi vidimu kometu Na vidminu vid povernennya periodichnih komet chiyi orbiti vstanovleni poperednimi sposterezhennyami poyava novih komet za cim mehanizmom ye neperedbachuvanoyu Koli kometi potraplyayut na orbitu Soncya i bezperervno tyagnutsya do zori z nih vtrachayutsya tonni rechovini sho znachno vplivaye na trivalist yihnogo zhittya chim bilshe vtrachayetsya tim korotshe voni zhivut i navpaki Orbiti kometi Kohouteka chervona i Zemli sinya sho ilyustruyut visokij ekscentrisitet yiyi orbiti ta shvidkij ruh pri nablizhenni do Soncya Dovgoperiodichni kometi Dovgoperiodichni kometi mayut duzhe ekscentrichni orbiti i periodi vid 200 rokiv do tisyach abo navit miljoniv rokiv Ekscentrisitet bilshij za 1 poblizu perigeliyu ne obov yazkovo oznachaye sho kometa pokine Sonyachnu sistemu Napriklad kometa Maknota mala geliocentrichnij kolivalnij ekscentrisitet 1 000019 v epohu prohodzhennya perigeliyu v sichni 2007 roku ale pov yazana z Soncem orbitoyu priblizno 92 600 rokiv tomu sho ekscentrisitet padaye nizhche 1 koli vona viddalyayetsya vid Soncya Majbutnyu orbitu dovgoperiodichnoyi kometi pravilno otrimati yaksho obchisliti kolivalnu orbitu v moment chasu pislya vihodu z planetnoyi oblasti ta obchisliti yiyi vidnosno centru mas Sonyachnoyi sistemi Za viznachennyam dovgoperiodichni kometi zalishayutsya gravitacijno pov yazanimi z Soncem ti kometi yaki vilitayut iz Sonyachnoyi sistemi vnaslidok blizkogo prohodzhennya povz veliki planeti vzhe ne vvazhayutsya takimi sho mayut periodi Orbiti dovgoperiodichnih komet vivodyat yih daleko za mezhi zovnishnih planet v afeliyi i ploshina yihnih orbit ne obov yazkovo lezhit poblizu ekliptiki Dovgoperiodichni kometi taki yak C 1999 F1 i C 2017 T2 PANSTARRS mozhut mati vidstan do afeliya majzhe 70 000 a o 0 34 pk 1 1 svitlovij rik z orbitalnim periodom blizko 6 miljoniv rokiv Neperiodichni kometi shozhi na dovgoperiodichni oskilki voni mayut parabolichni abo zlegka giperbolichni trayektoriyi poblizu perigeliyu u vnutrishnij chastini Sonyachnoyi sistemi Odnak gravitacijnij vpliv vid planet gigantiv zmushuye yihni orbiti zminyuvatisya Odnorazovi kometi mayut giperbolichnu abo parabolichnu kolivalnu orbitu yaka dozvolyaye yim nazavzhdi pokinuti Sonyachnu sistemu pislya odnogo prolotu povz Sonce Ranni sposterezhennya viyavili kilka spravdi giperbolichnih tobto neperiodichnih trayektorij ale ce mozhna poyasniti vplivom vid Yupitera Kometi z mizhzoryanogo prostoru ruhayutsya zi shvidkostyami togo zh poryadku sho j vidnosni shvidkosti zir poblizu Soncya kilka desyatkiv kilometriv na sekundu Koli taki ob yekti potraplyayut u Sonyachnu sistemu voni mayut pozitivnu pitomu orbitalnu energiyu sho prizvodit do pozitivnoyi shvidkosti na neskinchennosti i mayut pomitno giperbolichni trayektoriyi Pribliznij rozrahunok pokazuye sho na orbiti Yupitera mozhe buti chotiri giperbolichni kometi na stolittya plyus minus odin a mozhlivo i dva poryadki velichini Vvazhayetsya sho hmara Oorta otochuye Sonyachnu sistemu Dlya porivnyannya pokazano z poyasom Kojpera ta poyasom asteroyidiv Hmara Oorta ta Hmara Gillsa Dokladnishe Hmara Oorta ta Hmara Gillsa Vvazhayetsya sho hmara Oorta zajmaye velicheznij prostir vid 2 000 do 5 000 a o vid Soncya Cya hmara ohoplyuye nebesni tila sho pochinayutsya v centri Sonyachnoyi sistemi vid Soncya azh do zovnishnih mezh poyasu Kojpera Hmara Oorta skladayetsya z neobhidnih materialiv pridatnih dlya stvorennya nebesnih til Planeti Sonyachnoyi sistemi isnuyut lishe zavdyaki planetezimalyam brili kosmichnih zalishkiv yaki spriyali utvorennyu planet sho buli skondensovani ta sformovani pid diyeyu gravitaciyi Soncya Ekscentrik zroblenij z cih planetezimalej ye prichinoyu isnuvannya Hmari Oorta Za deyakimi ocinkami zovnishnij kraj znahoditsya na vidstani vid 100 000 do 200 000 a o 1 58 i 3 16 svitlovih rokiv Oblast mozhe buti rozdilena na sferichnu zovnishnyu hmaru Oorta rozmirom 20 000 50 000 a o ta ponchikopodibnu vnutrishnyu hmaru hmaru Hillsa rozmirom 2 000 20 000 a o Zovnishnya hmara lishe slabko pov yazana z Soncem i ye dzherelom dovgoperiodichnih komet i mozhlivo komet tipu Galleya yaki potraplyayut na orbitu Neptuna Vnutrishnya hmara Oorta takozh vidoma yak hmara Gillsa nazvana na chest yakij pripustiv yiyi isnuvannya u 1981 roci Modeli peredbachayut sho vnutrishnya hmara povinna mati v desyatki abo sotni raziv bilshe kometnih yader nizh zovnishnye galo vona rozglyadayetsya yak mozhlive dzherelo novih komet yaki popovnyuyut vidnosno nemicnu zovnishnyu hmaru oskilki kilkist ostannih postupovo visnazhuyetsya Hmara Gillsa poyasnyuye podalshe isnuvannya hmari Oorta cherez milyardi rokiv KlasifikaciyaGravyura na derevi Velika kometa 1577 Klasifikaciya komet vidbuvayetsya za riznimi kriteriyami Za periodom obertannya navkolo Soncya Korotkoperiodichni kometi sho mayut period obertannya navkolo Soncya menshe 200 r Dovgoperiodichni kometi sho mayut period obertannya navkolo Soncya vid 200 r Neperiodichni kometi sho ruhayutsya za giperbolichnoyu trayektoriyeyu dlya yakih viznachennya periodu nemozhlive Za formoyu orbiti Giperbolichni kometi ekscentrisitet orbiti yakih bilshe 1 Navkoloparabolichni kometi ekscentrisitet orbiti yakih blizkij do 1 zazvichaj vid 0 99 do 1 Simejstva komet afelij yakih znahoditsya bilya orbit planet Kometi simejstva Yupitera korotkoperiodichni kometi z periodom obertannya menshe 20 r ta nahilom orbiti do 30 gr Kometi simejstva Saturna Kometi simejstva Urana napriklad kometa Tempelya Tuttlya Kometi simejstva Neptuna napriklad kometa Galleya Navkolosonyachni kometi Navkolosonyachni kometi ce kometi perigelij orbiti yakih prohodit duzhe blizko do Soncya yak pravilo v mezhah kilkoh tisyach kilometriv Nezvazhayuchi na te sho mali navkolosonyachni kometi mozhut povnistyu viparuvatisya pid chas takogo blizkogo nablizhennya do Soncya ti z nih rozmir yakih bilshij mozhut perezhivati prohid perigeliyu navit kilka raziv Odnak silni prilivni sili yaki voni vidchuvayut chasto prizvodyat do yih rozkolu ta fragmentaciyi Blizko 90 navkolosonyachnih planet sho sposterigalisya za dopomogoyu SOGO SOnyachna ta Geliosferichna Observatoriya nalezhat do grupi navkolosonyachnih komet Krejca yaki vsi pohodyat vid odniyeyi gigantskoyi kometi yaka rozpalasya na bagato menshih komet pid chas svogo pershogo prohodzhennya cherez vnutrishnyu chastinu Sonyachnoyi sistemi Reshta mistit kilka sporadichnih komet odnak sered nih viyavleno she chotiri sporidneni grupi komet grupi Krahta Krahta 2a grupi Marsdena ta Mejyera Obidvi grupi Marsdena ta Krahta mabut pov yazani z yaka ye dzherelom dvoh meteornih potokiv Kvadrantid ta Veliki kometi Priblizno raz na desyatilittya kometa staye dostatno yaskravoyu shob bud yakij sposterigach mav zmogu pomititi yiyi v naslidok chogo taki kometi nazivayut velikimi Zrobiti peredbachennya chi kometa stane velikoyu yak vidomo ye skladnim zavdannyam oskilki chislenna kilkist faktoriv mozhe sprichiniti vidhilennya yaskravosti kometi vid yiyi prognoziv shodo neyi V cilomu yaksho kometa sho maye velike j aktivne yadro proletit blizko do Soncya j ne bude zatemnena nim i pri provedenni sposterezhenn z Zemli u chas koli vona najyaskravisha to u neyi ye shans stati velikoyu kometoyu Odnak Kometa Kogouteka v 1973 roci vidpovidala usim vishenazvanim kriteriyam i ochikuvalosya sho vona stane velikoyu ale cogo ne stalosya Todi yak sho z yavilasya tri roki piznishe i ochikuvannya shodo yakoyi buli nabagato nizhche yakraz taki stala velikoyu kometoyu Odnim iz vidomih prikladiv velikih komet ye Velika kometa 1577 roku Vona proletila blizko Zemli yak en ta sposterigalasya bagatma doslidnikami takimi yak Tiho Brage ta Sposterezhennya ciyeyi kometi buli prizveli do kilkoh vazhlivih znahidok dlya kometnoyi nauki Naprikinci 20 go stolittya sposterigavsya trivalij promizhok chasu bez poyavi bud yakih velikih komet pislya chogo posliduvala poyava dvoh pospil kometi Hyakutake v 1996 roci a potim kometi Gejla Boppa yaka dosyagla maksimalnoyi yaskravosti v 1997 roci ta bula vidkrita dvoma rokami ranishe Pershoyu velikoyu kometoyu 21 go stolittya bula C 2006 P1 Maknota yaku doslidniki sposterigali neozbroyenim okom u kvitni 2007 roku Cya kometa bula najyaskravishoyu za 40 rokiv Diagrama Ejlera pro tipi nebesnih til v Sonyachnij sistemi Nezvichajni kometi Z tisyach vidomih komet deyaki z nih viyavlyayut nezvichajni vlastivosti Kometa Enke 2P Encke ruhayetsya po orbiti sho znahoditsya za mezhami poyasu asteroyidiv blizko orbiti planeti Merkurij todi yak kometa 29P Shvassmana Vahmana zaraz ruhayetsya majzhe po krugovij orbiti sho znahoditsya povnistyu mizh orbitami Yupitera ta Saturna 2060 Hiron chiya nestabilna orbita znahoditsya mizh Saturnom i Uranom spochatku klasifikuvali yak asteroyid poki ne pomitili jogo slabku komu Podibnim chinom kometa en spochatku bula poznachena yak asteroyid 1990 UL3 Najbilshi kometi Najbilshoyu vidomoyu periodichnoyu kometoyu ye 2006 Hiron diametrom v 200 km yaka kozhni 50 rokiv potraplyaye v perigelij vseredini orbiti Saturna na vidstani 8 a o Jmovirno najbilshoyu vidomoyu kometoyu hmari Oorta ye kometa Bernardinelli Bernshtejna iz diametrom v 150 km yaka ne vijde v perigelij do sichnya 2031 roku sho znahoditsya poblizu orbiti Saturna na vidstani 11 a o Takozh za ocinkami sho mala 100 km u diametri ta dosyagla perigeliyu vseredini orbiti Yupitera na vidstani 4 a o Kentavri Dokladnishe Kentavri planetoyidi Zazvichaj kentavri viyavlyayut vlastivosti yak komet tak i asteroyidiv Kentavri mozhut buti klasifikovani yak kometi taki yak 60558 Ehekl ta Ostannya bula vidkrita pri viyavlenni svoyeyi komi tomu vona klasifikuyetsya yak kometa nezvazhayuchi na svoyu orbitu a 60558 Ehekl pri svomu vidkritti bula klasifikovana i yak kometa i yak asteroyid Odin iz planiv Kassini peredbachav vidpraviti jogo do kentavra ale NASA virishilo zamist cogo znishiti jogo Kinec zhittya kometVilit iz Sonyachnoyi sistemi Yaksho kometa ruhayetsya dosit shvidko vona mozhe pokinuti Sonyachnu sistemu Taki kometi mayut giperbolichnu trayektoriyu tomu yih nazivayut giperbolichnimi kometami Vidomo sho sonyachni kometi vilitayut tilki vnaslidok gravitacijnoyi vzayemodiyi z inshim ob yektom u Sonyachnij sistemi takim yak Yupiter Prikladom cogo ye kometa C 1980 E1 orbita yakoyi bula zminena vnaslidok blizkogo prohodzhennya do Yupitera u 1980 roci Period obertannya kometi navkolo Soncya ocinyuvavsya v 7 1 miljoniv rokiv odnak vnaslidok blizkogo prohodzhennya do planeti orbita kometi zminilasya ta stala giperbolichnoyu Mizhzoryani kometi taki yak 1I Oumuamua ta Mizhzoryana kometa Borisova nikoli ne obertalisya navkolo Soncya tomu dlya vilitu iz Sonyachnoyi sistemi yim ne potribna gravitaciya inshogo tila Sonyachnoyi sistemi Viparovuvannya letkih rechovin Kometi simejstva Yupitera ta dovgoperiodichni kometi zgasayut za duzhe riznimi zakonami Kometi simejstva Yupitera aktivni protyagom zhittya blizko 10 000 rokiv abo blizko tisyachi periodiv svogo obertannya todi yak dovgoperiodichni kometi znikayut nabagato shvidshe Lishe 10 dovgoperiodichnih komet perezhivayut bilshe 50 prolotiv do perigeliyu i lishe 1 z nih perezhivayut bilshe 2000 prolotiv Zgodom bilsha chastina letyuchogo materialu sho mistitsya v yadri kometi viparovuyetsya i kometa peretvoryuyetsya na neveliku temnu grudku kamenyu abo shebenyu yaka mozhe nagaduvati asteroyid Deyaki asteroyidi na eliptichnih orbitah zaraz identifikuyutsya yak vimerli kometi Priblizno 6 navkolozemnih asteroyidiv vvazhayutsya yadrami vimerlih komet Rujnuvannya ta zitknennya Yadro deyakih komet mozhe buti krihkim cej visnovok pidtverdzhuyetsya sposterezhennyami za rozkolom komet Znachnogo kometnogo rujnuvannya zaznala kometa Shumejkeriv Levi 9 vidkrita v 1993 roci Blizke zitknennya v lipni 1992 roku rozbilo cyu kometu na shmatki i protyagom shesti dniv u lipni 1994 roku ci shmatki padali v atmosferu Yupitera vpershe astronomi sposterigali zitknennya dvoh ob yektiv u Sonyachnij sistemi Inshimi prikladami komet sho rozkololisya ye Kometa Bili sho rozkololasya v 1846 roci ta kometa sho znahodilasya v procesi rujnuvannya z 1995 po 2006 rik Pro pershe sposterezhennya rujnuvannya kometi povidomiv greckij istorik Efor she vzimku 372 373 r do n e Vvazhayetsya sho kometi rozkolyuyutsya vnaslidok mehanichnogo vplivu udaru vnutrishnogo tisku gazu abo termichnih procesiv Kometi i zgidno pripushen ye fragmentami batkivskoyi kometi Chiselne integruvannya pokazalo sho obidvi kometi buli dosit blizko z Yupiterom v sichni 1850 roku i sho do 1850 roku yihni orbiti buli majzhe identichnimi Simejstvo komet Lillera ye she odniyeyu grupoyu komet yaka ye rezultatom epizodiv fragmentaciyi ce simejstvo skladayetsya z C 1988 A1 Liller C 1996 Q1 Tabur C 2015 F3 SWAN C 2019 Y1 ATLAS ta C 2023 V5 Leonard Sposterigalosya yak deyaki kometi rozpadayutsya pid chas prohodzhennya perigeliyu zokrema taki veliki kometi yak Vesta ta Ikeya Seki Kometa Bili bula odnim iz yaskravih prikladiv takogo rujnuvannya koli vona rozpalasya na dvi chastini pid chas prohodzhennya cherez perigelij u 1846 roci Dvi kometi sho utvorilisya buli pomicheni okremo v 1852 roci ale pislya cogo yih ne sposterigali Natomist u 1872 ta 1885 rokah sposterigalisya vrazhayuchi meteorni doshi koli kometa mala b buti vidimoyu Neznachnij meteornij dosh Andromedidi vidbuvayetsya shorichno v listopadi i vin vinikaye koli Zemlya peretinaye orbitu kometi Bili Deyaki kometi mayut bilsh vrazhayuchij kinec isnuvannya voni abo padayut na Sonce abo rozbivayutsya ob planetu chi inshe tilo Zitknennya mizh kometami ta planetami abo suputnikami buli zvichajnim yavishem u rannij Sonyachnij sistemi napriklad deyaki z bagatoh krateriv na Misyaci mogli buti sprichineni zitknennyami z kometami Neshodavnye zitknennya kometi z planetoyu vidbulosya v lipni 1994 roku koli kometa Shumejkeriv Levi 9 rozpalasya na chastini j zitknulasya z Yupiterom Yavisha pov yazani z kometamiZv yazok z meteoritnimi potokami Oskilki kometa nagrivayetsya pid chas blizkih do Soncya prolotiv vidilennya gaziv z yiyi krizhanih komponentiv vivilnyaye tverdi ulamki yaki zanadto veliki shob yih mozhna bulo znesti tiskom svitla i sonyachnim vitrom Koli Zemlya prohodyachi po svoyij orbiti peretinaye ulamki kometi yaki skladayutsya zdebilshogo z dribnih zeren kam yanistogo materialu na Zemli sposterigayetsya meteornij dosh Bilsh shilni ulamki stvoryuyut shvidki j intensivni meteorni doshi a mensh shilni ulamki stvoryuyut dovshi ta mensh intensivni doshi Yak pravilo shilnist slidu ulamkiv zalezhit vid togo yak davno batkivska kometa vivilnila ulamki Meteornij potik Perseyidi napriklad vidbuvayetsya shoroku mizh 9 i 13 serpnya koli Zemlya peretinaye orbitu kometi Svifta Tuttlya A kometa Galleya napriklad ye dzherelom potoku Orionidi yakij sposterigayetsya v zhovtni Vpliv na zarodzhennya zhittya na Zemli Bagato komet i asteroyidiv zitknulisya iz Zemleyu na rannih stadiyah yiyi isnuvannya Bagato vchenih vvazhayut sho kometi yaki bombarduvali molodu Zemlyu blizko 4 milyardiv rokiv tomu prinesli velicheznu kilkist vodi yaka zaraz zapovnyuye okeani Zemli abo prinajmni znachnu yih chastinu Inshi zh vcheni stavlyat pid sumniv cyu ideyu Viyavlennya v kometah znachnoyi kilkosti organichnih molekul u tomu chisli policiklichnih aromatichnih vuglevodniv prizvelo do pripushennya sho kometi chi meteoriti mogli prinesti na Zemlyu peredvisnikiv zhittya abo navit same zhittya U 2013 roci bulo visunuto pripushennya sho zitknennya mizh kam yanistimi ta krizhanimi poverhnyami takimi yak kometi moglo prizvesti do utvorennya shlyahom udarnogo sintezu aminokislot z yakih skladayutsya bilki Shvidkist z yakoyu kometi vhodili v atmosferu u poyednanni z velichinoyu energiyi stvorenoyi pislya udaru dozvolila menshim molekulam kondensuvatisya u bilshi makromolekuli yaki posluzhili osnovoyu dlya utvorennya zhittya na Zemli U 2015 roci vcheni viyavili znachnu kilkist molekulyarnogo kisnyu v gazovih vikidah kometi 67P sho svidchit pro te sho cya molekula mozhe zustrichatisya chastishe nizh vvazhalosya i otzhe ye menshim indikatorom zhittya nizh peredbachalosya ranishe Ye pidozri sho zitknennya z kometami protyagom trivalogo periodu chasu dostavlyalo na Misyac znachnu kilkist vodi chastina yakoyi mozhlivo zbereglasya u viglyadi misyachnogo lodu Vvazhayetsya sho vpliv komet i meteoroyidiv ye prichinoyu isnuvannya tektitiv zokrema Vivchennya kometZobrazhennya kometi Cezarya na rimskij moneti Oktaviana Avgusta Tablicya kilkosti vidkritih komet po desyatilittyah Kilkist vidkritih komet po desyatilittyah 1800 1809 1810 1819 1820 1829 1830 1839 1840 1849 1850 1859 1860 1869 1870 1879 1880 1889 1890 1899 7 9 15 7 24 26 25 23 39 31 1900 1909 1910 1919 1920 1929 1930 1939 1940 1949 1950 1959 1960 1969 1970 1979 1980 1989 1990 1999 24 24 21 25 39 32 36 51 85 404 2000 2009 2010 2019 2020 2029 2030 2039 2040 2049 2050 2059 2060 2069 2070 2079 2080 2089 2090 2099 1541 531Istoriya doslidzhenRanni uyavlennya ta sposterezhennya Kometa Galleya z yavilasya v 1066 roci pered bitvoyu pri Gastingsi zobrazhennya na gobeleni z Bajye Storinka z traktatu Tiho Brage sho opisuye jogo geocentrichnu tochku zoru na Veliku kometu 1577 roku Iz starodavnih dzherel vidomo sho lyudi pomichali kometi protyagom tisyacholit Do XVI storichchya kometi zazvichaj vvazhalisya poganim znakom provisnicyami smerti koroliv chi znatnih lyudej majbutnih katastrof abo navit tlumachilisya yak napadi inshoplanetnih istot na zhiteliv Zemli Aristotel 384 322 rr do n e buv pershim vidomim vchenim yakij vikoristovuvav rizni teoriyi ta fakti sposterezhen dlya zastosuvannya poslidovnoyi strukturovanoyi kosmologichnoyi teoriyi komet Vin vvazhav sho kometi buli atmosfernimi yavishami oskilki voni mogli z yavlyatisya poza ekliptikoyu ta zminyuvati yaskravist protyagom kilkoh dniv Kometna teoriya Aristotelya vinikla na osnovi jogo sposterezhen i kosmologichnoyi teoriyi pro te sho vse v kosmosi vlashtovano v chitkij konfiguraciyi Chastinoyu ciyeyi konfiguraciyi buv chitkij podil mizh nebesnim i zemnim ta perekonannya sho kometi tisno pov yazani z ostannim Za Aristotelem kometi povinni buti vseredini sferi Misyacya ta chitko vidokremlenimi vid neba Takozh u 4 stolitti do nashoyi eri pidtrimuvav ideyu sho kometi ruhayutsya yak planeti Aristotelivska teoriya pro kometi prodovzhuvala buti zagalnoprijnyatoyu u Serednovichchi nezvazhayuchi na kilka vidkrittiv sho zaperechuyut yiyi aspekti U 1 stolitti nashoyi eri Seneka Molodshij postaviv pid sumniv logiku Aristotelya shodo komet Cherez yih regulyarnij ruh i nesprijnyatlivist do vitru voni ne mozhut buti atmosfernimi i ye bilsh postijnimi nizh mozhna podumati cherez yihni korotki spalahi na nebi Vin zaznachiv sho lishe hvosti prozori a otzhe shozhi na hmari i stverdzhuvav sho nemaye prichin obmezhuvati yih orbiti ekliptikoyu Kritikuyuchi Apolloniya Mindskogo Seneka stverdzhuvav Kometa prorizaye verhni oblasti Vsesvitu a potim staye vidimoyu koli dosyagaye najnizhchoyi tochki svoyeyi orbiti Hocha Seneka ne stvoriv vlasnoyi suttyevoyi teoriyi jogo argumenti viklikali bagato diskusij sered kritikiv Aristotelya v HVI ta XVII stolittyah U I stolitti Plinij Starshij vvazhav sho kometi pov yazani z politichnimi zavorushennyami i smertyu Plinij rozglyadav kometi yak lyudinopodibni chasto spivstavlyayuchi yihni hvosti z dovgim volossyam abo dovgoyu borodoyu Jogo sistema klasifikaciyi komet za kolorom i formoyu vikoristovuvalasya protyagom stolit V Indiyi do VI stolittya astronomi vvazhali kometi nebesnimi tilami yaki periodichno z yavlyalisya Taku tochku zoru vislovili v VI stolitti astronomi Varahamihira ta a astronom X stolittya pererahuvav nazvi ta obrahuvav priblizni periodi deyakih komet ale nevidomo yak buli provedeni ci obrahunki ta naskilki voni tochni U 1301 roci italijskij hudozhnik Dzhotto stvoriv pershe tochne zobrazhennya kometi U svoyemu tvori Pokloninnya volhviv zobrazhennya Dzhotto kometi Galleya na misci Vifleyemskoyi zirki ne malo sobi rivnih za tochnistyu azh do 19 go storichchya i bulo pereversheno lishe z vinahodom fotografiyi Astrologichni tlumachennya komet perevazhali azh do XV stolittya nezvazhayuchi na pochatki suchasnoyi astronomichnoyi nauki Kometi prodovzhuvali buti provisnicyami katastrof yak ce vidno v hronikah ta v zasterezhennyah papi Kalliksta III U 1578 roci nimeckij lyuteranskij yepiskop Andreas Celihius viznachiv kometi yak gustij dim lyudskih grihiv rozpalenij garyachim i polum yanim gnivom Verhovnogo Nebesnogo Suddi Nastupnogo roku zayaviv sho yakbi kometi buli sprichineni grihami smertnih voni b nikoli ne znikli z neba Doslidzhennya orbit Pershi sprobi vimiryati paralaks kometi Galleya buli zrobleni v 1456 roci ale vimiryuvannya buli pomilkovimi Regiomontan buv pershim hto sprobuvav obchisliti sposterigayuchi Jogo prognozi buli ne duzhe tochnimi ale voni buli zrobleni v nadiyi ociniti vidstan kometi vid Zemli U XVI stolitti Tiho Brage ta vimiryavshi paralaks Velikoyi kometi 1577 roku prodemonstruvali sho kometi povinni isnuvati poza atmosferoyu Zemli U mezhah tochnosti vimiryuvan ce oznachalo sho kometa povinna znahoditisya shonajmenshe v chotiri razi dali nizh Misyac Na osnovi sposterezhen 1664 roku Dzhovanni Borelli zapisav dovgotu ta shirotu komet yaki vin sposterigav i pripustiv sho orbiti komet mozhut buti parabolichnimi U svoyij knizi Analizator 1623 roku Galileo Galilej vidkinuv teoriyu Brage pro paralaks komet i stverdzhuvav sho voni mozhut buti prosto optichnoyu ilyuziyeyu nezvazhayuchi na neznachni osobisti sposterezhennya U 1625 roci uchen Maestlina Jogann Kepler pidtverdiv sho poglyad Brage na kometnij paralaks buv pravilnim Krim togo u 1682 roci matematik Yakob Bernulli opublikuvav traktat pro kometi U rannij novij period vivchalos astrologichne znachennya komet v medichnih disciplinah Bagato ciliteliv togo chasu vvazhali medicinu ta astronomiyu mizhdisciplinarnimi i vikoristovuvali svoyi znannya pro kometi ta inshi astrologichni znaki dlya diagnostiki ta likuvannya paciyentiv Parabolichna orbita kometi 1680 roku v Nachalah Nyutona Isaak Nyuton u svoyih Matematichnih nachalah 1687 roku doviv sho ob yekt yakij ruhayetsya pid diyeyu sili tyazhinnya povinen mati orbitu yaka maye formu odnogo z konichnih peretiniv ta prodemonstruvav sho kometi mozhut mati parabolichnu orbitu vikoristovuyuchi yak priklad kometu 1680 roku Vin opisuye kometi yak kompaktni tverdi tila sho ruhayutsya po nahilenij orbiti a yihni hvosti yak tonki potoki pari sho vipuskayutsya yihnimi yadrami pri nagrivanni Soncem Vin zaznachiv sho kometi zazvichaj z yavlyayutsya poblizu Soncya a otzhe shvidshe za vse obertayutsya navkolo nogo Pro yihnyu svitnist vin zayaviv Kometi syayut svitlom Soncya yake voni vidbivayut a yihni hvosti osvitlyuyutsya svitlom Soncya vidbitim dimom sho vinikaye z komi U 1705 roci Edmond Gallej 1656 1742 zastosuvav metod Nyutona do 23 kometnih aparicij yaki vidbulisya mizh 1337 i 1698 rokami Vin zaznachiv sho tri z nih kometi 1531 1607 i 1682 rokiv mali duzhe shozhi elementi orbiti i vin takozh zmig poyasniti neveliki vidminnosti v yihnih orbitah z tochki zoru gravitacijnih zburen sprichinenih Yupiterom i Saturnom Upevnenij sho ci tri poyavi buli troma poyavami odniyeyi kometi vin peredbachiv sho vona z yavitsya znovu v 1758 59 rokah Data povernennya kometi sprognozovana Galleyem bula piznishe utochnena grupoyu z troh francuzkih matematikiv Aleksisom Klero Zhozefom Lalandom i Nikol Rejn Lepo yaki peredbachili datu perigeliyu kometi v 1759 roci z tochnistyu do misyacya Koli kometa povernulasya yak peredbachalosya vona stala vidomoyu yak kometa Galleya Rozvitok fizichnogo rozuminnya She u XVIII stolitti deyaki vcheni visunuli pravilni gipotezi shodo fizichnogo skladu komet U 1755 roci Immanuyil Kant u svoyij visunuv gipotezu pro te sho kometi utvorilisya z pervisnoyi materiyi za mezhami vidomih planet yaka zburyuyetsya gravitaciyeyu potim ruhayetsya po orbiti iz dovilnim nahilom i chastkovo viparovuyetsya sonyachnim teplom koli prohodit poblizu perigeliyu U 1836 roci nimeckij matematik Fridrih Vilgelm Bessel sposterigayuchi potoki pari pid chas poyavi kometi Galleya v 1835 roci pripustiv sho reaktivni sili viparovuvannya materialu mozhut buti dostatno velikimi shob istotno zminiti orbitu kometi i vin stverdzhuvav sho negravitacijni ruhi kometi Enke buli rezultatom cogo yavisha U HIH stolitti astronomichna observatoriya Paduyi bula centrom sposterezhen za kometami Pid kerivnictvom Dzhovanni Santini 1787 1877 a potim i Dzhuzeppe Lorenconi 1843 1914 cya observatoriya bula prisvyachena klasichnij astronomiyi golovnim chinom obchislennyu orbit novih komet i planet z metoyu skladannya katalogu z majzhe desyati tisyach zirok Oskilki vona roztashovana v pivnichnij chastini Italiyi sposterezhennya z ciyeyi observatoriyi buli klyuchovimi dlya vstanovlennya vazhlivih geodezichnih geografichnih i astronomichnih rozrahunkiv takih yak riznicya dovgoti mizh Milanom i Paduyeyu a takozh Paduyeyu i Fiume U listuvanni pracivnikiv observatoriyi zokrema mizh Santini ta inshim astronomom Dzhuzeppe Toaldo zgaduvalosya pro vazhlivist sposterezhen za orbitami komet i planet U 1950 roci Fred Lourens Uipl pripustiv sho kometi ne ye skelyastimi ob yektami sho mistyat trohi lodu a yavlyayut soboyu krizhani ob yekti yaki mistyat trohi pilu ta kaminnya Cya model brudnoyi snizhki nezabarom stala zagalnoprijnyatoyu i zdavalosya bula pidtverdzhena sposterezhennyami kosmichnih aparativ zokrema zonda Dzhotto Yevropejskogo kosmichnogo agentstva ta radyanskih Vega 1 i Vega 2 yaki proletili cherez komu kometi Galleya u 1986 roci sfotografuvali yadro ta sposterigali strumeni materialu sho viparovuyetsya 22 sichnya 2014 roku vcheni Yevropejskogo kosmichnogo agentstva povidomili pro te sho vpershe viyavili vodyanu paru na karlikovij planeti Cerera najbilshomu ob yekti v poyasi asteroyidiv Viyavlennya bulo zrobleno za dopomogoyu kosmichnoyi observatoriyi Gershelya Znahidka ye nespodivanoyu oskilki kometi a ne asteroyidi yak pravilo vvazhayutsya takimi sho vipuskayut strumeni ta shlejfi Za slovami odnogo z uchenih mezhi mizh kometami ta asteroyidami stayut vse bilsh rozmitimi 11 serpnya 2014 roku astronomi oprilyudnili doslidzhennya vpershe vikoristovuyuchi teleskop ALMA u yakomu detalno opisano rozpodil HCN HNC H2CO a takozh pil vseredini kom komet C 2012 F6 Lemmon i C 2012 S1 ISON Kosmichni doslidzhennya Kometa Vidvidannya Primitki Nazva Rik vidkrittya Kosmichnij aparat Data Vidstan zblizhennya km 21P Dzhakobini Cinnera 1900 Mizhnarodnij doslidnik komet 1985 7800 Prolit Kometa Galleya Vidoma z davnih chasiv ne piznishe 240 r do n e periodichnist poyavi vidkrita u 1705 roci Vega 1 1986 8889 Zblizhennya Vega 2 1986 8030 Zblizhennya Sujsej 1986 151000 Zblizhennya Dzhotto 1986 596 Zblizhennya 1902 Dzhotto 1992 200 Zblizhennya 19P Borelli 1904 Deep Space 1 2001 Zblizhennya 1978 Stardast 2004 240 Zblizhennya povernennya zrazkiv na Zemlyu 9P Tempelya 1867 Dip Impakt 2005 0 Zblizhennya zitknennya specialnogo modulya udarnika z yadrom 103P Hartli 1986 Dip Impakt 2010 700 Zblizhennya 9P Tempelya 1867 Stardast 2011 181 Zblizhennya 67P Churyumova Gerasimenko 1969 Rozetta 2014 0 Vihid na orbitu yak kvazisuputnik persha v istoriyi m yaka posadka na kometu modul Fili Dokladnishe uyavlennya pro kometi astronomi otrimali zavdyaki uspishnim zblizhennyam v 1986 do kometi Galleya radyanskih kosmichnih aparativ Vega 1 Vega 2 ta yevropejskogo Dzhotto Priladi vstanovleni na cih aparatah peredali na Zemlyu zobrazhennya yadra kometi j riznomanitnih vidomostej pro yiyi obolonku Viyavilosya sho yadro kometi Galleya skladayetsya v osnovnomu zi zvichajnoyi krigi z nevelikimi vkraplennyami vuglekislih i metanovih lodiv a takozh pilovih chastok Same voni utvoryuyut obolonku kometi a z nablizhennyam yiyi do Soncya chastina z nih pid tiskom sonyachnogo vitru perehodit u hvist Yadro kometi Galleya maye nepravilnu formu jogo rozmiri dorivnyuyut kilkom kilometram 14 u dovzhinu 7 5 u shirinu obertayetsya yadro navkolo svoyeyi osi sho majzhe perpendikulyarno ploshini orbiti kometi Period obertannya dorivnyuye 53 godini Yadro kometi Tempelya 1 foto aparatu Deep Impact U 2005 roci kosmichnij aparat NASA Deep Impact nablizivsya do kometi Tempelya 1 i za dopomogoyu aparatu Impaktor sho viddilivsya vid osnovnogo KA na velicheznij shvidkosti 10 3 km s 37 000 km god zishtovhnuvsya z kometoyu protaraniv kometu ta peredav zobrazhennya yiyi poverhni Obrobka danih otrimanih pri sposterezhenni cogo zitknennya pokazala sho rechovina verhnogo sharu kometi silno vidriznyalas vid ochikuvanoyi Vvazhalosya sho yiyi yadro yavlyaye soboyu velicheznu brilu lodu iz vkraplennyam kam yanih girskih porid u viglyadi dribnih ulamkiv Naspravdi viyavilosya sho yadro kometi skladayetsya z duzhe puhkogo materialu sho nagaduye navit ne kupu shebenyu a velicheznu brilu pilu pori v yakomu stanovlyat 80 Koli vidbulosya zitknennya zonda z yadrom kometi to vikinuta rechovina zletila vuzkim visokim stovpom Take mozhlivo lishe pri duzhe puhkomu j legkomu grunti Rezultati cogo efektnogo eksperimentu v kosmosi priveli do poyavi novoyi modeli budovi yadra komet U minulomu yadro vvazhali zabrudnenoyu snizhnoyu kuleyu abo zasnizhenoyu kam yanoyu briloyu a teper jogo rozglyadayut yak dosit puhke tilo trohi podovzhenoyi formi sho skladayetsya z pilu Zalishayetsya nezrozumilim yak u takij puhnatij substanciyi mozhut zberigatisya krateri pagorbi j rizki ustupi poverhni yaki chitko vidni na znimkah yadra kometi Tempelya 1 otrimanih yak iz samoyi stanciyi Deep Impact tak i z udarnogo aparata sho peredav ostanni zobrazhennya nezadovgo do zitknennya Na cih dokladnih znimkah vidno sho poverhnya ne zgladzhena j ne pokrita pilom vona maye dosit virazni rizki formi relyefu j viglyadaye priblizno tak samo yak poverhnya Misyacya z bezlichchyu krateriv i nevelikih pagorbiv Takozh v istoriyu uvijshla misiya Yevropejskogo kosmichnogo agentstva do kometi Churyumova Gerasimenko yaka bula vidkrita v 1969 roci spivrobitnikom Kiyivskogo universitetu Klimom Ivanovichem Churyumovim ta aspirantkoyu Svitlanoyu Ivanivnoyu Gerasimenko Cej novij etap u vivchenni komet pochavsya v 2004 roci iz zapusku zondu Rozetta Vin stav pershim shtuchnim suputnikom kometi i priblizno dva roki ruhavsya razom z neyu fiksuyuchi vidomosti pro te yak u miru nablizhennya do Soncya nagrivayetsya poverhnya kometnogo yadra vikidayuchi rechovinu z yakogo vinikaye j virostaye gazovo pilovij hvist Stanciya pidijshla do kometi u 2014 koli vona bula daleko vid Soncya ta she ne mala hvosta Potim vid stanciyi viddilivsya nevelikij posadkovij modul Fila i vpershe v istoriyi zdijsniv posadku na kometne yadro Proces posadki na kometu shozhij skorishe na stikuvannya kosmichnih aparativ a ne na prizemlennya Shvidkist posadkovogo modulya zmenshuyetsya do 0 7 m s sho menshe shvidkosti pishohoda Adzhe sila tyazhinnya na kometnomu yadri diametr yakogo dorivnyuye 5 km zovsim nevelika i aparat mozhe prosto vidskochiti vid poverhni nazad u kosmos yaksho bude ruhatisya zanadto shvidko Pislya zitknennya z kometoyu posadkovij modul prikripivsya suhoputnim yakorem sho nagaduye garpun Nadali yakir uderzhuvav jogo na kometi koli toj pochav burinnya poverhni miniatyurnoyu burovoyu ustanovkoyu Otrimanij zrazok rechovini proanalizovanij mini laboratoriyeyu sho perebuvav useredini modulya Fila Videokamera ustanovlena zovni pokazala landshaft kometnogo yadra j te sho vidbuvayetsya na nomu pri vikidah gazovih strumeniv z nadr Nastilki dokladna informaciya nadijshla vpershe j daye poyasnennya tomu yak ulashtovano i z chogo skladayetsya kometne yadro Kometi i planetiMasa kometi priblizno v milyard raziv mensha za masu Zemli 5 9737 1025 kg a shilnist rechovini hvostiv komet nablizhayetsya do nulya Hvosti nebesnih gostej majzhe ne vplivayut na planeti Sonyachnoyi sistemi U travni 1910 Zemlya prohodila kriz hvist kometi Galleya niyakih pov yazanih z cim zmin na planeti ta v rusi planeti ne vidmicheno Zitknennya velikoyi kometi z planetoyu prizvodit do velikomasshtabnih naslidkiv v atmosferi magnitosferi klimati ostannoyi Garnim i dosit yakisno doslidzhenim prikladom takogo zitknennya bulo zitknennya ulamkiv kometi Shumejkeriv Levi 9 z Yupiterom v lipni 1994 roku Cya kometa pidijshla zanadto blizko do Yupitera j bula poprostu rozirvana jogo gravitacijnim polem na 23 fragmenti rozmirom do 2 km Ci ulamki roztyagnuvshis v odnu liniyu 1 1 mln km ce vtroye bilshe nizh vid Zemli do Misyacya prodovzhuvali svij polit nazustrich Yupiterovi poki ne zishtovhnulisya z nim Cilij tizhden z 16 po 22 lipnya 1994 roku trivav kometopad Odin za odnim vidbuvalisya gigantski spalahi koli chergovij ulamok kometi vhodiv v atmosferu Yupitera z gigantskoyu shvidkistyu 64 km s 230 tisyach km god U procesi padinnya porushennya v strukturi radiacijnih poyasiv navkolo planeti dosyagli takogo stupenya sho nad Yupiterom z yavilosya duzhe intensivne polyarne syajvo Kometi v kulturiZobrazhennya komet u masovij kulturi micno vkorinene v davnij zahidnij tradiciyi rozglyadati kometi yak provisnikiv zagibeli ta yak oznaki zmin Odna tilki kometa Galleya viklikala bezlich sensacijnih publikacij riznogo rodu pri kozhnij svoyij povtornij poyavi Bulo osoblivo vidznacheno sho narodzhennya ta smert deyakih vidatnih lyudej zbiglisya z okremimi poyavami kometi napriklad z pismennikami Markom Tvenom yakij pravilno pripustiv sho vin pide z kometoyu u 1910 roci ta Yudoroyu Velti zhittyu yakogo prisvyatila pisnyu U minuli chasi yaskravi kometi chasto viklikali paniku ta isteriku sered naselennya oskilki vvazhalisya poganoyu prikmetoyu She pid chas prohodzhennya kometi Galleya v 1910 roci Zemlya projshla kriz hvist kometi i pomilkovi povidomlennya v gazetah viklikali poboyuvannya sho cian u hvosti mozhe otruyiti miljoni todi yak poyava kometi Gejla Boppa v 1997 roci sprovokuvala masove samogubstvo kultu Nebesnih vorit U naukovij fantastici zitknennya z kometami zobrazhuvalosya yak zagroza yaku podolano tehnologiyami ta geroyizmom yak u filmah 1998 roku Zitknennya z bezodneyu ta Armageddon abo yak triger globalnogo apokalipsisu Molot Lyucifera 1979 chi zombi Nich kometi 1984 V animacijnomu seriali Avatar Ostannij zahisnik zobrazheno vigadanu kometu Sozina yaka prohodit poblizu Zemli kozhni sto rokiv ta nadilyaye magiv Vognyu nadzvichajnoyu siloyu U romani Zhulya Verna Na kometi grupa lyudej opinilasya na kometi sho obertayetsya navkolo Soncya a velika kosmichna ekspediciya z ekipazhem vidviduye kometu Galleya v romani sera Artura K Klarka 2061 Tretya Odisseya Div takozhSpisok dovgoperiodichnih komet Spisok korotkoperiodichnih komet C 2009 R1 MakNota Kometa Bieli Kometa Galleya Kometa Gejla Boppa Kometa Donati Kometa Krommelina Kometi MakNota Kometa OtermaVinoskiK I Churyumov Kometi Enciklopediya suchasnoyi Ukrayini red kol I M Dzyuba ta in NAN Ukrayini NTSh K Institut enciklopedichnih doslidzhen NAN Ukrayini 2014 T 14 Kol Kos 767 s ISBN 978 966 02 7304 7 Kometa Slovar ukrayinskoyi movi v 4 t za red Borisa Grinchenka K Kievskaya starina 1907 1909 Randall Lisa 2015 Dark Matter and the Dinosaurs The Astounding Interconnectedness of the Universe angl New York Ecco HarperCollins Publishers s 104 105 ISBN 978 0 06 232847 2 Comets Discovered Minor Planet Center Procitovano 27 kvitnya 2021 Erickson Jon 2003 Asteroids Comets and Meteorites Cosmic Invaders of the Earth The Living Earth angl New York Infobase s 123 ISBN 978 0 8160 4873 1 Couper Heather ta in 2014 The Planets The Definitive Guide to Our Solar System angl London Dorling Kindersley s 222 ISBN 978 1 4654 3573 6 Licht A 1999 The Rate of Naked Eye Comets from 101 BC to 1970 AD Icarus 137 2 355 356 Bibcode 1999Icar 137 355L doi 10 1006 icar 1998 6048 Touchdown Rosetta s Philae Probe Lands on Comet www esa int angl YeKA 12 listopada 2014 Procitovano 11 grudnya 2017 Shulman L M 2003 Visnik astronomichnoyi shkoli Tom 4 2 Golovna astronomichna observatoriya NAN Ukrayini s 43 ISSN 1607 2855 Brown John C Carlson Robert W Toner Mark P 2015 The Astrophysical Journal DESTRUCTION AND OBSERVATIONAL SIGNATURES OF SUN IMPACTING COMETS angl The American Astronomical Society doi 10 1088 0004 Hughes D W 1991 On hyperbolic comets angl Journal of the British Astronomical Association Bibcode 1991JBAA 101 119H Oort Cloud NASA Science science nasa gov amer NASA Procitovano 31 travnya 2024 Elements Comet angl Baza danih NASA Arhiv originalu za 20 serpnya 2011 Procitovano 11 lyutogo 2010 FEDOR ALEKSANDROVICh BREDIHIN PDF ros Irkutskij nacionalnyj issledovatelskij tehnicheskij universitet Science Daily angl Royal Astronomical Society RAS Arhiv originalu za 24 grudnya 2014 Procitovano 22 grudnya 2015 ros Enciklopediya Krugosvet Arhiv originalu za 10 veresnya 2017 Gnedin Yu N ros Arhiv originalu za 10 veresnya 2017 Procitovano 9 veresnya 2017 Greenberg J Mayo 1998 Making a comet nucleus ui adsabs harvard edu angl Astronomy and Astrophysics s 375 380 Bibcode 1998A amp A 330 375G starryskies com angl Arhiv originalu za 29 sichnya 2013 Procitovano 26 kvitnya 2024 Johnson Joseph 10 lyutogo 1768 Letter to Eleazar Wheelock angl doi 10 1349 ddlp 625 Procitovano 26 kvitnya 2024 Meech Karen 24 travnya 1997 1997 Apparition of Comet Hale Bopp What We Can Learn from Bright Comets psrd hawaii edu angl Stardust NASA s Comet Sample Return Mission solarsystem nasa gov angl NASA Procitovano 26 kvitnya 2024 Elsila J E Glavin D P Dworkin J P 1 zhovtnya 2009 Cometary glycine detected in samples returned by Stardust Meteoritics and Planetary Science angl T 44 s 1323 1330 doi 10 1111 j 1945 5100 2009 tb01224 x ISSN 1086 9379 Procitovano 26 kvitnya 2024 Callahan Michael P Smith Karen E Cleaves H James Ruzicka Josef Stern Jennifer C Glavin Daniel P House Christopher H Dworkin Jason P 23 serpnya 2011 Carbonaceous meteorites contain a wide range of extraterrestrial nucleobases Proceedings of the National Academy of Sciences angl T 108 34 s 13995 13998 doi 10 1073 pnas 1106493108 ISSN 0027 8424 PMC 3161613 PMID 21836052 Procitovano 26 kvitnya 2024 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite news title Shablon Cite news cite news a Obslugovuvannya CS1 Storinki z PMC z inshim formatom posilannya www nasa gov angl NASA Arhiv originalu za 26 kvitnya 2020 Weaver H A Feldman P D A Hearn M F Arpigny C Brandt J C Festou M C Haken M McPhate J B Stern S A 28 bereznya 1997 The Activity and Size of the Nucleus of Comet Hale Bopp C 1995 O1 Science angl T 275 5308 s 1900 1904 doi 10 1126 science 275 5308 1900 ISSN 0036 8075 Procitovano 26 kvitnya 2024 Hanslmeier Arnold 2009 Habitability and cosmic catastrophes Advances in astrobiology and biogeophysics angl Berlin Springer Bibcode 2009hcc book H doi 10 1007 978 3 540 76945 3 ISBN 978 3 540 76944 6 Fernandez Yanga R 1 zhovtnya 2000 The Nucleus of Comet Hale Bopp C 1995 O1 Size and Activity Earth Moon and Planets angl T 89 1 s 3 25 doi 10 1023 A 1021545031431 ISSN 1573 0794 Procitovano 26 kvitnya 2024 Jewitt David kviten 2003 The Cometary Nucleus angl Department of Earth and Space Sciences UCLA Procitovano 26 kvitnya 2024 SOHO s new catch its first officially periodic comet www esa int angl YeKA Procitovano 26 kvitnya 2024 Sagan Carl Druyan Ann 6 lipnya 2011 Comet angl Random House Publishing Group ISBN 978 0 307 80105 0 Britt D T Consolmagno G J Merline W J 1 bereznya 2006 Small Body Density and Porosity New Data New Insights angl s 2214 Procitovano 26 kvitnya 2024 Veverka J 1 sichnya 1984 Planetary geology in the 1980s angl Procitovano 26 kvitnya 2024 Whitman Kathryn Morbidelli Alessandro Jedicke Robert 1 lipnya 2006 The size frequency distribution of dormant Jupiter family comets Icarus T 183 1 s 101 114 doi 10 1016 j icarus 2006 02 016 ISSN 0019 1035 Procitovano 26 kvitnya 2024 Rosetta and Philae find comet not magnetised www esa int angl YeKA Procitovano 26 kvitnya 2024 Schiermeier Quirin 14 kvitnya 2015 Rosetta s comet has no magnetic field Nature angl doi 10 1038 nature 2015 17327 ISSN 1476 4687 Procitovano 26 kvitnya 2024 NASA Instrument on Rosetta Makes Comet Atmosphere Discovery www nasa jpl gov amer 2 chervnya 2015 Procitovano 26 kvitnya 2024 Feldman Paul D A Hearn Michael F Bertaux Jean Loup Feaga Lori M Parker Joel Wm Schindhelm Rebecca Steffl Andrew J Stern S Alan Weaver Harold A 1 listopada 2015 Measurements of the near nucleus coma of comet 67P Churyumov Gerasimenko with the Alice far ultraviolet spectrograph on Rosetta Astronomy and Astrophysics T 583 s A8 doi 10 1051 0004 6361 201525925 ISSN 0004 6361 Procitovano 26 kvitnya 2024 Science on the surface of a comet www esa int angl YeKA Procitovano 26 kvitnya 2024 Bibring J P Taylor M G G T Alexander C Auster U Biele J Finzi A Ercoli Goesmann F Klingelhoefer G Kofman W 31 lipnya 2015 Philae s First Days on the Comet Science angl T 349 6247 s 493 493 doi 10 1126 science aac5116 ISSN 0036 8075 Procitovano 26 kvitnya 2024 Sagdeev R Z Elyasberg P E Moroz V I 1988 01 Is the nucleus of comet Halley a low density body Nature angl T 331 6153 s 240 242 doi 10 1038 331240a0 ISSN 1476 4687 Procitovano 26 kvitnya 2024 planetary org angl 6 sichnya 2009 Arhiv originalu za 12 lyutogo 2006 Procitovano 26 kvitnya 2024 Comet vital statistics www esa int angl YeKA Procitovano 26 kvitnya 2024 Determining the mass of comet 67P C G Rosetta ESA s comet chaser blogs esa int amer YeKA Procitovano 26 kvitnya 2024 Hubble s Last Look at Comet ISON Before Perihelion European Space Agency 19 listopada 2013 Procitovano 20 listopada 2013 Clay Sherrod P amp Koed Thomas L 7 kvitnya A Complete Manual of Amateur Astronomy Tools and Techniques for Astronomical Observations angl Courier Corporation s 66 ISBN 978 0 486 15216 5 Combi Michael R 2004 Comets II PDF angl University of Arizona Press s 523 548 Bibcode 2004come book 523C doi 10 2307 j ctv1v7zdq5 34 Arhiv originalu PDF za 15 bereznya 2007 Morris Charles S Comet Definitions angl Michael Gallagher Procitovano 31 serpnya 2013 Lallement Rosine ta in 2002 The Shadow of Comet Hale Bopp in Lyman Alpha Earth Moon and Planets 90 1 67 76 Bibcode 2002EM amp P 90 67L doi 10 1023 A 1021512317744 Jewitt David The Splintering of Comet 17P Holmes During a Mega Outburst angl University of Hawaii Procitovano 30 serpnya 2013 Kronk Gary W Gary W Kronk s Cometography Arhiv originalu za 17 travnya 2011 Procitovano 30 serpnya 2013 Brinkworth Carolyn amp Thomas Claire Comets angl University of Leicester Procitovano 31 lipnya 2013 Pasachoff Jay M 2000 A field guide to the stars and planets angl Houghton Mifflin s 75 ISBN 978 0 395 93432 6 Jewitt David Comet Holmes Bigger Than The Sun angl Institute for Astronomy at the University of Hawaii Procitovano 31 lipnya 2013 Lisse C M ta in 1996 Discovery of X ray and Extreme Ultraviolet Emission from Comet C Hyakutake 1996 B2 Science 274 5285 205 Bibcode 1996Sci 274 205L doi 10 1126 science 274 5285 205 Lisse C M ta in 2001 Charge Exchange Induced X Ray Emission from Comet C 1999 S4 LINEAR Science 292 5520 1343 8 Bibcode 2001Sci 292 1343L doi 10 1126 science 292 5520 1343 PMID 11359004 Gringauz K I ta in 15 travnya 1986 First in situ plasma and neutral gas measurements at comet Halley Nature 321 282 285 Bibcode 1986Natur 321 282G doi 10 1038 321282a0 Neubauer F M ta in lyutogo 1993 First results from the Giotto magnetometer experiment during the P Grigg Skjellerup encounter Astronomy amp Astrophysics 268 2 L5 L8 Bibcode 1993A amp A 268L 5N Gunell H ta in November 2018 The infant bow shock a new frontier at a weak activity comet PDF Astronomy amp Astrophysics 619 L2 Bibcode 2018A amp A 619L 2G doi 10 1051 0004 6361 201834225 PDF originalu za 30 kvitnya 2019 Cochran Anita L Levison Harold F Stern S Alan Duncan Martin J 1 grudnya 1995 The Discovery of Halley sized Kuiper Belt Objects Using the Hubble Space Telescope The Astrophysical Journal angl T 455 s 342 doi 10 1086 176581 ISSN 0004 637X Procitovano 27 kvitnya 2024 Cochran Anita L Levison Harold F Tamblyn Peter Stern S Alan Duncan Martin J 10 serpnya 1998 The Calibration of the ITAL Hubble Space Telescope ITAL Kuiper Belt Object Search Setting the Record Straight The Astrophysical Journal angl T 503 1 s L89 L93 doi 10 1086 311515 Procitovano 27 kvitnya 2024 Brown Michael E Kulkarni Shrinivas R Liggett Timothy J 20 listopada 1997 An Analysis of the Statistics of the ITAL Hubble Space Telescope ITAL Kuiper Belt Object Search The Astrophysical Journal angl T 490 1 s L119 L122 doi 10 1086 311009 Procitovano 27 kvitnya 2024 Jewitt David Luu Jane Chen Jun 1 veresnya 1996 The Mauna Kea Cerro Tololo MKCT Kuiper Belt and Centaur Survey The Astronomical Journal angl T 112 s 1225 doi 10 1086 118093 ISSN 0004 6256 Procitovano 27 kvitnya 2024 Enciklopediya Krugosvet Universalnaya nauchno populyarnaya onlajn enciklopediya ros Procitovano 28 kvitnya 2024 81P Wild Wild 2 NASA Science science nasa gov amer Procitovano 28 kvitnya 2024 Kenneth R Lang 2011 The Cambridge Guide to the Solar System angl Cambridge University Press s 422 ISBN 978 1 139 49417 5 Nemiroff R Bonnell J eds 29 chervnya 2013 PanSTARRS The Anti Tail Comet Astronomy Picture of the Day angl Procitovano 28 kvitnya 2024 Biermann L 1 bereznya 1963 The plasma tails of comets and the interplanetary plasma Space Science Reviews angl T 1 3 s 553 553 doi 10 1007 BF00225271 ISSN 1572 9672 Procitovano 28 kvitnya 2024 Carroll Bradley W Ostlie Dale A 1996 An introduction to modern astrophysics angl Reading Mass Addison Wesley Pub s 864 874 ISBN 978 0 201 54730 6 Eyles C J Harrison R A Davis C J Waltham N R Shaughnessy B M Mapson Menard H C A Bewsher D Crothers S R Davies J A 1 lyutogo 2009 The Heliospheric Imagers Onboard the STEREO Mission Solar Physics angl T 254 2 s 387 445 doi 10 1007 s11207 008 9299 0 ISSN 1573 093X Procitovano 28 kvitnya 2024 The European Space Agency 29 sichnya 2013 When a planet behaves like a comet angl Procitovano 28 kvitnya 2024 Kramer Miriam 30 sichnya 2013 Venus Can Have Comet Like Atmosphere https www space com angl Procitovano 28 kvitnya 2024 Comets and Jets Hubblesite org angl 12 listopada 2013 Baldwin Emily 11 listopada 2010 Astronomy Now Arhiv originalu za 17 grudnya 2013 Chang Kenneth 18 listopada 2010 Comet Hartley 2 Is Spewing Ice NASA Photos Show The New York Times angl Arhiv originalu za 1 sichnya 2022 Duncan M Quinn T Tremaine S 1 travnya 1988 The Origin of Short Period Comets The Astrophysical Journal angl T 328 s L69 doi 10 1086 185162 ISSN 0004 637X Procitovano 23 kvitnya 2024 Delsemme A H 1998 Our Cosmic Origins From the Big Bang to the Emergence of Life and Intelligence angl Cambridge University Press ISBN 978 0 521 79480 0 Wilson H C 1 listopada 1909 The Comet Families of Saturn Uranus and Neptune Popular Astronomy T 17 s 629 633 ISSN 0197 7482 Procitovano 23 kvitnya 2024 angl Arhiv originalu za 29 lipnya 2013 Procitovano 23 kvitnya 2024 angl Arhiv originalu za 5 serpnya 2013 Procitovano 23 kvitnya 2024 Duncan Martin J 1 lipnya 2008 Dynamical Origin of Comets and Their Reservoirs Space Science Reviews angl T 138 1 s 109 126 doi 10 1007 s11214 008 9405 5 ISSN 1572 9672 Procitovano 23 kvitnya 2024 Jewitt David C 1 lyutogo 2002 From Kuiper Belt Object to Cometary Nucleus The Missing Ultrared Matter The Astronomical Journal angl T 123 2 s 1039 doi 10 1086 338692 ISSN 1538 3881 Procitovano 23 kvitnya 2024 Small Body Database Query ssd jpl nasa gov angl Procitovano 23 kvitnya 2024 Andrews Robin George 18 listopada 2022 The Mysterious Comets That Hide in the Asteroid Belt The New York Times amer ISSN 0362 4331 Procitovano 23 kvitnya 2024 Comets Astronomy 801 Planets Stars Galaxies and the Universe www e education psu edu angl Procitovano 23 kvitnya 2024 Koupelis Theo 26 sichnya 2010 In Quest of the Solar System angl Jones amp Bartlett Publishers ISBN 978 0 7637 9477 4 web archive org angl 19 sichnya 2013 Procitovano 23 kvitnya 2024 Oort J H 1 sichnya 1950 The structure of the cloud of comets surrounding the Solar System and a hypothesis concerning its origin Bulletin of the Astronomical Institutes of the Netherlands T 11 s 91 110 ISSN 0365 8910 Procitovano 23 kvitnya 2024 Hanslmeier Arnold 14 listopada 2008 Habitability and Cosmic Catastrophes angl Springer Science amp Business Media ISBN 978 3 540 76945 3 What is A Short Period Comet Less than 200 Year Orbital Cycle Planet Facts amer 12 veresnya 2011 Procitovano 23 kvitnya 2024 spaceobs org angl Arhiv originalu za 19 bereznya 2012 Procitovano 30 kvitnya 2024 angl NASA Arhiv originalu za 30 kvitnya 2013 Procitovano 30 kvitnya 2024 Joardar S Bhattacharya A B Bhattacharya R 15 kvitnya 2008 Astronomy and Astrophysics angl Jones amp Bartlett Learning ISBN 978 0 7637 7786 9 McGlynn Thomas A Chapman Robert D 1 listopada 1989 On the Nondetection of Extrasolar Comets The Astrophysical Journal T 346 s L105 doi 10 1086 185590 ISSN 0004 637X Procitovano 30 kvitnya 2024 Duncan Martin J 1 lipnya 2008 Dynamical Origin of Comets and Their Reservoirs Space Science Reviews angl T 138 s 109 126 doi 10 1007 s11214 008 9405 5 ISSN 0038 6308 Procitovano 30 kvitnya 2024 Oort Cloud Facts NASA Science science nasa gov amer Procitovano 30 kvitnya 2024 Randall Lisa 2015 Dark matter and the dinosaurs The astounding interconnectedness of the universe angl HarperCollins Ecco Press s 115 ISBN 978 0 06 232847 2 Hills J G 1 listopada 1981 Comet showers and the steady state infall of comets from the Oort cloud The Astronomical Journal angl T 86 s 1730 1740 doi 10 1086 113058 ISSN 0004 6256 Procitovano 30 kvitnya 2024 Levison Harold F Dones Luke Duncan Martin J kviten 2001 The Origin of Halley Type Comets Probing the Inner Oort Cloud The Astronomical Journal angl T 121 4 s 2253 2267 doi 10 1086 319943 ISSN 0004 6256 Procitovano 30 kvitnya 2024 Planetary Sciences American and Soviet Research angl Washington National Academy Press 1991 ISBN 0 309 04333 6 Ferna ndez Julia A 1997 PDF angl Montevideo Departamento de Astronomi a Facultad de Ciencias s 106 118 Arhiv originalu PDF za 24 lipnya 2012 Space com Space Reference Space Reference Opik E J 1 bereznya 1966 Sun Grazing Comets and Tidal Disruption Irish Astronomical Journal angl T 7 s 141 ISSN 0021 1052 Procitovano 16 kvitnya 2024 Bailey M E Chambers J E Hahn G 1 kvitnya 1992 Origin of sungrazers A frequent cometary end state Astronomy and Astrophysics angl T 257 s 315 322 ISSN 0004 6361 Procitovano 16 kvitnya 2024 Ohtsuka Katsuhito Nakano Syuichi Yoshikawa Makoto 1 lyutogo 2003 On the Association among Periodic Comet 96P Machholz Arietids the Marsden Comet Group and the Kracht Comet Group Publications of the Astronomical Society of Japan angl T 55 s 321 324 doi 10 1093 pasj 55 1 321 ISSN 0004 6264 Procitovano 16 kvitnya 2024 Yeomans Donald K kviten 2007 Great Comets in History ssd jpl nasa gov angl NASA Famighetti Robert 1996 The World Almanac and Book of Facts angl Newspaper Enterprise Association 1995 ISBN 9780886877804 Atkinson Nancy 25 veresnya 2012 New Sun Skirting Comet Could Provide Dazzling Display in 2013 Universe Today amer Procitovano 16 kvitnya 2024 C 1975 V1 West cometography com angl Procitovano 16 kvitnya 2024 angl Arhiv originalu za 19 sichnya 2007 29P Schwassmann Wachmann 1 cometography com angl Procitovano 16 kvitnya 2024 95P Chiron cometography com angl Procitovano 16 kvitnya 2024 137P Shoemaker Levy 2 cometography com angl Procitovano 16 kvitnya 2024 Horner J Evans N W Bailey M E 2004 11 Simulations of the population of Centaurs I The bulk statistics Monthly Notices of the Royal Astronomical Society angl T 354 3 s 798 810 doi 10 1111 j 1365 2966 2004 08240 x Procitovano 16 kvitnya 2024 Pappalardo Bob amp Spiker Linda 15 bereznya 2009 Cassini Proposed Extended Extended Mission XXM angl Lunar and Planetary Institute Hughes D W 1991 On hyperbolic comets Journal of the British Astronomical Association 101 119 Bibcode 1991JBAA 101 119H output Barycentric Osculating Orbital Elements for Comet C 1980 E1 angl Procitovano 9 bereznya 2011 Whitman K ta in 2006 The size frequency distribution of dormant Jupiter family comets Icarus 183 1 101 114 arXiv astro ph 0603106v2 Bibcode 2006Icar 183 101W doi 10 1016 j icarus 2006 02 016 Lyzenga Greg 16 listopada 1998 If comets melt why do they seem to last for long periods of time Scientific American angl Procitovano 13 serpnya 2013 Bottke William F Jr amp Levison Harold F 2002 Evolution of Comets into Asteroids PDF Asteroids III 669 Bibcode 2002aste book 669W PDF originalu za 2 lyutogo 2004 McFadden L A 1994 The Comet Asteroid Transition Recent Telescopic Observations U Milani Andrea Di Martino Michel Cellino A red Asteroids Comets Meteors 1993 Proceedings of the 160th Symposium of the International Astronomical Union Held in Belgirate Italy June 14 18 1993 angl T 160 Springer s 95 Bibcode 1994IAUS 160 95M McFadden L A ta in February 1993 The enigmatic object 2201 Oljato Is it an asteroid or an evolved comet Journal of Geophysical Research 98 E2 3031 3041 Bibcode 1993JGR 98 3031M doi 10 1029 92JE01895 Whitehouse David 26 lipnya 2002 Astronomers see comet break up BBC News angl Kronk Gary W Gary W Kronk s Cometography Arhiv originalu za 9 travnya 2008 Procitovano 27 kvitnya 2009 Comet Shoemaker Levy Background angl NASA Procitovano 23 veresnya 2013 Whitney Clavin 10 travnya 2006 Spitzer Telescope Sees Trail of Comet Crumbs angl Procitovano 16 serpnya 2013 Yeomans Donald K April 2007 Great Comets in History ssd jpl nasa gov angl NASA JPL Procitovano 16 serpnya 2013 PDF angl Lunar and Planetary Institute Bibcode 2004come book 301B doi 10 2307 j ctv1v7zdq5 25 Arhiv originalu PDF za 18 bereznya 2009 Pittichova Jand ta in 2003 Are Comets 42P Neujmin 3 and 53P Van Biesbroeck Parts of one Comet Bulletin of the American Astronomical Society 35 1011 Bibcode 2003DPS 35 4705P Sekanina Zdenek Kracht Rainer 1 travnya 2016 Pairs and Groups of Genetically Related Long period Comets and Proposed Identity of the Mysterious Lick Object of 1921 The Astrophysical Journal 823 1 2 26 pages arXiv 1510 06445 Bibcode 2016ApJ 823 2S doi 10 3847 0004 637X 823 1 2 de la Fuente Marcos Carlos de la Fuente Marcos Raul 27 listopada 2023 Second generation Fragments of a Comet Split in the Making The Liller Family Comets Research Notes of the American Astronomical Society 7 11 249 3 pages Bibcode 2023RNAAS 7 249D doi 10 3847 2515 5172 ad0f27 angl Meteor Showers Online Arhiv originalu za 22 sichnya 2013 Procitovano 27 kvitnya 2009 SOHO analyses a kamikaze comet angl YeKA 23 lyutogo 2001 Procitovano 30 serpnya 2013 Comet Shoemaker Levy 9 Collision with Jupiter angl National Space Science Data Center Procitovano 30 serpnya 2013 Sagan ta Druyan 1997 Lyzenga Gregory A 20 veresnya 1999 What causes a meteor shower Scientific American angl Procitovano 21 listopada 2019 Jaggard Victoria 7 lyutogo 2019 National Geographic angl Arhiv originalu za 7 travnya 2019 Procitovano 21 listopada 2019 angl Meteor Showers Online Arhiv originalu za 24 lipnya 2013 Procitovano 31 lipnya 2013 Meteors and Meteor Showers angl United States National Weather Service Procitovano 21 listopada 2019 Muir Hazel 25 veresnya 2007 Earth s water brewed at home not in space New Scientist angl Procitovano 30 serpnya 2013 Clavin Whitney 10 lyutogo 2015 Why Comets Are Like Deep Fried Ice Cream angl NASA Procitovano 10 lyutogo 2015 Fernandez Julio A 2006 Comets angl Springer s 315 ISBN 978 1 4020 3495 4 Martins Zita ta in 2013 Shock synthesis of amino acids from impacting cometary and icy planet surface analogues Nature Geoscience 6 12 1045 1049 Bibcode 2013NatGe 6 1045M doi 10 1038 ngeo1930 Astrobiology Magazine amer 18 zhovtnya 2019 Arhiv originalu za 8 bereznya 2021 Procitovano 1 grudnya 2019 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite web title Shablon Cite web cite web a Obslugovuvannya CS1 Storinki z posilannyami na dzherela sho mayut nepridatni URL posilannya Oregonian 29 Oct 2015 Comet s oxygen shakes theories on solar system p A5 Water Discovered in Apollo Moon Rocks Likely Came from Comets angl NASA Procitovano 7 veresnya 2013 angl Museum Victoria Arhiv originalu za 26 lipnya 2008 Procitovano 7 veresnya 2013 Elements comet JPL Solar System Dynamics NASA NASA angl Arhiv originalu za 20 serpnya 2011 Procitovano 11 lyutogo 2010 angl Cambridge University Library Arhiv originalu za 5 zhovtnya 2013 Procitovano 14 serpnya 2013 8 lipnya 2008 Comet lore A brief history of Halley s Comet angl Procitovano 14 serpnya 2013 Sagan ta Druyan 1997 Heidarzadeh Tofigh 2008 A History of Physical Theories of Comets From Aristotle to Whipple angl Springer Science Business Media s 1 ISBN 978 1 4020 8323 5 LCCN 2008924856 Sagan ta Druyan 1997 s 48 Barker Peter amp Goldstein Bernard R September 1988 The role of comets in the Copernican revolution Studies in History and Philosophy of Science Part A 19 3 299 319 Bibcode 1988SHPSA 19 299B doi 10 1016 0039 3681 88 90002 7 Sagan ta Druyan 1997 s 26 Sagan ta Druyan 1997 s 26 27 Heidarzadeh Tofigh 23 travnya 2008 A History of Physical Theories of Comets From Aristotle to Whipple angl Springer Science amp Business Media ISBN 978 1 4020 8323 5 Barker Peter amp Goldstein Bernard R September 1988 The role of comets in the Copernican revolution Studies in History and Philosophy of Science Part A 19 3 299 319 Bibcode 1988SHPSA 19 299B doi 10 1016 0039 3681 88 90002 7 Hellman C Doris 1971 The Comet of 1577 Its Place in the History of Astronomy Columbia University Studies in the Social Sciences No 510 AMS Press s 36 ISBN 0 404 51510 X LCCN 72 110569 Brandt John C Chapman Robert D 11 bereznya 2004 Introduction to Comets angl Cambridge University Press s 6 11 ISBN 978 0 521 00466 4 Kelley David H amp Milone Eugene F 2011 Exploring Ancient Skies A Survey of Ancient and Cultural Astronomy angl vid 2nd Springer Science Business Media s 293 Bibcode 2011eas book K doi 10 1007 978 1 4419 7624 6 ISBN 978 1 4419 7624 6 OCLC 710113366 Sharma S D 1987 Periodic Nature of Cometary Motions as Known to Indian Astronomers Before Eleventh Century A D International Astronomical Union Colloquium angl 91 109 112 doi 10 1017 S0252921100105925 ISSN 0252 9211 Olson Roberta J M 1984 And They Saw Stars Renaissance Representations of Comets and Pretelescopic Astronomy Art Journal 44 3 216 224 doi 10 2307 776821 JSTOR 776821 Olson Roberta J M 1984 And They Saw Stars Renaissance Representations of Comets and Pretelescopic Astronomy Art Journal 44 3 216 224 doi 10 2307 776821 JSTOR 776821 Sagan ta Druyan 1997 s 32 33 Sagan ta Druyan 1997 s 36 Brandt John C Chapman Robert D 11 bereznya 2004 Introduction to Comets angl Cambridge University Press s 6 11 ISBN 978 0 521 00466 4 Barker Peter 1 chervnya 2002 Constructing Copernicus Perspectives on Science 10 2 208 227 doi 10 1162 106361402321147531 ISSN 1063 6145 A Brief History of Comets I until 1950 angl European Southern Observatory Procitovano 14 serpnya 2013 Boschiero Luciano February 2009 Giovanni Borelli and the Comets of 1664 65 Journal for the History of Astronomy 40 1 11 30 Bibcode 2009JHA 40 11B doi 10 1177 002182860904000103 Brandt John C Chapman Robert D 11 bereznya 2004 Introduction to Comets angl Cambridge University Press s 6 11 ISBN 978 0 521 00466 4 Lanuza Navarro Tayra M C 2006 Medical astrology in Spain during the seventeenth century Cronos Valencia Spain 9 59 84 ISSN 1139 711X PMID 18543450 1687 Lib 3 Prop 41 Philosophiae Naturalis Principia Mathematica ISBN 0 521 07647 1 Halleio E 1704 Astronomiae Cometicae Synopsis Autore Edmundo Halleio apud Oxonienses Geometriae Professore Saviliano amp Reg Soc S PDF Philosophical Transactions of the Royal Society of London 24 289 304 1882 1899 Bibcode 1704RSPT 24 1882H doi 10 1098 rstl 1704 0064 PDF originalu za 30 kvitnya 2017 On 1758 November 14 Alexis Clairaut announced to the Royal Academy of Sciences in Paris his prediction of the date at which Halley s comet would return Sagan ta Druyan 1997 s 93 Wong Yau Chuen 2008 The Greatest Comets in History Broom Stars and Celestial Scimitars Springer s 35 ISBN 978 0 387 09513 4 Sagan ta Druyan 1997 s 84 87 Pigatto Luisa December 2009 The correspondence of Giovanni Santini and Giuseppe Lorenzoni directors of the Astronomical Observatory of Padua in the 19th Century Annals of Geophysics 52 595 604 Pigatto L 1988 Santini e gli strumenti della Specola in Giovanni Santini astronomo Atti e Memorie dell Accademia Patavina di Scienze Lettere ed Arti Padova XCIX 1986 1987 187 198 Whipple F L 1950 A comet model I The acceleration of Comet Encke The Astrophysical Journal 111 375 Bibcode 1950ApJ 111 375W doi 10 1086 145272 Calder Nigel 13 zhovtnya 2005 Magic Universe A Grand Tour of Modern Science OUP Oxford s 156 ISBN 978 0 19 162235 9 Kuppers Michael O Rourke Laurence Zakharov Vladimir Lee Seungwon von Allmen Paul Carry Benoit Teyssier David Marston Anthony 2014 Localized sources of water vapour on the dwarf planet 1 Ceres Nature 505 7484 525 527 Bibcode 2014Natur 505 525K doi 10 1038 nature12918 ISSN 0028 0836 PMID 24451541 Harrington J D 22 sichnya 2014 Herschel Telescope Detects Water on Dwarf Planet Release 14 021 NASA Procitovano 22 sichnya 2014 Zubritsky Elizabeth amp Neal Jones Nancy 11 serpnya 2014 Release 14 038 NASA s 3 D Study of Comets Reveals Chemical Factory at Work NASA Procitovano 12 serpnya 2014 Cordiner M A ta in 11 serpnya 2014 Mapping the Release of Volatiles in the Inner Comae of Comets C 2012 F6 Lemmon and C 2012 S1 ISON Using the Atacama Large Millimeter Submillimeter Array The Astrophysical Journal 792 L2 arXiv 1408 2458 Bibcode 2014ApJ 792L 2C doi 10 1088 2041 8205 792 1 L2 Stephenson F R Yau K K C May 1985 Far eastern observations of Halley s comet 240 BC to AD 1368 Journal of the British Interplanetary Society 38 195 216 ISSN 0007 084X Giotto overview www esa int angl YeKA Procitovano 3 kvitnya 2024 Deep Impact EPOXI science nasa gov angl NASA Procitovano 3 kvitnya 2024 Deep Impact Asteroid amp Comet Missions NASA Jet Propulsion Laboratory www jpl nasa gov amer NASA Jet Propulsion Laboratory JPL Procitovano 3 kvitnya 2024 Rosetta Ready To Explore A Comet s Realm angl YeKA 12 sichnya 2004 Procitovano 7 veresnya 2013 Rosetta Philae science nasa gov angl Procitovano 3 kvitnya 2024 3 lipnya 2008 Awaiting the Comet A brief history of Halley s Comet angl Procitovano 15 serpnya 2013 Dr H A Weaver T E Smith Hubble Investigates Comet on a Collision Course with Jupiter HUBBLESITE NASA angl NASA ESA 17 travnya 1994 Shoemaker Levy 9 comet fragments approaching Jupiter procitovano 27 travnya 2024 Shoemaker Levy 9 comet fragments approaching Jupiter angl NASA YeKA 17 travnya 1994 Procitovano 27 travnya 2024 How Historic Jupiter Comet Impact Led to Planetary Defense NASA amer 30 chervnya 2019 Procitovano 27 travnya 2024 The Lasting Impacts of Comet Shoemaker Levy 9 NASA Science science nasa gov amer Procitovano 27 travnya 2024 Bowdoin Van Riper A 2002 Science in Popular Culture A Reference Guide angl Greenwood Publishing s 27 29 ISBN 978 0 313 31822 1 Ayres B Drummond Jr 29 bereznya 1997 Families Learning of 39 Cultists Who Died Willingly The New York Times Procitovano 20 serpnya 2013 According to material the group posted on its Internet site the timing of the suicides were probably related to the arrival of the Hale Bopp comet which members seemed to regard as a cosmic emissary beckoning them to another world Bowdoin Van Riper A 2002 Science in Popular Culture A Reference Guide angl Greenwood Publishing s 27 29 ISBN 978 0 313 31822 1 Sozin s Comet Avatar Wiki angl Procitovano 3 kvitnya 2024 Brin David 6 grudnya 1987 The View From Halley s Comet 2061 Odyssey Three by Arthur C Clarke Los Angeles Times