«Кіевская старина» («Київська минувшина») — щомісячний багатопрофільний історико-етнографічний та літературний часопис в Україні. Видавався у Києві російською і українською (в російській транслітерації з 1905 року, в українській з 1906 року) мовами впродовж 1882–1906 років.
![]() | ||||
Титульний аркуш часопису 1898 року | ||||
Країна видання | ![]() ![]() | |||
---|---|---|---|---|
Тематика | історія, етнографія, археографія, археологія, література | |||
Періодичність виходу | щомісячник | |||
Мова | російська та українська | |||
Адреса редакції | Київ | |||
Редактор | Теофан Лебединцев (1882 — 1887) Олександр Лашкевич (1887 — 1889) Євген Кивлицький (1889 — 1893) Володимир Науменко (1893 — 1906) | |||
Засновано | 1882 | |||
Дата закриття | 1906 | |||
|
Заснований з ініціативи київської Старої громади для висвітлення досягнень у галузях історичної науки, визначення напрямів дослідницьких пошуків, поширення історичних знань.
За тематичним і хронологічним діапазонами охоплення історичної проблематики не мав аналогів у фаховій періодиці України. Видавався за кошти від пожертвувань громадівців та меценатів, а також за рахунок передплати.
Перший редактор-видавець часопису — Феофан Лебединцев, потім головними редакторами були Олександр Лашкевич, Євген Кивлицький та Володимир Науменко. Помітно вплинули на видання Володимир Антонович, Павло Житецький, Олександр Лазаревський, Микола Петров, Михайло Грушевський, Орест Левицький та інші.
Навколо видання згуртувалися відомі представники тогочасної української історичної думки, етнографи, літератори, мовознавці, письменники.
Основні автори видання: Дмитро Багалій, Михайло Владимирський-Буданов, Володимир Іконников, Іван Каманін, Микола Костомаров, Аполлон Скальковський, Дмитро Яворницький; археолог Микола Білозерський; композитор та етнограф Микола Лисенко, етнографи Микола Сумцов, Чеслав Нейман, Тадей Рильський; мовознавці Агатангел Кримський, Борис Грінченко, Володимир Науменко, Микола Петров, Олександр Потебня; письменники та драматурги Марко Вовчок, Іван Карпенко-Карий, Ольга Кобилянська, Михайло Коцюбинський, Панас Мирний, Леся Українка, Іван Франко та інші.
У 1907 року журнал продовжив друк під назвою «Україна» і видавався переважно українською мовою. За версією низки дослідників «Україна» був самостійним виданням.
Спроби реанімувати «Киевскую старину» в УРСР у 1970-х роках зазнали невдачі (1972 року вдалося видрукувати 2 номери). 1992 року видання журналу під назвою «Київська старовина» поновлено.
Усього вийшло 94 томів журналу. Опубліковано 6405 робіт різного об'єму та жанру. Архів редакції журналу зберігається в Інституті рукопису Національної бібліотеки України імені В. І. Вернадського у фонді 112.
Історія
Передумови
Бажання української інтелігенції мати окремий історичний часопис було зумовлене тим, що матеріали з української історії публікувались в Російській імперії в російських виданнях, у яких відображено російський погляд на історію України.
До появи «Киевской старины» українські часописи або збірники мали переважно літературно-етнографічне спрямування без історичного акцентування. Серед них «Украинский вестник», «Украинский журнал», та інші.
Зокрема, ректор Київського університету Михайло Максимович в 1840-ві роки прохав імператора Миколу I про дозвіл на заснування історичного журналу в Києві. Монарх надав негативну відповідь.
Заснування журналу
Розмови Олександра Лазаревського та Володимира Антоновича щодо заснування українського журналу в Україні велись з 1879 року. Відомо, що 1881 року велась підготовча робота до заснування журналу, проводились редакційні засідання, вироблявся план видання, готувались статті, рецензії, замітки. В створені журналу брали участь представники київської Старої громади: Володимир Антонович, Олександр Лазаревський, Микола Петров, Павло Житецький, Олександр Кістяківський, Орест Левицький та інші. Кошти для видання надав український промисловець, меценат Василь Симиренко, який передав на українські справи 25000 рублів.
Фундатори майбутнього видання хотіли бачити редактора лояльного до Старої громади, а також «благонадійну для Петербурга».
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekkyTHlWRU1DVTVRaVZFTUNWQ1JTVkVNQ1ZDTVNWRU1DVkNSU1ZFTUNWQ05DVkVNQ1ZDTUM1d2JtY3ZNVFV3Y0hndEpVUXdKVGxDSlVRd0pVSkZKVVF3SlVJeEpVUXdKVUpGSlVRd0pVSTBKVVF3SlVJd0xuQnVadz09LnBuZw==.png)
До організаційного комітету увійшли Володимир Антонович, Олександр Лазаревський, Феофан та Петро Лебединцев, Микола Петров та Орест Левицький. Лазаревський наполіг на гонорарах для співробітників видання. Щоправда, він разом з Антоновичем та Левицьким відмовився від оплати за свою роботу.
Пропонувались назви «Украинская старина», «Запорожская старина», «Украинский архив», проте засновники зупинились на компромісній назві «Киевская старина». 4 серпня 1881 року до Головного управління в справах друку надіслано лист з та назвою майбутнього видання на схвалення.
На думку Володимира Антоновича редактором нового видання міг стати кафедральний протоієрей Софійського собору Петро Лебединцев. Проте, він порекомендував свого молодшого брата Феофана, який 16 років служив в Королівстві Польському, мав російські державні нагороди, а також набув редакторський досвід в [ru]». Феофан Лебединцев погодився і після того, як вийшов у відставку 29 серпня 1880 року він долучився до заснування «Киевской старины». 29 квітня 1881 року під час засідання Володимира Антоновича, Пилипа Терновського, Олександра Кістяківського, Степана Голубєв, Ігоря Малишевського визначено вирішено обрати Феофана Лебединцева першим редактором видання.
Програму журналу затвердив міністр внутрішніх справ Микола Ігнатьєв 17 жовтня 1881 року.
Перший період. Редакторство Феофана Лебединцева
У перший період журналу з 1881 по 1887 рік друкувались 10-12 друкованих аркушів на номер. Суттєві утиски української мови в Російські імперії не позначились на матеріали часопису та на його дослідницький та археографічній тематиці публікацій.
Видання було дефіцитним, і прибуток не перевищував видатки. Тому Лебединцев шукав способи передати видання іншому власнику. Ця ситуація набула розголосу серед громадськості та наукового середовища. Пропонувалось перемістити видання до Харкова з назвою «Южнорусская старина», але цього не відбулось.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOW1MMll4TDB4aGMyaHJaWFpwWTJoQlV5NXFjR2N2TVRVd2NIZ3RUR0Z6YUd0bGRtbGphRUZUTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
З 1882 року з ініціативи Феофана Лебединцева та Степана Пономарьова до кожного тому журналу укладався «Алфавитный указатель личных имен и примечательных мест и предметов». 1893 року вийшов перший систематичний покажчик змісту «Киевской старины» за перше десятиліття, укладений Володимиром Науменком.
Редакція Лебединцева згуртувала українських діячів історичної науки, тим самим створила зацікавлення до українознавчих досліджень в Російській імперії. За редакторства Лебединцева видання відзначалась як помірковане. На цей етап припадає формування видання як наукового осередку «Киевской старины». Остання книга 1887 року містила заяву редактора, що видання через хворобу редактора та складне становище тимчасово припиняється.
Неофіційний орган Старої громади
Діячі Старої громади запропонували очолити журнал історику, посадовцю у відставці Олександру Лашкевичу. 4 грудня 1887 року підписано договір передачі прав видання «Киевской старины» від Лебединцева до Лашкевича за 2000 рублів. 13 лютого 1888 року департамент поліції затвердив Лашкевича головним редактором видавництва «Киевской старины». Перша книга за підписом нового редактора вийшла у березні 1888 року. Фактичним редактором цього тому став Федір Мищенко.
Видання за Лашкевича розширило публікацію документів, заміток і критики. Для цього було створено окремий відділ довідок і бібліографії. Створено покажчик видання за 1882—1887 роки. Змінено зовнішній вигляд часопису, обкладинка стала синього кольору, поліпшилась якість паперу, збільшено обсяг номеру до 18-20 аркушів. Розширено хронологію та тематичні межі журналу. Новими відділами стали Критика, Бібліографічний листок, Для довідок.
У редакційний комітет увійшли Олександр Лазаревський, Володимир Антонович, Павло Житецький, Володимир Науменко, Орест Левицький, Іван Лучицький, Никандр Молчановський, Микола Шугуров. Секретарем обрано Павла Житецького. Збори редакції проводились вдома в Олександра Лашкевича та Федора Мищенка.
Збільшився гонорар: 25-40 рублів за друкований аркуш. Надавалась перевага не анотаціям, а ґрунтовним оглядам та рецензіям. М'якість редактора позначилась на великих збитках видання. У цей час почались друкуватись твори художньої тематики. 1889 року дефіцит журналу становив 4000 рублів. Лашкевичу також вдалося збільшити коло читачів. Він пробув на посаді два роки до раптової смерті 31 жовтня 1889 року.
Після його смерті колегія запросила до редакторства Євгена Кивлицького. 20 листопада 1889 року сповіщено, що міністр внутрішніх справ погодив Кивлицького на посаді. Проте, наступники Лашкевича планувала припинити друк часопису через фінансові збитки. Тому Стара громада взяла під опіку видання. Видання і права видання продали Миколі Гамалії за 3300 рублів 15 грудня 1889 року.
Кивлицький залишився номінальним редактором, хоч наукову базу формував Олександр Лазаревський. Михайло Грушевський вважався неофіційним редактором «Киевской старины». Кивлицький вирішував справи видання колегіально і виконував технічні функції. Фактично видання перетворилося на громадське підприємство під опікою Старої громади.
1891 року дефіцит видання становив 3000 рублів. Кивлицький працював до тому 42 № 7 за 1893 рік. 4 травня 1893 року Микола Гамалія звернувся до Головного управління у справах друку з проханням передати редакцію Володимиру Науменку. З 26 липня 1893 року повідомлено, що головним редактором «Киевской старины» має стати Володимир Науменко.
Редакторство Володимира Науменка
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWpMMk00TDA1aGRXMWxibXR2TFRJeU5uZ3pNREF1YW5Cbkx6RTFNSEI0TFU1aGRXMWxibXR2TFRJeU5uZ3pNREF1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Період Науменка з 1893 по 1906 позначився на змінах у часописі. Якщо 1880-ті роки видання було аполітичним, то за редакторства Науменка воно має українофільські риси. Редактор сприяв відстоюванню української мови, національної літератури, з'явилися публіцистичні статті. На сторінках почали описувати сучасне громадське-політичне життя не лише Наддніпрянської України, але й Галичини, Буковини, Закарпаття тощо. Фінансово видання все більш залежало від Старої громади. Дефіцит зменшувався коштом обов'язкових щорічних внесків. Для покриття видаків редактор пропонував створити товариство підтримки «Киевской старины». Сумарно дефіцит складав 7 000 рублів. Науменко також пропонує створення фонду та випуску акцій по 100 рублів кожна. Постійним спонсором видання виступали Василь Симиренко, Євген Чикаленко та інші.
1896 року редакція оголосила програму нарисів для видання популярної історії України. Єдина книга яка надійшла до редакції стала монографія Олександри Єфименко 1896 року. Проте, вона не сподобалась Науменку через те, що історія написана в стилі російської державницької історіографії. Тож, запропонували доповнити видання з Василем Доманицьким і поділити премію. Єфименко не погодилась та видала свою працю окремою «История Европы по эπохам и странам в среднее века и новое время» в 1906 році.
Володимир Науменко відстоював право видання літературних творів українською мовою. Також Науменко активно сприяв наданню права часопису визначити тематику та самостійно розглядати матеріали видання. Цей дозвіл отримано 31 липня 1898 року. При редакції заснувалась українська друкарня, 1899 року — книгарня. Завідували книгарнею Євген Тимченко та Борис Грінченко. Книгарню передали до Загальної української організації на початку 1902 року. Нею став опікуватись Євген Чикаленко. З 1905 року Чикаленко став її власником, оскільки викупив її у «Киевской старины».
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelEzTDB0cFpYWmhibDlRWVhOMFgwcHZkWEp1WVd3bE1rTmZZMlZzWldKeVlYUnBiMjVmYjJaZk1UVXRlV1ZoY25NdGIyeGtYMkZ1Ym1sMlpYSnpZWEo1SlRKRFh6RTRPVGd1Y0c1bkx6UXdNSEI0TFV0cFpYWmhibDlRWVhOMFgwcHZkWEp1WVd3bE1rTmZZMlZzWldKeVlYUnBiMjVmYjJaZk1UVXRlV1ZoY25NdGIyeGtYMkZ1Ym1sMlpYSnpZWEo1SlRKRFh6RTRPVGd1Y0c1bi5wbmc=.png)
27 грудня 1901 Гамалія та Науменко прохали чиновників у справах друку затвердити самого Володимира Науменка видавцем журналу. 8 лютого 1902 року цю пропозицію схвалено.
У 1899—1901 роках як додаток до «Кіевской старины» виходив щомісячник «Археологічний літопис Південної Росії» (редактор Микола Біляшівський), що в 1903—1905 роках став окремим журналом.
Українофільська спрямованість журналу спостерігається у 1899—1900 роках, коли у виданні переважна більшість статей присвячені розвитку української мови та культури, науки.
Художні матеріали української збільшились удвічі Публікується Іван Франко, Михайло Старицький, Іван Карпенко-Карий, Іван Нечуй-Левицький, Панас Мирний, Леся Українка, Володимир Винниченко. Понад 160 публікацій присвячено Шевченку.
У 1905—1906 роках видання почало публікувати публіцистику. 1906 року після Російської революції колегія та видання присвятили діяльність вироблення підходів до історії української літератури, історії, а у звернені до читачів планували перетворити видання з науково-історичного на громадсько-політичне видання. 13 грудня 1906 року затверджена нова програма часопису «Україна» на базі «Киевской старины».
Реорганізація
Видання передбачало друкувати наукові дослідження з історії літератури, етнографії та суспільного життя України, публіцистичні та художні твори. Воно відрізнялось від видання «Киевской старины». Активні співробітники: Дмитро Дорошенко, Симон Петлюра, Микола Порш, Андрій Яковлів та інші. Історики та бібліографи не прийшли до єдиної думки, чи слід вважати «Україну» 1907 року продовженням «Киевской старины».
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelU0TDFWcmNtRnBibUZmSlRJNGJXRm5ZWHBwYm1WZlMzbHBkbDh4T1RBM0pUSTVMbkJ1Wnk4eE5UQndlQzFWYTNKaGFXNWhYeVV5T0cxaFoyRjZhVzVsWDB0NWFYWmZNVGt3TnlVeU9TNXdibWM9LnBuZw==.png)
Передплата
Основними передплатниками видання були науковці університетів, викладачі гімназій, реальних училищ. Від 7 лютого 1885 року відповідно до циркуляра піклувальника Київського навчального округу бібліотекам рекомендовано використання «Киевской старины» для навчальних закладів. В перші роки часопис поширювався серед духовенства. Журнал переплачували в Києві, Харкові, Одесі, Полтаві, Чернігові, Москві, Санкт-Петербурзі, Тифлісі, Астрахані, Самарі та інших містах Російської імперії та закордоном.
Російська цензура
Видання Емського указу 1876 року унеможливлював та уніфіковував жанровість, публікації документів та художніх творів українських видань відповідно до російських правописних норм. «Киевская старина» перебувала під цензурою, адже видання безцензурних приватних часописів дозволялось лише в Москві та Санкт-Петербурзі. Сприяв цьому таємний радник Михайло Юзефович, який наполіг на тому, щоб «Киевская старина» стала підцензурним виданням. Через це кожне видання номера потребувало схвалення київського цензора. На першому етапі цензор добився заборони вживання літери «і», замінюючи її на «и». Редакція відмовилась від публікацій українських документів, пам'яток літератури та фольклору, адже заборонялось цитування оригіналів. 1887 року російські цензори намагалися викорінити будь-яке українське слово з видання. Була заборона на видання окремих відбитків видання. Заборонялась передплата та реклама галицьких часописів. Російська цензура до «Киевской старины» ставилась прискіпливіше, аніж на інші видання імперії.
Тематика та автори
У часописі широко представлена економічна, політична та соціальна проблематика, історія українців. Значна кількість публікацій висвітлювала питання давньої історії України. У порівнянні з іншими регіонами, найбільше публікацій присвячено темам, повязаних з Лівобережною Україною доби Середньовіччя і Нового часу. Водночас значна увага приділялася вивченню історичного минулого Слобідської України, Правобережної України, Галичини.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWxMMlUzTDBsdFlXZGxYMlp5YjIxZlMzbHBkbUZ1WDFCaGMzUXVhbkJuTHpJeU1IQjRMVWx0WVdkbFgyWnliMjFmUzNscGRtRnVYMUJoYzNRdWFuQm4uanBn.jpg)
Широко висвітлювалась історія українського козацтва, національно-визвольних та державотворчих питань України, українсько-російські й українсько-польські відносини тощо.
Завдяки часопису відбулось розширення історико-краєзнавчих, топографічних, демографічних досліджень в Україні.
Видання висвітлювало повсякдений побут українців. Публікувало церковно-історичні матеріали: фрагменти з історії окремих храмів та монастирів й описами церковних пам'яток, дослідження конфесійних відносин, церковно-громадського життя на українських землях і пов'язаних з ними культурно-релігійних течій. Регулярно вміщувалися розвідки з історії освіти й культури.
Поєднуючи у своїй діяльності видавничу, дослідницьку та археографічну роботу, автори часопису ввели в науковий обіг значну кількість новоопублікованих історичних джерел. Додаткове видання містило ілюстративний ряд, який складався з портретів видатних історичних особистостей, зображень монастирів і церков, предметів повсякденного вжитку, одягу, зброї, археологічних знахідок тощо. Регулярно вміщувалися рецензії, які стали взірцем толерантної наукової критики.
У виданні «Киевской старины» брали участь понад 450 авторів та кореспондентів, серед яких вчені в галузі історії і філології — випускники Київського університету: Михайло Владимирський-Буданов, Митрофан Андрієвський, Олександр Андрієвський, Вільям Беренштам, Дмитро Багалій, Іван Лучицький, Костянтин Михальчук, Федір Мищенко, Федір Вовк, Леонід Білогриць-Котляревський, Павло Голубовський, Михайло Грушевський, Василь Данилевич, Микола Дашкевич, Борис Познанський, Володимир Іконников, Митрофан Довнар-Запольський, Василь Доманицький, Петро Дорошенко, Михайло Драгоманов, Іван Линниченко, Сергій Єфремов; Харківського університету — Микола Костомаров, Микола Бакай, Василь Гнилосиров, Михайло Комаров, Василь Милорадович, Дмитро Міллер; Новоросійського університету — Микола Біляшівський, Олександр Маркевич, Дмитро Маркович, Федір Лашков; Дерптського університету — Микола Василенко; Київської духовної академії — Іван Малишевський, Степан Голубєв, Микола Петров, Петро Лебединцев, Володимир Завітневич, Василь Біднов, Василь Липківський, Олександр Лотоцький, Всеволод Крижанівський, Федір Матушевський; Петербурзького університету — Олександр Лазаревський, Олексій Міллер, Володимир Перетц, [ru], Адріян Прахов; Московського університету — Агатангел Кримський, Олександр Веселовський, Михайло Корнілович, Володимир Леонтович та інші.
Автори журналу були представниками різних наукових шкіл, однак переважна більшість найближчих його співробітників сформувала своє наукове кредо в стінах Київського університету. Закінчили Київський університет три з чотирьох редакторів «Киевской старины» — Олександр Лашкевич, Володимир Науменко та Євген Кивлицький (Феофан Лебединцев — вихованець Київської духовної академії).
Від початку 1900-х років кількість науково-інформаційних публікацій на сторінках журналу помітно зменшується, натомість частіше друкуються публіцистичні праці й белетристичні твори письменників та драматургів. Серед них: Марко Вовчок, Іван Карпенко-Карий, Ольга Кобилянська, Михайло Коцюбинський, Панас Мирний, Леся Українка, Іван Франко та інші.
Відгуки сучасників
Український письменник та громадський діяч Іван Франко відзначав «славнозвісний місячник, посвячений українській історії, літературі і старовині», який «подає дуже цінних і цікавих праць, заслугуючих на увагу широкої публіки через те, що в спосіб, у нас новий а строго науковий, дотикають дуже важних питань духового життя і творчості нашого народу». Письменник Сергій Єфремов вважав, що видання «до якоїсь міри заступає нам українську газету».
Значення
Український історик Дмитро Дорошенко прирівнював «Киевскую старину» до «історико-філологічного факультету українознавства». Гліб Лазаревський порівнював журнал з «багатющою енциклопедією української історії, української культури, українознавства». Наталія Полонська-Василенко назвала журнал «друкованим органом української думки на підросійській Україні й енциклопедією історії України». Олександр Оглобин порівнював авторів журналу зі «справжнім науковим товариством».
Див. також
Примітки
- Палієнко (III), 2005, с. 19-477.
- Палієнко (II), 2005, с. 5-444.
- Палієнко (I), 2005, с. 8.
- Палієнко (I), 2005, с. 30-31.
- Палієнко (I), 2005, с. 31.
- Палієнко (I), 2005, с. 32.
- Палієнко (I), 2005, с. 31-32.
- Палієнко (I), 2005, с. 34.
- Палієнко (I), 2005, с. 32-33.
- Палієнко (I), 2005, с. 33.
- Палієнко (I), 2005, с. 36.
- Палієнко (I), 2005, с. 50.
- Палієнко (I), 2005, с. 44.
- Палієнко (I), 2005, с. 45.
- Палієнко (I), 2005, с. 46.
- Палієнко (I), 2005, с. 47.
- Палієнко (I), 2005, с. 48.
- Палієнко (I), 2005, с. 49.
- Палієнко (I), 2005, с. 51.
- Палієнко (I), 2005, с. 57.
- Палієнко (I), 2005, с. 52.
- Палієнко (I), 2005, с. 53.
- Палієнко (I), 2005, с. 54.
- Палієнко (I), 2005, с. 61.
- Палієнко (I), 2005, с. 63.
- Палієнко (I), 2005, с. 64.
- Палієнко (I), 2005, с. 64-65.
- Палієнко (I), 2005, с. 69.
- Палієнко (I), 2005, с. 70.
- Палієнко (I), 2005, с. 71.
- Палієнко (I), 2005, с. 73.
- Палієнко (I), 2005, с. 76.
- Палієнко (I), 2005, с. 77.
- Палієнко (I), 2005, с. 78.
- Палієнко (I), 2005, с. 79.
- Палієнко (I), 2005, с. 81.
- Палієнко (I), 2005, с. 82.
- Палієнко (I), 2005, с. 81-82.
- Палієнко (I), 2005, с. 83.
- Палієнко (I), 2005, с. 24.
- Палієнко (I), 2005, с. 35.
- Палієнко (I), 2005, с. 39.
- Палієнко (I), 2005, с. 43.
- Палієнко (I), 2005, с. 66.
- Палієнко (I), 2005, с. 67.
- Палієнко (I), 2005, с. 68.
- Негодченко, 2007, с. 354.
- Негодченко, 2007, с. 354-355.
- Негодченко, 2007, с. 355.
- Негодченко, 2007, с. 354-356.
- Палієнко (II), 2005, с. 467-540.
- Франко, 1886, с. 65.
- Галич, 2020, с. 106.
- Палієнко (I), 2005, с. 7.
Коментарі
- Разом з «Україною» 96 томів.
Джерела
- Першоджерела
- «Киевская старина» // Літературознавча енциклопедія : у 2 т. / авт.-уклад. Ю. І. Ковалів. — Київ : ВЦ «Академія», 2007. — Т. 1 : А — Л. — С. 473.
- «Киевская Старина» // Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1959. — Кн. 2, [т. 3] : Зернове господарство — Кропивницький. — С. 1000. — .
- «Киевская старина» // Українська фольклористика: словник-довідник / Уклад. і ред. Михайло Чорнопиский; Ред. Оксана Давидова. — Тернопіль: Підручники і посібники, 2008. — С. 220.
- Дорошенко В. Систематичний покажчик до «Київської старини» і «України»: критична оцінка, поправки й доповнення. — Львів — Київ : Издание Полтавской ученой архивной комиссии, 1912. — 15 с.
- Комариця М. Кіевская Старина // : історико-бібліографічне дослідження : у 4 т. / уклад.: М. М. Романюк (керівник проєкту), Л. В. Сніцарчук, М. В. Галушко та ін. ; Львівська національна наукова бібліотека України імені В. Стефаника. — Львів : Оріяна-Нова, 2007. — Т. 1 : 1812-1890 рр.. — С. 357-368. — 600 с. : іл. — .
- Матях В. М. «Киевская старина» // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2007. — Т. 4 : Ка — Ком. — С. 242. — .
- Павловским И. Ф., Щепотьевым В. А., Явойским А. А., Чигринцевым Б. Д. Систематический указатель журнала «Киевская старина» (1882–1906). — Полтава : Издание Полтавской ученой архивной комиссии, 1911. — 205 с.
- Палієнко М. Г. «Кіевская старина» [ 18 серпня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія сучасної України / ред. кол.: І. М. Дзюба [та ін.] ; НАН України, НТШ. — К. : Інститут енциклопедичних досліджень НАН України, 2001–2023. — .
- Франко І . [Киевская старина] // Зоря. — Львів, 1886. — № 4. — С. 65-66. з джерела 9 жовтня 2021. Процитовано 9 жовтня 2021.
- Література
- Галич О. Журнал «Киевская Старина» в мемуарній рецепції С. Єфремова // Український інформаційний простір. — Київ : Київський національний університет культури і мистецтв, 2020. — Вип. 6. — С. 102–118. — DOI: . з джерела 9 жовтня 2021. Процитовано 9 жовтня 2021.
- Негодченко О. Журнал «Киевская старина» (1882—1906) як оригінальне та унікальне явище української культури // Наукові праці історичного факультету Запорізького державного університету. — Запоріжжя, 2007. — Вип. 21. — С. 352–358. з джерела 26 лютого 2022. Процитовано 14 березня 2022.
- Михайлин І. Л. Нарис історіографії історії української журналістики: «Киевская старина» // Наукові записки Інституту журналістики. — Київ, 2003. — Т. 13. — С. 18–22.
- Палієнко М. «Киевская старина» у громадському та науковому житті України (кінець ХІХ – початок ХХ ст.). — Київ : Темпора, 2005. — 384 с. — .
- Палієнко М. «Киевская старина» (1882 — 1906): Систематичний покажчик змісту журналу. — Київ : Темпора, 2005. — 680 с. — .
- Палієнко М. «Киевская старина» (1882 — 1906): Хронологічний покажчик змісту журналу. — Київ : Темпора, 2005. — 480 с. — .
- Поліщук Т. Публікація мемуарів на сторінках часопису «Киевская старина»: проблематика, систематизація, аналіз // Гілея. — Київ, 2009. — Вип. 19. — С. 72–80.
Посилання
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Кіевская старина |
- «Киевская старина» в електронній бібліотеці Інтернет-архіву
- «Киевская старина» [ 8 серпня 2020 у Wayback Machine.] в електронній бібліотеці «Культура України»
Ця стаття належить до української Вікіпедії. |
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Kievskaya starina Kiyivska minuvshina shomisyachnij bagatoprofilnij istoriko etnografichnij ta literaturnij chasopis v Ukrayini Vidavavsya u Kiyevi rosijskoyu i ukrayinskoyu v rosijskij transliteraciyi z 1905 roku v ukrayinskij z 1906 roku movami vprodovzh 1882 1906 rokiv Kievskaya starina Kyivan Past Titulnij arkush chasopisu 1898 rokuKrayina vidannya Rosijska imperiya i UkrayinaTematika istoriya etnografiya arheografiya arheologiya literaturaPeriodichnist vihodu shomisyachnikMova rosijska ta ukrayinskaAdresa redakciyi KiyivRedaktor Teofan Lebedincev 1882 1887 Oleksandr Lashkevich 1887 1889 Yevgen Kivlickij 1889 1893 Volodimir Naumenko 1893 1906 Zasnovano 1882Data zakrittya 1906 Chitati u Vikidzherelah Zasnovanij z iniciativi kiyivskoyi Staroyi gromadi dlya visvitlennya dosyagnen u galuzyah istorichnoyi nauki viznachennya napryamiv doslidnickih poshukiv poshirennya istorichnih znan Za tematichnim i hronologichnim diapazonami ohoplennya istorichnoyi problematiki ne mav analogiv u fahovij periodici Ukrayini Vidavavsya za koshti vid pozhertvuvan gromadivciv ta mecenativ a takozh za rahunok peredplati Pershij redaktor vidavec chasopisu Feofan Lebedincev potim golovnimi redaktorami buli Oleksandr Lashkevich Yevgen Kivlickij ta Volodimir Naumenko Pomitno vplinuli na vidannya Volodimir Antonovich Pavlo Zhiteckij Oleksandr Lazarevskij Mikola Petrov Mihajlo Grushevskij Orest Levickij ta inshi Navkolo vidannya zgurtuvalisya vidomi predstavniki togochasnoyi ukrayinskoyi istorichnoyi dumki etnografi literatori movoznavci pismenniki Osnovni avtori vidannya Dmitro Bagalij Mihajlo Vladimirskij Budanov Volodimir Ikonnikov Ivan Kamanin Mikola Kostomarov Apollon Skalkovskij Dmitro Yavornickij arheolog Mikola Bilozerskij kompozitor ta etnograf Mikola Lisenko etnografi Mikola Sumcov Cheslav Nejman Tadej Rilskij movoznavci Agatangel Krimskij Boris Grinchenko Volodimir Naumenko Mikola Petrov Oleksandr Potebnya pismenniki ta dramaturgi Marko Vovchok Ivan Karpenko Karij Olga Kobilyanska Mihajlo Kocyubinskij Panas Mirnij Lesya Ukrayinka Ivan Franko ta inshi U 1907 roku zhurnal prodovzhiv druk pid nazvoyu Ukrayina i vidavavsya perevazhno ukrayinskoyu movoyu Za versiyeyu nizki doslidnikiv Ukrayina buv samostijnim vidannyam Sprobi reanimuvati Kievskuyu starinu v URSR u 1970 h rokah zaznali nevdachi 1972 roku vdalosya vidrukuvati 2 nomeri 1992 roku vidannya zhurnalu pid nazvoyu Kiyivska starovina ponovleno Usogo vijshlo 94 tomiv zhurnalu Opublikovano 6405 robit riznogo ob yemu ta zhanru Arhiv redakciyi zhurnalu zberigayetsya v Instituti rukopisu Nacionalnoyi biblioteki Ukrayini imeni V I Vernadskogo u fondi 112 IstoriyaPeredumovi Bazhannya ukrayinskoyi inteligenciyi mati okremij istorichnij chasopis bulo zumovlene tim sho materiali z ukrayinskoyi istoriyi publikuvalis v Rosijskij imperiyi v rosijskih vidannyah u yakih vidobrazheno rosijskij poglyad na istoriyu Ukrayini Do poyavi Kievskoj stariny ukrayinski chasopisi abo zbirniki mali perevazhno literaturno etnografichne spryamuvannya bez istorichnogo akcentuvannya Sered nih Ukrainskij vestnik Ukrainskij zhurnal ta inshi Zokrema rektor Kiyivskogo universitetu Mihajlo Maksimovich v 1840 vi roki prohav imperatora Mikolu I pro dozvil na zasnuvannya istorichnogo zhurnalu v Kiyevi Monarh nadav negativnu vidpovid Zasnuvannya zhurnalu Rozmovi Oleksandra Lazarevskogo ta Volodimira Antonovicha shodo zasnuvannya ukrayinskogo zhurnalu v Ukrayini velis z 1879 roku Vidomo sho 1881 roku velas pidgotovcha robota do zasnuvannya zhurnalu provodilis redakcijni zasidannya viroblyavsya plan vidannya gotuvalis statti recenziyi zamitki V stvoreni zhurnalu brali uchast predstavniki kiyivskoyi Staroyi gromadi Volodimir Antonovich Oleksandr Lazarevskij Mikola Petrov Pavlo Zhiteckij Oleksandr Kistyakivskij Orest Levickij ta inshi Koshti dlya vidannya nadav ukrayinskij promislovec mecenat Vasil Simirenko yakij peredav na ukrayinski spravi 25000 rubliv Fundatori majbutnogo vidannya hotili bachiti redaktora loyalnogo do Staroyi gromadi a takozh blagonadijnu dlya Peterburga Feofan Lebedincev Do organizacijnogo komitetu uvijshli Volodimir Antonovich Oleksandr Lazarevskij Feofan ta Petro Lebedincev Mikola Petrov ta Orest Levickij Lazarevskij napolig na gonorarah dlya spivrobitnikiv vidannya Shopravda vin razom z Antonovichem ta Levickim vidmovivsya vid oplati za svoyu robotu Proponuvalis nazvi Ukrainskaya starina Zaporozhskaya starina Ukrainskij arhiv prote zasnovniki zupinilis na kompromisnij nazvi Kievskaya starina 4 serpnya 1881 roku do Golovnogo upravlinnya v spravah druku nadislano list z ta nazvoyu majbutnogo vidannya na shvalennya Na dumku Volodimira Antonovicha redaktorom novogo vidannya mig stati kafedralnij protoiyerej Sofijskogo soboru Petro Lebedincev Prote vin porekomenduvav svogo molodshogo brata Feofana yakij 16 rokiv sluzhiv v Korolivstvi Polskomu mav rosijski derzhavni nagorodi a takozh nabuv redaktorskij dosvid v ru Feofan Lebedincev pogodivsya i pislya togo yak vijshov u vidstavku 29 serpnya 1880 roku vin doluchivsya do zasnuvannya Kievskoj stariny 29 kvitnya 1881 roku pid chas zasidannya Volodimira Antonovicha Pilipa Ternovskogo Oleksandra Kistyakivskogo Stepana Golubyev Igorya Malishevskogo viznacheno virisheno obrati Feofana Lebedinceva pershim redaktorom vidannya Programu zhurnalu zatverdiv ministr vnutrishnih sprav Mikola Ignatyev 17 zhovtnya 1881 roku Pershij period Redaktorstvo Feofana Lebedinceva U pershij period zhurnalu z 1881 po 1887 rik drukuvalis 10 12 drukovanih arkushiv na nomer Suttyevi utiski ukrayinskoyi movi v Rosijski imperiyi ne poznachilis na materiali chasopisu ta na jogo doslidnickij ta arheografichnij tematici publikacij Vidannya bulo deficitnim i pributok ne perevishuvav vidatki Tomu Lebedincev shukav sposobi peredati vidannya inshomu vlasniku Cya situaciya nabula rozgolosu sered gromadskosti ta naukovogo seredovisha Proponuvalos peremistiti vidannya do Harkova z nazvoyu Yuzhnorusskaya starina ale cogo ne vidbulos Oleksandr Lashkevich Z 1882 roku z iniciativi Feofana Lebedinceva ta Stepana Ponomarova do kozhnogo tomu zhurnalu ukladavsya Alfavitnyj ukazatel lichnyh imen i primechatelnyh mest i predmetov 1893 roku vijshov pershij sistematichnij pokazhchik zmistu Kievskoj stariny za pershe desyatilittya ukladenij Volodimirom Naumenkom Redakciya Lebedinceva zgurtuvala ukrayinskih diyachiv istorichnoyi nauki tim samim stvorila zacikavlennya do ukrayinoznavchih doslidzhen v Rosijskij imperiyi Za redaktorstva Lebedinceva vidannya vidznachalas yak pomirkovane Na cej etap pripadaye formuvannya vidannya yak naukovogo oseredku Kievskoj stariny Ostannya kniga 1887 roku mistila zayavu redaktora sho vidannya cherez hvorobu redaktora ta skladne stanovishe timchasovo pripinyayetsya Neoficijnij organ Staroyi gromadi Diyachi Staroyi gromadi zaproponuvali ocholiti zhurnal istoriku posadovcyu u vidstavci Oleksandru Lashkevichu 4 grudnya 1887 roku pidpisano dogovir peredachi prav vidannya Kievskoj stariny vid Lebedinceva do Lashkevicha za 2000 rubliv 13 lyutogo 1888 roku departament policiyi zatverdiv Lashkevicha golovnim redaktorom vidavnictva Kievskoj stariny Persha kniga za pidpisom novogo redaktora vijshla u berezni 1888 roku Faktichnim redaktorom cogo tomu stav Fedir Mishenko Vidannya za Lashkevicha rozshirilo publikaciyu dokumentiv zamitok i kritiki Dlya cogo bulo stvoreno okremij viddil dovidok i bibliografiyi Stvoreno pokazhchik vidannya za 1882 1887 roki Zmineno zovnishnij viglyad chasopisu obkladinka stala sinogo koloru polipshilas yakist paperu zbilsheno obsyag nomeru do 18 20 arkushiv Rozshireno hronologiyu ta tematichni mezhi zhurnalu Novimi viddilami stali Kritika Bibliografichnij listok Dlya dovidok U redakcijnij komitet uvijshli Oleksandr Lazarevskij Volodimir Antonovich Pavlo Zhiteckij Volodimir Naumenko Orest Levickij Ivan Luchickij Nikandr Molchanovskij Mikola Shugurov Sekretarem obrano Pavla Zhiteckogo Zbori redakciyi provodilis vdoma v Oleksandra Lashkevicha ta Fedora Mishenka Zbilshivsya gonorar 25 40 rubliv za drukovanij arkush Nadavalas perevaga ne anotaciyam a gruntovnim oglyadam ta recenziyam M yakist redaktora poznachilas na velikih zbitkah vidannya U cej chas pochalis drukuvatis tvori hudozhnoyi tematiki 1889 roku deficit zhurnalu stanoviv 4000 rubliv Lashkevichu takozh vdalosya zbilshiti kolo chitachiv Vin probuv na posadi dva roki do raptovoyi smerti 31 zhovtnya 1889 roku Pislya jogo smerti kolegiya zaprosila do redaktorstva Yevgena Kivlickogo 20 listopada 1889 roku spovisheno sho ministr vnutrishnih sprav pogodiv Kivlickogo na posadi Prote nastupniki Lashkevicha planuvala pripiniti druk chasopisu cherez finansovi zbitki Tomu Stara gromada vzyala pid opiku vidannya Vidannya i prava vidannya prodali Mikoli Gamaliyi za 3300 rubliv 15 grudnya 1889 roku Kivlickij zalishivsya nominalnim redaktorom hoch naukovu bazu formuvav Oleksandr Lazarevskij Mihajlo Grushevskij vvazhavsya neoficijnim redaktorom Kievskoj stariny Kivlickij virishuvav spravi vidannya kolegialno i vikonuvav tehnichni funkciyi Faktichno vidannya peretvorilosya na gromadske pidpriyemstvo pid opikoyu Staroyi gromadi 1891 roku deficit vidannya stanoviv 3000 rubliv Kivlickij pracyuvav do tomu 42 7 za 1893 rik 4 travnya 1893 roku Mikola Gamaliya zvernuvsya do Golovnogo upravlinnya u spravah druku z prohannyam peredati redakciyu Volodimiru Naumenku Z 26 lipnya 1893 roku povidomleno sho golovnim redaktorom Kievskoj stariny maye stati Volodimir Naumenko Redaktorstvo Volodimira Naumenka Volodimir Naumenko Period Naumenka z 1893 po 1906 poznachivsya na zminah u chasopisi Yaksho 1880 ti roki vidannya bulo apolitichnim to za redaktorstva Naumenka vono maye ukrayinofilski risi Redaktor spriyav vidstoyuvannyu ukrayinskoyi movi nacionalnoyi literaturi z yavilisya publicistichni statti Na storinkah pochali opisuvati suchasne gromadske politichne zhittya ne lishe Naddnipryanskoyi Ukrayini ale j Galichini Bukovini Zakarpattya tosho Finansovo vidannya vse bilsh zalezhalo vid Staroyi gromadi Deficit zmenshuvavsya koshtom obov yazkovih shorichnih vneskiv Dlya pokrittya vidakiv redaktor proponuvav stvoriti tovaristvo pidtrimki Kievskoj stariny Sumarno deficit skladav 7 000 rubliv Naumenko takozh proponuye stvorennya fondu ta vipusku akcij po 100 rubliv kozhna Postijnim sponsorom vidannya vistupali Vasil Simirenko Yevgen Chikalenko ta inshi 1896 roku redakciya ogolosila programu narisiv dlya vidannya populyarnoyi istoriyi Ukrayini Yedina kniga yaka nadijshla do redakciyi stala monografiya Oleksandri Yefimenko 1896 roku Prote vona ne spodobalas Naumenku cherez te sho istoriya napisana v stili rosijskoyi derzhavnickoyi istoriografiyi Tozh zaproponuvali dopovniti vidannya z Vasilem Domanickim i podiliti premiyu Yefimenko ne pogodilas ta vidala svoyu pracyu okremoyu Istoriya Evropy po epoham i stranam v srednee veka i novoe vremya v 1906 roci Volodimir Naumenko vidstoyuvav pravo vidannya literaturnih tvoriv ukrayinskoyu movoyu Takozh Naumenko aktivno spriyav nadannyu prava chasopisu viznachiti tematiku ta samostijno rozglyadati materiali vidannya Cej dozvil otrimano 31 lipnya 1898 roku Pri redakciyi zasnuvalas ukrayinska drukarnya 1899 roku knigarnya Zaviduvali knigarneyu Yevgen Timchenko ta Boris Grinchenko Knigarnyu peredali do Zagalnoyi ukrayinskoyi organizaciyi na pochatku 1902 roku Neyu stav opikuvatis Yevgen Chikalenko Z 1905 roku Chikalenko stav yiyi vlasnikom oskilki vikupiv yiyi u Kievskoj stariny Svyatkuvannya z nagodi 15 richchya zhurnalu Kievskaya starina vesna 1898 roku Zliva napravo sidyat Pavlo Zhiteckij Oleksandr Lazarevskij ru Mihajlo Chalij Mikola Shugurov Volodimir Antonovich Kostyantin Mihalchuk Andrij Storozhenko Volodimir Sherbina stoyat Yevgen Kivlickij Mikola Vasilenko Andronik Dudka Stepovich Nikandr Molchanovskij Orest Levickij Mikol Storozhenko Venedikt Myakotin 27 grudnya 1901 Gamaliya ta Naumenko prohali chinovnikiv u spravah druku zatverditi samogo Volodimira Naumenka vidavcem zhurnalu 8 lyutogo 1902 roku cyu propoziciyu shvaleno U 1899 1901 rokah yak dodatok do Kievskoj stariny vihodiv shomisyachnik Arheologichnij litopis Pivdennoyi Rosiyi redaktor Mikola Bilyashivskij sho v 1903 1905 rokah stav okremim zhurnalom Ukrayinofilska spryamovanist zhurnalu sposterigayetsya u 1899 1900 rokah koli u vidanni perevazhna bilshist statej prisvyacheni rozvitku ukrayinskoyi movi ta kulturi nauki Hudozhni materiali ukrayinskoyi zbilshilis udvichi Publikuyetsya Ivan Franko Mihajlo Starickij Ivan Karpenko Karij Ivan Nechuj Levickij Panas Mirnij Lesya Ukrayinka Volodimir Vinnichenko Ponad 160 publikacij prisvyacheno Shevchenku U 1905 1906 rokah vidannya pochalo publikuvati publicistiku 1906 roku pislya Rosijskoyi revolyuciyi kolegiya ta vidannya prisvyatili diyalnist viroblennya pidhodiv do istoriyi ukrayinskoyi literaturi istoriyi a u zverneni do chitachiv planuvali peretvoriti vidannya z naukovo istorichnogo na gromadsko politichne vidannya 13 grudnya 1906 roku zatverdzhena nova programa chasopisu Ukrayina na bazi Kievskoj stariny Reorganizaciya Dokladnishe Ukrayina zhurnal Vidannya peredbachalo drukuvati naukovi doslidzhennya z istoriyi literaturi etnografiyi ta suspilnogo zhittya Ukrayini publicistichni ta hudozhni tvori Vono vidriznyalos vid vidannya Kievskoj stariny Aktivni spivrobitniki Dmitro Doroshenko Simon Petlyura Mikola Porsh Andrij Yakovliv ta inshi Istoriki ta bibliografi ne prijshli do yedinoyi dumki chi slid vvazhati Ukrayinu 1907 roku prodovzhennyam Kievskoj stariny Obkladinka zhurnalu Ukrayina z 1907 rokuPeredplataOsnovnimi peredplatnikami vidannya buli naukovci universitetiv vikladachi gimnazij realnih uchilish Vid 7 lyutogo 1885 roku vidpovidno do cirkulyara pikluvalnika Kiyivskogo navchalnogo okrugu bibliotekam rekomendovano vikoristannya Kievskoj stariny dlya navchalnih zakladiv V pershi roki chasopis poshiryuvavsya sered duhovenstva Zhurnal pereplachuvali v Kiyevi Harkovi Odesi Poltavi Chernigovi Moskvi Sankt Peterburzi Tiflisi Astrahani Samari ta inshih mistah Rosijskoyi imperiyi ta zakordonom Rosijska cenzuraVidannya Emskogo ukazu 1876 roku unemozhlivlyuvav ta unifikovuvav zhanrovist publikaciyi dokumentiv ta hudozhnih tvoriv ukrayinskih vidan vidpovidno do rosijskih pravopisnih norm Kievskaya starina perebuvala pid cenzuroyu adzhe vidannya bezcenzurnih privatnih chasopisiv dozvolyalos lishe v Moskvi ta Sankt Peterburzi Spriyav comu tayemnij radnik Mihajlo Yuzefovich yakij napolig na tomu shob Kievskaya starina stala pidcenzurnim vidannyam Cherez ce kozhne vidannya nomera potrebuvalo shvalennya kiyivskogo cenzora Na pershomu etapi cenzor dobivsya zaboroni vzhivannya literi i zaminyuyuchi yiyi na i Redakciya vidmovilas vid publikacij ukrayinskih dokumentiv pam yatok literaturi ta folkloru adzhe zaboronyalos cituvannya originaliv 1887 roku rosijski cenzori namagalisya vikoriniti bud yake ukrayinske slovo z vidannya Bula zaborona na vidannya okremih vidbitkiv vidannya Zaboronyalas peredplata ta reklama galickih chasopisiv Rosijska cenzura do Kievskoj stariny stavilas priskiplivishe anizh na inshi vidannya imperiyi Tematika ta avtoriU chasopisi shiroko predstavlena ekonomichna politichna ta socialna problematika istoriya ukrayinciv Znachna kilkist publikacij visvitlyuvala pitannya davnoyi istoriyi Ukrayini U porivnyanni z inshimi regionami najbilshe publikacij prisvyacheno temam povyazanih z Livoberezhnoyu Ukrayinoyu dobi Serednovichchya i Novogo chasu Vodnochas znachna uvaga pridilyalasya vivchennyu istorichnogo minulogo Slobidskoyi Ukrayini Pravoberezhnoyi Ukrayini Galichini Malyunki obryadiv narodnogo pobutu z vidannya Kievskoj stariny Shiroko visvitlyuvalas istoriya ukrayinskogo kozactva nacionalno vizvolnih ta derzhavotvorchih pitan Ukrayini ukrayinsko rosijski j ukrayinsko polski vidnosini tosho Zavdyaki chasopisu vidbulos rozshirennya istoriko krayeznavchih topografichnih demografichnih doslidzhen v Ukrayini Vidannya visvitlyuvalo povsyakdenij pobut ukrayinciv Publikuvalo cerkovno istorichni materiali fragmenti z istoriyi okremih hramiv ta monastiriv j opisami cerkovnih pam yatok doslidzhennya konfesijnih vidnosin cerkovno gromadskogo zhittya na ukrayinskih zemlyah i pov yazanih z nimi kulturno religijnih techij Regulyarno vmishuvalisya rozvidki z istoriyi osviti j kulturi Poyednuyuchi u svoyij diyalnosti vidavnichu doslidnicku ta arheografichnu robotu avtori chasopisu vveli v naukovij obig znachnu kilkist novoopublikovanih istorichnih dzherel Dodatkove vidannya mistilo ilyustrativnij ryad yakij skladavsya z portretiv vidatnih istorichnih osobistostej zobrazhen monastiriv i cerkov predmetiv povsyakdennogo vzhitku odyagu zbroyi arheologichnih znahidok tosho Regulyarno vmishuvalisya recenziyi yaki stali vzircem tolerantnoyi naukovoyi kritiki U vidanni Kievskoj stariny brali uchast ponad 450 avtoriv ta korespondentiv sered yakih vcheni v galuzi istoriyi i filologiyi vipuskniki Kiyivskogo universitetu Mihajlo Vladimirskij Budanov Mitrofan Andriyevskij Oleksandr Andriyevskij Vilyam Berenshtam Dmitro Bagalij Ivan Luchickij Kostyantin Mihalchuk Fedir Mishenko Fedir Vovk Leonid Bilogric Kotlyarevskij Pavlo Golubovskij Mihajlo Grushevskij Vasil Danilevich Mikola Dashkevich Boris Poznanskij Volodimir Ikonnikov Mitrofan Dovnar Zapolskij Vasil Domanickij Petro Doroshenko Mihajlo Dragomanov Ivan Linnichenko Sergij Yefremov Harkivskogo universitetu Mikola Kostomarov Mikola Bakaj Vasil Gnilosirov Mihajlo Komarov Vasil Miloradovich Dmitro Miller Novorosijskogo universitetu Mikola Bilyashivskij Oleksandr Markevich Dmitro Markovich Fedir Lashkov Derptskogo universitetu Mikola Vasilenko Kiyivskoyi duhovnoyi akademiyi Ivan Malishevskij Stepan Golubyev Mikola Petrov Petro Lebedincev Volodimir Zavitnevich Vasil Bidnov Vasil Lipkivskij Oleksandr Lotockij Vsevolod Krizhanivskij Fedir Matushevskij Peterburzkogo universitetu Oleksandr Lazarevskij Oleksij Miller Volodimir Peretc ru Adriyan Prahov Moskovskogo universitetu Agatangel Krimskij Oleksandr Veselovskij Mihajlo Kornilovich Volodimir Leontovich ta inshi Avtori zhurnalu buli predstavnikami riznih naukovih shkil odnak perevazhna bilshist najblizhchih jogo spivrobitnikiv sformuvala svoye naukove kredo v stinah Kiyivskogo universitetu Zakinchili Kiyivskij universitet tri z chotiroh redaktoriv Kievskoj stariny Oleksandr Lashkevich Volodimir Naumenko ta Yevgen Kivlickij Feofan Lebedincev vihovanec Kiyivskoyi duhovnoyi akademiyi Vid pochatku 1900 h rokiv kilkist naukovo informacijnih publikacij na storinkah zhurnalu pomitno zmenshuyetsya natomist chastishe drukuyutsya publicistichni praci j beletristichni tvori pismennikiv ta dramaturgiv Sered nih Marko Vovchok Ivan Karpenko Karij Olga Kobilyanska Mihajlo Kocyubinskij Panas Mirnij Lesya Ukrayinka Ivan Franko ta inshi Vidguki suchasnikivUkrayinskij pismennik ta gromadskij diyach Ivan Franko vidznachav slavnozvisnij misyachnik posvyachenij ukrayinskij istoriyi literaturi i starovini yakij podaye duzhe cinnih i cikavih prac zasluguyuchih na uvagu shirokoyi publiki cherez te sho v sposib u nas novij a strogo naukovij dotikayut duzhe vazhnih pitan duhovogo zhittya i tvorchosti nashogo narodu Pismennik Sergij Yefremov vvazhav sho vidannya do yakoyis miri zastupaye nam ukrayinsku gazetu ZnachennyaUkrayinskij istorik Dmitro Doroshenko pririvnyuvav Kievskuyu starinu do istoriko filologichnogo fakultetu ukrayinoznavstva Glib Lazarevskij porivnyuvav zhurnal z bagatyushoyu enciklopediyeyu ukrayinskoyi istoriyi ukrayinskoyi kulturi ukrayinoznavstva Nataliya Polonska Vasilenko nazvala zhurnal drukovanim organom ukrayinskoyi dumki na pidrosijskij Ukrayini j enciklopediyeyu istoriyi Ukrayini Oleksandr Oglobin porivnyuvav avtoriv zhurnalu zi spravzhnim naukovim tovaristvom Div takozhSlovar ukrayinskoyi movi Arheologicheskaya letopis Yuzhnoj Rossii Kievskij telegraf Kiyivska arheografichna komisiya Pivdenno zahidnij viddil Rosijskogo geografichnogo tovaristvaPrimitkiPaliyenko III 2005 s 19 477 Paliyenko II 2005 s 5 444 Paliyenko I 2005 s 8 Paliyenko I 2005 s 30 31 Paliyenko I 2005 s 31 Paliyenko I 2005 s 32 Paliyenko I 2005 s 31 32 Paliyenko I 2005 s 34 Paliyenko I 2005 s 32 33 Paliyenko I 2005 s 33 Paliyenko I 2005 s 36 Paliyenko I 2005 s 50 Paliyenko I 2005 s 44 Paliyenko I 2005 s 45 Paliyenko I 2005 s 46 Paliyenko I 2005 s 47 Paliyenko I 2005 s 48 Paliyenko I 2005 s 49 Paliyenko I 2005 s 51 Paliyenko I 2005 s 57 Paliyenko I 2005 s 52 Paliyenko I 2005 s 53 Paliyenko I 2005 s 54 Paliyenko I 2005 s 61 Paliyenko I 2005 s 63 Paliyenko I 2005 s 64 Paliyenko I 2005 s 64 65 Paliyenko I 2005 s 69 Paliyenko I 2005 s 70 Paliyenko I 2005 s 71 Paliyenko I 2005 s 73 Paliyenko I 2005 s 76 Paliyenko I 2005 s 77 Paliyenko I 2005 s 78 Paliyenko I 2005 s 79 Paliyenko I 2005 s 81 Paliyenko I 2005 s 82 Paliyenko I 2005 s 81 82 Paliyenko I 2005 s 83 Paliyenko I 2005 s 24 Paliyenko I 2005 s 35 Paliyenko I 2005 s 39 Paliyenko I 2005 s 43 Paliyenko I 2005 s 66 Paliyenko I 2005 s 67 Paliyenko I 2005 s 68 Negodchenko 2007 s 354 Negodchenko 2007 s 354 355 Negodchenko 2007 s 355 Negodchenko 2007 s 354 356 Paliyenko II 2005 s 467 540 Franko 1886 s 65 Galich 2020 s 106 Paliyenko I 2005 s 7 KomentariRazom z Ukrayinoyu 96 tomiv DzherelaPershodzherela Kievskaya starina Literaturoznavcha enciklopediya u 2 t avt uklad Yu I Kovaliv Kiyiv VC Akademiya 2007 T 1 A L S 473 Kievskaya Starina Enciklopediya ukrayinoznavstva Slovnikova chastina v 11 t Naukove tovaristvo imeni Shevchenka gol red prof d r Volodimir Kubijovich Parizh Nyu Jork Molode zhittya 1959 Kn 2 t 3 Zernove gospodarstvo Kropivnickij S 1000 ISBN 5 7707 4049 3 Kievskaya starina Ukrayinska folkloristika slovnik dovidnik Uklad i red Mihajlo Chornopiskij Red Oksana Davidova Ternopil Pidruchniki i posibniki 2008 S 220 Doroshenko V Sistematichnij pokazhchik do Kiyivskoyi starini i Ukrayini kritichna ocinka popravki j dopovnennya Lviv Kiyiv Izdanie Poltavskoj uchenoj arhivnoj komissii 1912 15 s Komaricya M Kievskaya Starina istoriko bibliografichne doslidzhennya u 4 t uklad M M Romanyuk kerivnik proyektu L V Snicarchuk M V Galushko ta in Lvivska nacionalna naukova biblioteka Ukrayini imeni V Stefanika Lviv Oriyana Nova 2007 T 1 1812 1890 rr S 357 368 600 s il ISBN 966 02 3163 6 Matyah V M Kievskaya starina Enciklopediya istoriyi Ukrayini u 10 t redkol V A Smolij golova ta in Institut istoriyi Ukrayini NAN Ukrayini K Naukova dumka 2007 T 4 Ka Kom S 242 ISBN 978 966 00 0692 8 Pavlovskim I F Shepotevym V A Yavojskim A A Chigrincevym B D Sistematicheskij ukazatel zhurnala Kievskaya starina 1882 1906 Poltava Izdanie Poltavskoj uchenoj arhivnoj komissii 1911 205 s Paliyenko M G Kievskaya starina 18 serpnya 2016 u Wayback Machine Enciklopediya suchasnoyi Ukrayini red kol I M Dzyuba ta in NAN Ukrayini NTSh K Institut enciklopedichnih doslidzhen NAN Ukrayini 2001 2023 ISBN 966 02 2074 X Franko I Kievskaya starina Zorya Lviv 1886 4 S 65 66 z dzherela 9 zhovtnya 2021 Procitovano 9 zhovtnya 2021 Literatura Galich O Zhurnal Kievskaya Starina v memuarnij recepciyi S Yefremova Ukrayinskij informacijnij prostir Kiyiv Kiyivskij nacionalnij universitet kulturi i mistectv 2020 Vip 6 S 102 118 DOI 10 31866 2616 7948 2 6 2020 219777 z dzherela 9 zhovtnya 2021 Procitovano 9 zhovtnya 2021 Negodchenko O Zhurnal Kievskaya starina 1882 1906 yak originalne ta unikalne yavishe ukrayinskoyi kulturi Naukovi praci istorichnogo fakultetu Zaporizkogo derzhavnogo universitetu Zaporizhzhya 2007 Vip 21 S 352 358 z dzherela 26 lyutogo 2022 Procitovano 14 bereznya 2022 Mihajlin I L Naris istoriografiyi istoriyi ukrayinskoyi zhurnalistiki Kievskaya starina Naukovi zapiski Institutu zhurnalistiki Kiyiv 2003 T 13 S 18 22 Paliyenko M Kievskaya starina u gromadskomu ta naukovomu zhitti Ukrayini kinec HIH pochatok HH st Kiyiv Tempora 2005 384 s ISBN 966 8201 11 6 Paliyenko M Kievskaya starina 1882 1906 Sistematichnij pokazhchik zmistu zhurnalu Kiyiv Tempora 2005 680 s ISBN 966 8201 13 2 Paliyenko M Kievskaya starina 1882 1906 Hronologichnij pokazhchik zmistu zhurnalu Kiyiv Tempora 2005 480 s ISBN 966 8201 12 4 Polishuk T Publikaciya memuariv na storinkah chasopisu Kievskaya starina problematika sistematizaciya analiz Gileya Kiyiv 2009 Vip 19 S 72 80 PosilannyaVikishovishe maye multimedijni dani za temoyu Kievskaya starina Kievskaya starina v elektronnij biblioteci Internet arhivu Kievskaya starina 8 serpnya 2020 u Wayback Machine v elektronnij biblioteci Kultura Ukrayini Cya stattya nalezhit do dobrih statej ukrayinskoyi Vikipediyi