Іноке́нтій Миха́йлович Смоктуно́вський (при народженні — Смоктунович; 28 березня 1925, село Тетяновка, Томська губернія — 3 серпня 1994, Москва) — радянський і російський актор театру і кіно. Герой Соціалістичної Праці (1990). Народний артист СРСР (1974). Лауреат Ленінської премії (1965) за фільм «Гамлет». Учасник Німецько-радянської війни.
Інокентій Михайлович Смоктуновський | ||||
---|---|---|---|---|
рос. Иннокентий Михайлович Смоктуновский | ||||
| ||||
Гвардії сержант Інокентій Смоктунович | ||||
Ім'я при народженні | рос. Иннокентий Михайлович Смоктунович | |||
Народився | 28 березня 1925 Тетянівка (Томська область), Анастасьєвське сільське поселення (Шегарський район), Шегарський район, СРСР | |||
Помер | 3 серпня 1994 (69 років) Кубинка, Одинцовський район, Московська область, Росія | |||
Поховання | Новодівичий цвинтар | |||
Національність | росіянин | |||
Громадянство | ![]() ![]() | |||
Діяльність | актор, актор театру, кіноактор | |||
Alma mater | Красноярський драматичний театр імені Пушкіна | |||
Заклад | ВДТ імені Товстоногова, d, Московський художній театр і Московський Художній театр імені А. П. Чехова | |||
Роки діяльності | 1946 — 1994 | |||
IMDb | ID 0810550 | |||
Автограф | ![]() | |||
Нагороди та премії | ||||
| ||||
|
Образи, які створив Смоктуновський на сцені — [ru] у Великому драматичному театрі, цар Федір Іванович в Малому, чеховський Іванов і [ru] у МХАТі — увійшли до «золотого фонду» російського театрального мистецтва.
Смоктуновського називали першим інтелектуальним актором радянського кінематографа; найкращі свої ролі він зіграв у фільмах «Солдати», «Дев'ять днів одного року», «Гамлет», , «Дамський кравець» і в ліричній комедії Ельдара Рязанова «Бережись автомобіля».
Життєпис
Інокентій Смоктуновський народився в селі Тетянівка Томської губернії (нині Шегарський район Томської області); був другим з шести дітей у родині Михайла Петровича Смоктуновича (1899—1942) і Ганни Якимівни Махньової (1902—1985).
Існує версія, що Смоктуновичі (пол. Smoktunowicz) походять із давнього роду волинських і були заслані в Сибір за участь у повстанні 1863 року; однак за свідченням самого актора, його прадід не був ні шляхтичем, ні поляком, і сам він по крові білорус. В одному з інтерв'ю Смоктуновський розповідав про свого прадіда Миколу Смоктуновича (біл. Смактуновіч): «Він служив єгерем у Біловезькій пущі і 1861 року вбив зубра. Хтось доніс, і його заслали в Сибір, разом з усією сім'єю».
У 1929 — 1930-х роках батька і діда Інокентія Смоктуновського розкуркулено і репресовано. Дід Смоктуновського по матері, купець Яким Степанович Махньов, тримав магазин. Його розкуркулено, заарештовано окрвідділом ОДПУ СРСР в 1930 році, засуджено за «контрреволюційну повстанську діяльність» (стандартне звинувачення тих років) на 10 років виправно-трудових таборів і розстріляно в травні того ж року. Дід не був реабілітований до 1989 року. Батько актора Михайло Смоктунович був мельником. Його розкуркулили, засудили на рік позбавлення волі та три роки висилки. Його звинувачували в «експлуатації робочої сили» і продажу хліба за завищеною ціною. Дядька актора, Григорія Петровича Смоктуновича, розстріляли 1937 року в справі про «створення кадетсько-монархістської організації»
Томський краєзнавець Віктор Нілов, який займався дослідженням життя І. Смоктуновського, впевнений, що з цієї причини актор під час війни змінив прізвище, щоб приховати своє походження і той факт, що його родичі були репресовані. «З таким фактом у життєписі він не потрапив би в жоден московський театр, не зіграв би ні Леніна, ні Гамлета і не потрапив би в кіно…». Сам же актор казав, що змінив прізвище через немилозвучність.
Дитинство
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelJrTHlWRU1DVTVRU1ZFTUNWQ05TVkVNU1U0T0NWRU1DVkNNRjhsUkRBbFFURWxSREFsUWtNbFJEQWxRa1VsUkRBbFFrRWxSREVsT0RJbFJERWxPRE1sUkRBbFFrUWxSREFsUWtVbFJEQWxRaklsUkRBbFFqZ2xSREVsT0RkZkpUSTRKVVF4SlRneEpVUXdKVUpDSlVRd0pVSTFKVVF3SlVJeUpVUXdKVUl3SlRJNVh5VkVNU1U0TVY4bFJEQWxRakVsUkRFbE9EQWxSREFsUWpBbFJERWxPRElsUkRBbFFrVWxSREFsUWtOZkpVUXdKVGt5SlVRd0pVSkZKVVF3SlVKQ0pVUXdKVUpGSlVRd0pVSTBKVVF3SlVJMUpVUXdKVUk1WHlWRU1DVkNPRjhsUkRFbE9ESWxSREFsUWpVbFJERWxPRElsUkRBbFFqVWxSREFsUWpsZkpVUXdKVGxFSlVRd0pVSXdKVVF3SlVJMEpVUXdKVUkxSlVRd0pVSTJKVVF3SlVJMEpVUXdKVUpGSlVRd0pVSTVYeVZFTUNVNVJpVkVNQ1ZDTlNWRU1TVTRNaVZFTVNVNE1DVkVNQ1ZDUlNWRU1DVkNNaVZFTUNWQ1JDVkVNQ1ZDUlNWRU1DVkNPVjhsUkRBbFFUY2xSREFsUWpVbFJERWxPREFsUkRBbFFrUWxSREVsT0VJbFJERWxPRGdsUkRBbFFqVWxSREFsUWtRbFJEQWxRa0VsUkRBbFFrVXVhbkJuTHpJeE1IQjRMU1ZFTUNVNVFTVkVNQ1ZDTlNWRU1TVTRPQ1ZFTUNWQ01GOGxSREFsUVRFbFJEQWxRa01sUkRBbFFrVWxSREFsUWtFbFJERWxPRElsUkRFbE9ETWxSREFsUWtRbFJEQWxRa1VsUkRBbFFqSWxSREFsUWpnbFJERWxPRGRmSlRJNEpVUXhKVGd4SlVRd0pVSkNKVVF3SlVJMUpVUXdKVUl5SlVRd0pVSXdKVEk1WHlWRU1TVTRNVjhsUkRBbFFqRWxSREVsT0RBbFJEQWxRakFsUkRFbE9ESWxSREFsUWtVbFJEQWxRa05mSlVRd0pUa3lKVVF3SlVKRkpVUXdKVUpDSlVRd0pVSkZKVVF3SlVJMEpVUXdKVUkxSlVRd0pVSTVYeVZFTUNWQ09GOGxSREVsT0RJbFJEQWxRalVsUkRFbE9ESWxSREFsUWpVbFJEQWxRamxmSlVRd0pUbEVKVVF3SlVJd0pVUXdKVUkwSlVRd0pVSTFKVVF3SlVJMkpVUXdKVUkwSlVRd0pVSkZKVVF3SlVJNVh5VkVNQ1U1UmlWRU1DVkNOU1ZFTVNVNE1pVkVNU1U0TUNWRU1DVkNSU1ZFTUNWQ01pVkVNQ1ZDUkNWRU1DVkNSU1ZFTUNWQ09WOGxSREFsUVRjbFJEQWxRalVsUkRFbE9EQWxSREFsUWtRbFJERWxPRUlsUkRFbE9EZ2xSREFsUWpVbFJEQWxRa1FsUkRBbFFrRWxSREFsUWtVdWFuQm4uanBn.jpg)
1929 року сім'я Смоктуновичів, рятуючись від голоду, покинула село. Не бажаючи йти в колгосп і рятуючись від репресій, батьки Інокентія переїхали спочатку до Томська, потім до Красноярська, де жила рідна сестра батька, Надія Петрівна, — голодного 1932 року, не маючи власних дітей, вона взяла до себе на виховання Інокентія і його брата Володимира. Сім'я Смоктуновського так голодувала, що брат незабаром помер, а Інокентій змушений був красти на ринку, щоб вижити. Батько, обдарований неабиякою фізичною силою, працював вантажником у [ru]. З початком Німецько-радянської війни його призвали в армію, воював у складі 637-го стрілецького полку і в серпні 1942 року пропав безвісти, як з'ясувалося пізніше, загинув.
У 14 років Інокентій Смоктуновський вперше потрапив у театр — Красноярський драматичний театр ім. О. С. Пушкіна; багато років по тому він розповідав про перший побачений спектакль: «Тепер я вже розумію, що це було просто погано за смаком, але тоді вийшов вражений… Напевно, я був дуже добрим глядачем або в мені вже тоді заговорило єство: потрапив додому». Ще раніше, у шостому класі, почав займатися в шкільному драмгуртку, яким керував актор Синіцин. Однак після першої ж публічної вистави «Пропозиції» Антона Чехова, в якій Смоктуновський грав Ломова, його з гуртка вигнали.
Війна
Коли батько пішов на фронт, Смоктуновський змушений був допомагати сім'ї: він навчався у фельдшерсько-акушерському училищі, потім перейшов на курси кіномеханіків, після завершення яких, 1942 року, працював у розміщеній у Красноярську військовій частині й шпиталі при ній. Того ж року вступив статистом у Красноярський драматичний театр; багато років по тому актор зізнався в одному зі своїх інтерв'ю, що навчився підробляти театральні квитки: купувати квитки кожного дня не було жодної можливості, а жити без театру він уже не міг.
У січні 1943 року Смоктуновського призвали в армію і направили в Київське піхотне училище, яке тоді було в Ачинську. У серпні того ж року в терміновому порядку його відправили без присвоєння офіцерського звання рядовим на фронт, на поповнення 75-ї гвардійської стрілецької дивізії.
На посаді зв'язкового штабу 212-го гвардійського полку цієї дивізії він брав участь у боях на Курській дузі, у форсуванні Дніпра, в битві за Київ. За те, що під вогнем противника вбрід через Дніпро доставляв бойові донесення в штаб 75-ї дивізії, його нагородили першою медаллю «За відвагу». Але цю медаль Смоктуновський отримає лише через 49 років, на сцені Художнього театру, після вистави «Кабала святош».
У грудні 1943 року під Києвом Смоктуновський потрапив у полон, місяць провів у таборах для військовополонених у Житомирі, Шепетівці, Бердичеві. 7 січня 1944 року втік з полону, і протягом місяця його переховувала у своєму будинку українська сім'я. «Можливо, саме тут, — напише пізніше [ru], — де з ризиком для власного життя люди повернули життя знесиленому солдатові, вперше дізнався Смоктуновський справжню ціну людяності». Зв'язок з членами цієї родини Смоктуновський зберігав до кінця життя. У тому ж будинку він познайомився з заступником командира партизанського загону Кам'янець-Подільського з'єднання, до якого і вступив у лютому 1944 року.
У травні партизанський загін об'єднався з 318-м гвардійським стрілецьким полком [ru]. З цим полком, на посаді командира відділення роти автоматників, гвардії молодший сержант Смоктунович брав участь у визволенні Варшави; як сказано в наказі про нагородження, за те, що в боях при прориві оборони противника в районі села Лорцен 14 січня 1945 року його відділення одним з перших увірвалося в траншеї противника і знищило при цьому близько 20 німців, його нагороджено другою медаллю «За відвагу». Війну Смоктуновський закінчив у Грефесмюлені.
Театр. До Мишкіна
Демобілізувавшись у жовтні 1945 року, Інокентій Смоктуновський повернувся до Красноярська; не маючи ні певної мети, ні підтримки, спочатку мав намір вступити до [ru], але старий приятель по шкільному драмгуртку повідомив, що місцевий театр організував студію: «Будемо вести легке, приємне, веселе, безтурботне життя». Через тридцять років, у зеніті слави, Смоктуновський скаже: «Було в моєму житті багато всякого: і поганого і прекрасного. Одного тільки не було і, напевно, ніколи не буде — легкості та безтурботності».
Хоча Смоктуновський втік з німецького полону, сам факт перебування в полоні відгукнувся у післявоєнні роки: як «неблагонадійний», він отримав «мінус 39» — заборону на проживання в 39 найбільших містах. Після недовгого навчання в студії при Красноярському драматичному театрі ім. О. С. Пушкіна (1945—1946), «не пізнавши навіть азбучних істин акторської професії», він набирався досвіду в тих краях, далі яких не засилали: у 1946—1951 роках виступав на сцені [ru], в якому служили переважно ув'язнені Норильлагу, серед них Георгій Жжонов; саме тут, у Норильську, в розпал «боротьби з космополітизмом», на вимогу директора театру йому довелося змінити прізвище, — 1966 року Смоктуновський підпише [ru]Леоніду Брежнєву проти реабілітації Сталіна.
1952 року актор переселився до Махачкали, де служив у Російському драматичному театрі, в 1953—1954 роках жив у Сталінграді і виступав на сцені місцевого [ru]. За ці роки йому довелося зіграти Бєлогубова в [ru]» О. Островського і навіть [ru], двічі — в Махачкалі і в Сталінграді. Римма Маркова, яка бачила його Хлестакова, багато років по тому казала: «Шкода, що пізніше Смоктуновський практично не грав комедійні ролі, він міг робити це блискуче».
У Москві
Мріючи про театр вищого рівня, на початку 1955 року Смоктуновський, за порадою Римми і Леоніда Маркових, вирушив до Москви, показувався чи не у всіх столичних театрах, але жоден не зацікавив. «Він був не потрібен, — писав [ru], — і по справедливості: „ментальність“ артиста була надзвичайно непридатною для репертуару тієї пори. Йому не було кого грати. Високий, худий, з прозорими блакитними очима і світлим, трохи кучерявим волоссям, з якимось чарівно-дивним голосом, яким він ніби не керував, переляканою, обережною „тюремною“ пластикою… Артист з такими даними був безнадійний для тих п'єс, що визначали репертуар».
Зрештою Смоктуновського прийняли на позаштатну роботу з оплатою за вихід, в Театр ім. Ленінського комсомолу, але й там ролей він практично не мав і через кілька місяців перейшов до Театру-студії кіноактора. Знімався на кіностудії «Мосфільм» у масовках, 1956 року зіграв перші невеликі ролі — у фільмах «Вбивство на вулиці Данте» і «Як він брехав її чоловікові»; нарешті його помітив режисер [ru], який запросив нікому не відомого актора на неепізодичну роль Фарбера у фільмі «Солдати» за повістю Віктора Некрасова [ru]».
За свідченням самого актора, залишаючи Сталінград, він сказав колегам: «Якщо про мене не почуєте через п'ять років, займатимусь іншою справою». Головну роль свого життя, яка різко змінила його долю, Інокентій Смоктуновський одержав завдяки щасливому збігові обставин: у 1957 році Георгій Товстоногов запросив з Таллінна режисера В. Я. Ланге для постановки [ru]» у Великому драматичному театрі; на роль [ru] був призначений Пантелеймон Кримов, актор настільки ж талановитий, як і недисциплінований; не прийшовши на першу репетицію, він вичерпав терпіння Товстоногова, який його звільнив; іншого актора на цю роль у трупі ВДТ не знайшлося, і Ланге повернувся до Таллінна. Через деякий час призначений на роль Рогожина Євген Лебедєв порекомендував Товстоногову Смоктуновського, з яким разом знімався у фільмі ; побачивши актора в ролі Фарбера, Товстоногов запросив його до ВДТ і тепер уже сам узявся за постановку вистави.
Після Мишкіна
Робота над роллю йшла вкрай важко: «Такої муки в роботі, таких труднощів, — казав актор, — я й припустити не міг». Але після прем'єри «Ідіота», що відбулася 31 грудня 1957 року, Інокентій Смоктуновський «прокинувся знаменитим»; дивитися виставу з незвичайним князем Мишкіним люди приїжджали з усіх кінців Радянського Союзу. Як зазначала А. Варламова, після знаменитих статей Віссаріона Бєлінського про Павла Мочалова в ролі Гамлета важко було згадати інший випадок, коли б критика зафіксувала і проаналізувала чи не кожен момент існування актора на сцені. [ru] і В. Шитова описали простий прохід Мишкіна—Смоктуновського з однієї куліси в іншу перед закритою завісою, що став однією з вершин ролі: «Високий і слабкий, сутулий і надзвичайно витончений, з якимись надто легкими руками, з ходою, щемливо боязкою і водночас щемливо рішучою, князь Мишкін йшов у іноземній своїй сукні, в товстих черевиках, з вузликом, зав'язаним у клітчату хустку. Беззахисний, по-дитячому привітний, строгий, він вступав у це петербурзьке життя, корисливе і лихоманкове, ніс сюди, ясний і безпорадний, світло своєї душі». Цей Мишкін був для радянського театру абсолютно новим героєм, якого вимагала «відлига».
За свідченнями очевидців, Смоктуновський з першої ж появи на сцені, у вагоні поїзда, який повертав його героя в Росію, переконував глядачів у тому, що Мишкін Достоєвського — «такий і іншим бути не може». Згодом багато — і театральних критиків, і режисерів, і колег-акторів — називали спектакль Товстоногова найсильнішим театральним потрясінням у своєму житті. «Це був прорив, вибух, перехід у нову якість не лише ленінградського театру, але й усієї нашої сцени», — писав про «Ідіота» десятиліття по тому А. Смелянський. Сам же Смоктуновський про цю виставу казав: «Я зіграв її двісті разів, і якщо б мені довелося зіграти її ще стільки ж, я б і сам залишився хворою людиною». Тепер актора навперебій запрошували в кіно — найкращі режисери Радянського Союзу; саме його хотів бачити в ролі Андрія Болконського Сергій Бондарчук.
Після прем'єри «Ідіота» Смоктуновський прокинувся не просто знаменитим, але «генієм», між тим на сцені ВДТ йому доводилося грати Дзержинського в погодінських [ru]» і Сергія Серьогіна в «Іркутській історії» Олексія Арбузова, яка схематично відтворювала конфлікт «Ідіота». Партнер по сцені, Павло Луспекаєв, зазначив тоді ж, що грати Смоктуновський може і має лише в класиці. Серьогіна, на думку критика, він зіграв «блідо і нецікаво», і причиною невдачі стало інтуїтивне неприйняття середнього рівня, вище якого ні його герой, ні сама п'єса не піднімалися. «Він став боятися наступної ролі, — писала завліт ВДТ [ru], — У нього з'явилися власні проблеми, не знайомі нікому в театрі… Ніхто не хотів замислюватися — а чи не зіграє Смоктуновський наступну роль гірше, ніж Мишкіна».
Відхід з ВДТ
Ролей, які більше відповідали його можливостям, актор став шукати на стороні — у кінематографі, що в підсумку призвело до конфлікту з художнім керівником театру; так, через зйомки він на три тижні запізнився до початку репетицій «Горя від розуму», де мав грати Чацького. Наприкінці 1960 року, зігравши лише п'ять разів «Іркутську історію», Смоктуновський покинув ВДТ.
Згодом його спроби повернутися до цього театру, — а він дуже хотів зіграти Чацького, — не увінчалися успіхом: Товстоногов не прощав зради. Євген Лебедєв, упродовж десятиліть пов'язаний з Товстоноговим і дружбою, і спорідненістю, свідчив: «Георгій Олександрович дуже переживав відхід Смоктуновського, але в нас був принцип — хто пішов з театру, той вже не повертався». Лише на час відновлення в 1966 році вистави «Ідіот», спеціально для гастролей в Англії та Франції, його ненадовго запросили у ВДТ — як гастролера. Записаний на фонограму голос Смоктуновського звучав як текст від автора у виставах Товстоногова «Піднята цілина» (1964) і «Ревізор» (1972), але, виявившись змушеним вибирати між театром і кінематографом, актор вибрав кіно, хоча без театру, як з'ясувалося дуже скоро, жити не міг, — і аж до 1973 року на сцену не виходив.
У цей період Смоктуновський зіграв цілу низку кіноролей, що принесли йому всесоюзну славу, а в подальшому і визнання за кордоном; серед них Ілля Куликов у фільмі Михайла Ромма «Дев'ять днів одного року», Гамлет в однойменному фільмі Григорія Козінцева, Юрій Дєточкін у «Бережись автомобіля», Чайковський у [ru] (сценарій написано спеціально для Смоктуновського); роль Порфирія Петровича у фільмі Льва Куліджанова «Злочин і кара» 1971 року відзначено [ru]; Гамлета Смоктуновського Британська кіноакадемія відзначила номінацією на свою престижну премію BAFTA — [ru].
Як зазначала Є. Горфункель, список ролей, не зіграних через зайнятість в інших фільмах або через хворобу очей, яка змусила Смоктуновського на два роки покинути кінематограф (після зйомок у Рязанова), не менш солідний: крім Андрія Болконського, це і Каренін, і Хлудов у «Бігу» О. Алова і В. Наумова, і Борис Годунов, і Гойя у [ru], і Сірано де Бержерак… А для якихось ролей вже було безнадійно згаяно час: Куліджанов, готуючись до зйомок «Злочину і покарання», запропонував Смоктуновському на вибір Свидригайлова або Порфирія Петровича. Оскільки Свидригайлов міг стати повторенням пройденого, актор віддав перевагу незрозумілому йому самому Порфирію й невдовзі пошкодував про це: «Як не билися ми… вишукуючи контрастні ритми, які так легко пропонував Достоєвський у цьому образі, на жаль, виявити їх я не зміг». Грати людину, чия самобутність у «переливчастості», виявилося несподівано важко, і Смоктуновський в процесі зйомок неодноразово казав у серцях: «От треба було мені дати зіграти Раскольникова — там би я знав, що робити».
Малий театр і МХАТ
Повернення на сцену. «Цар Федір Іванович»
1971 року Інокентія Смоктуновського запросили в Малий театр спеціально на роль царя Федора в трагедії Олексія Толстого, яка стала однією з найвидатніших його акторських робіт. Про цю роль, коронну для російських трагіків, Смоктуновський мріяв давно: колись поставити «Царя Федора» він пропонував Товстоногову; наприкінці 60-х Владлен Давидов намагався під Смоктуновського відновити трагедію Толстого в МХАТі, але зміна художнього керівництва, яка відбулася 1970 року, змусила відкласти питання на невизначений час. Борис Равенських, художній керівник Малого театру, за постановку «Царя Федора» взявся на прохання свого улюбленого актора — [ru], але, дізнавшись із преси, що Смоктуновський мріє про цю роль, не побоявся образити Дороніна заради того, щоб Федора зіграв саме Смоктуновський.
В його Федорі не було ні «жалюгідної недоумкуватості», про яку писав Карамзін, ні «морального безсилля», в якому Толстой бачив трагічну провину свого героя, не було нічого від «блаженного», і навіть слова про подаровані цісарем шість мавп, що зазвичай були підтвердженням його слабоумства, у Смоктуновського несподівано наповнювалися іронічно-драматичним змістом. Трагедія Федора—Смоктуновського, який з рідкісною природністю поєднував в собі простоту і винятковість, була, за словами Б. Тулінцева, трагедією «чистого розуму», який у виставі Равенських піддавався жорстокому випробуванню дійсністю — і зазнавав поразки". «Смоктуновський, — писала М. Рахманова, — грає… зі всією проникливістю, з лякаючою майже достовірністю осягнення самого єства „останнього в роді“, приреченого царя. Інакше кажучи, трагедію особистості, але настільки глибокої та неповсякденної, що перед душевним скарбом його героя дрібними здаються і проникливий розум Годунова, і недалекоглядна, хоча й щира прямота Івана Шуйського».
Цей єдиний спектакль Смоктуновський грав до 1976 року, коли на запрошення Олега Єфремова перейшов до МХАТу ім. М. Горького.
З Єфремовим у МХАТі
На новій сцені Смоктуновський дебютував наприкінці 1976 року в головній ролі в чеховському [ru]». Своїми враженнями від цього дебюту Анатолій Ефрос поділився в книзі «Професія: режисер»: «Смоктуновський грає „Іванова“ надзвичайно глибоко. Власне, на нього тільки й дивишся в цій мхатівській виставі. Він більше мовчить, а говорять інші, але це не має значення, бо вже ж справді, його мовчання — золото… Він так чує кожну фразу партнера, так бачить кожен його жест. Його обличчя непомітно змінюється від кожної чужої фрази або жесту. Іноді в залі й сам починаєш майже фізично відчувати, що на сцені відчуває цей Іванов». При цьому Смоктуновський «в слові» сподобався режисерові менше: він ніби пояснював словами своє мовчання, і слова виявлялися біднішими.
Тут, як колись у ВДТ, йому доводилося грати ролі, зшиті не на його зріст, — у «Кремлівських курантах» М. Погодіна, «Так переможемо!» М. Шатрова… Але й цю неминучу повинність надолужували [ru], Дорн у «Чайці», Войницький і Серебряков у «Дяді Вані» Чехова. Після розколу МХАТу в 1987 році Смоктуновський залишився з Єфремовим у театрі, що дістав назву МХТ ім. А. П. Чехова. Смоктуновський і Єфремов, які створили блискучий дует ще 1966 року у фільмі «Бережись автомобіля», в останні роки з неприхованим задоволенням грали разом в Михайла Булгакова (Єфремов — Мольєр, Смоктуновський — Людовик XIV) і «Можливій зустрічі» П. Барца (Смоктуновський — Бах, Єфремов — Гендель).
Про те, чим був Смоктуновський особисто для Олега Єфремова і для його театру, розповідав [ru]: «Відхід Смоктуновського був одним з тих ударів, від яких не відновитися. Він займав особливе місце в Художньому театрі: поки він був поруч, було відчуття порядку, якоїсь акторської ієрархії, якщо хочете. Всі розуміли своє місце і становище, бо була точка відліку. Граючи зі Смоктуновським востаннє у виставі „Можлива зустріч“ Пауля Барца… керівник МХАТ, мені здавалося, відчував просту радість, яка так рідко навідує його в останні роки. …Життя Художнього театру змінилося з відходом Інокентія Смоктуновського, мистецтво Єфремова змінилося. Треба було будувати театр, але вже без Смоктуновського. Борг і хрест залишилися, а радість, здається, зовсім пішла».
В кіно і на телебаченні
Завжди впізнаваний голос Інокентія Смоктуновського звучав за кадром у багатьох ігрових і документальних фільмах, зокрема в «Дзеркалі» Андрія Тарковського, де він озвучив роль головного героя, впродовж всього фільму залишається за кадром. Він дублював Чапліна у фільмах «Вогні рампи» і «Король у Нью-Йорку»; багато працював на радіо і на телебаченні — як актор і як читець; його театральний репертуар доповнили ролі, зіграні в телевізійних виставах — «Зима тривоги нашої» [ru], «Вишневий сад» [ru], «Цезар і Клеопатра» [ru] та інших.
1965 року на питання, чому він віддає перевагу — театрові чи кінематографові, Смоктуновський відповідав: «І те, і інше дороге моєму серцю, але ось винести подвійний тягар воно не в змозі». У 60-х роках актор вибрав кіно, в 70-х — театр. Після повернення на сцену він як і раніше багато знімався, у найвизначніших радянських режисерів, включаючи Сергія Герасимова і Сергія Бондарчука, при цьому частіше в невеликих, а часом і необов'язкових ролях; але й серед епізодичних ролей були такі захопливі, як Плюшкін в «Мертвих душах» і Мойсей Мойсейович в «Степу».
Кінематографісти не забували про Смоктуновского навіть у ті роки, коли в Росії не знімали майже нічого; але вибір став набагато біднішим, і зніматися доводилося головним чином заради заробітку. Найбільш значною роллю останніх років став Ісаак у фільмі Леоніда Горовця «Дамський кравець», відзначений 1990 року «Нікою» як найкраща чоловіча роль, найвідомішою — кримінальний авторитет Гіля «Принц» у фільмі [ru]«Геній», «людина, психіка якої певно похитнулась», за визначенням самого актора. Остання кінороль Смоктуновського — полковник Фрілей у фільмі «Вино з кульбабок», роль, яку він не встиг озвучити.
Інокентій Смоктуновський помер 3 серпня 1994 року в підмосковному санаторії, де лікувався після інфаркту, і став першим російським актором, якого в останню путь проводжали оплесками, точніше — овацією. У Росії в той час таке прощання ще не було звичним, багатьох воно вразило, когось навіть шокувало, інші ж прийняли як належне те, що унікального актора і проводжають не так, як усіх: «Цього останнього дня, — написала Н. Барабаш, — у Інокентія Михайловича все було як завжди». Церемонія прощання пройшла 6 серпня 1994 року у МХАТі ім. Чехова, а після відспівування в [ru] на [ru] актора поховали на Новодівочому цвинтарі (ділянка № 10).
Сім'я
У 1950 році одружився з радянською акторкою Риммою Биковою. Шлюб тривав до 1955 року.
Недовге і безплідне в творчому сенсі перебування Інокентія Смоктуновського в Театрі ім. Ленінського комсомолу зіграло вирішальну роль в його приватному житті: тут у 1955 році він познайомився з працівницею пошивного цеху художницею по костюмах Суламіф'ю Михайлівною (Шламітою Хаймівною) Кушнір, уродженою Хацкелевич (1925, Єрусалим — 2016, Москва), дочкою відомої письменниці на ідиші ; вітчимом її від 1930 року був художник (1902—1972). «Людина високої організованості, і внутрішньої, і художницької, — казав про Суламіф Михайлівну актор Ленкому Всеволод Ларіонов, — вона його виховала і стала на все життя і дружиною, і матір'ю». У березні 1956 року в них народилася дочка, названа Надією, але у вересні того ж року вона померла.
Син Філіп, який народився 1957 року — перекладач науково-фантастичної літератури. Дочка Марія (народилася в 1965 році) стала балериною, працює в Музеї МХАТу. Внучка — Анастасія Смоктуновська (нар. 1982), актриса Московського драматичного театру п/р Армена Джигарханяна.
Творчість
Оцінки критиків і режисерів
1959 року [ru] у статті, присвяченій товстоноговському [ru]», назвав Інокентія Смоктуновського актором інтелектуального стилю, який вміє об'єднати жест, міміку і позу з «грою душі». Зазначивши, що цей сценічний стиль має свою традицію, втілену в таких іменах, як [ru] — перший виконавець ролі Федора Івановича, [ru] та Михайло Чехов, Берковський поспішив застерегти: «З боку критики було б нескромністю самовільно прирівнювати молодого актора до прославлених імен минулого… У Смоктуновського все попереду, він сам доведе, яке місце належить йому посідати в театрі».
На театральній сцені і в кінематографі акторові довелося грати ролі найрізноманітніші, об'єднувала їх — князя Мишкіна та Іудушку Головльова, Гамлета і Юрія Дєточкіна — насамперед яскраво виражена інтровертність. Щодо фільму «Солдати», в якому Смоктуновський вперше звернув на себе увагу, [ru] і В. Шитова писали в 1966 році:
![]() | В обставинах війни, де окремішність начебто неможлива і дивна, герой Смоктуновського… мав якусь органічну осібність, окремість свого існування. Це й стало визначальним для всіх без винятку ролей, які зіграв актор: дивовижно видна окремість його героїв, яка не підлягає простим поясненням. Герої Смоктуновського завжди товариські, завжди дуже контактні, сама їхня інтонація завжди... шукає відгуку. І попри це все люди, яких він зіграв, притягують і тривожать нас потаємною цілісністю свого внутрішнього ядра... І якщо глядач на питання, чим йому подобається Смоктуновський, відповідає, як правило: «своєю чарівністю», - відповідь ця і правильна і неправильна. Чарівність Смоктуновського не в акторському шармі, якого у нього майже немає, а ось у цій, такій рідкісній навіть для сучасного екрану чарівності складного, чарівності окремого, яке виявляється щоразу складним і невичерпним... У цьому розгадка тієї дивної на перший погляд обставини, що вершинами його ролей стають часом мовчазні проходи або хвилини удаваної бездіяльності | ![]() |
Г. Козинцев
Такий мовчазний прохід запам'ятався критикам, зокрема, у фільмі «Дев'ять днів одного року» — коли Ілля Куліков один з'являвся в спорожнілому тунелі, і глядачі не бачили його обличчя, не чули голосу, але в його ході було все.
Гамлет, якого зіграв Смоктуновський у фільмі Григорія Козинцева, — меланхолійний, рефлексивний, витончений і разом з тим для самого актора він був насамперед борцем — «за людське в людині». Критики дорікали Смоктуновському в тому, що для його Гамлета не існує «бути чи не бути?», і сам актор казав, що не вважає знаменитий монолог (у фільмі він скорочений) кульмінацією ролі, як не вважає і самого Гамлета людиною, яка вагається і сумнівається; герой Шекспіра бачився йому і сильним, рішучим, наділеним «величезною душевної волею і розумової енергією», його трагедія була трагедією знання, а не сумніву, і дороговказом для нього стали слова Віссаріона Бєлінського: Гамлет — це ти, це ми, це я, це все. Гамлету Смоктуновського, зазначав критик, вистачило б і волі, рішучості відразу помститися за батька, і бариться він тому, що думка його не лише про Клавдія. «Якщо можна максимально наблизити до нас шекспірівського героя, — писала Майя Туровська, — Смоктуновський робить це».
Роль, що була до нього «коронною» в багатьох прославлених акторів, включаючи Лоуренса Олів'є і Михайла Чехова, принесла Смоктуновському широке міжнародне визнання, її високо оцінили і глядачі, і критики, і навіть колеги-актори, однак сам Смоктуновський залишився незадоволений як своєю роботою, так і режисерським трактуванням трагедії. Він взагалі рідко бував задоволений собою; за свідченням [ru], наприкінці життя з-поміж двохсот ролей, зіграних у театрі і кіно, Смоктуновський лише десять вважав абсолютно вдалими: «Навіть „Царя Федора Івановича“, якого критика віднесла до його шедеврів, він не вважає успіхом».
У 60-х роках акторові нерідко дорікали в тому, що у всіх своїх ролях він так чи інакше повторює князя Мишкіна, — [ru] вже тоді вважала таку думку найбільшою помилкою: «Ліричну схвильованість, органічну інтелігентність, інтелектуальну витонченість, загостреність моральних завдань, підвищену чутливість у сприйнятті навколишнього — все, що становить невід'ємну частину творчої особистості Смоктуновського, багато хто приймає за особисте надбання князя Мишкіна». Насправді Смоктуновський, бувши актором характерним, як ніхто інший, вмів залишатися самим собою в різних ролях; у 58 років вперше отримавши пропозицію зіграти персонаж «яскраво негативної сутності» — Іудушку Головльова, «виродка», який душить все живе навколо себе, вбиває марнослів'ям, Смоктуновський спочатку сприйняв цю пропозицію як образу; але, припустивши, що в кожному є хоч крапля такого Іудушки, він знайшов цю краплю і в собі, — і Порфирій Головльов став однією з найкращих його ролей; за свідченням О. Смелянського, «острах брав від того, в які схованки заглянув артист».
Судячи з того, які ролі нерідко пропонували Смоктуновському в кіно, режисерам здавалося, що цей актор може все, зокрема і витягнути на собі відверто слабкий фільм; насправді, і це не раз відзначали критики, він набагато сильніше, ніж пересічні актори, потребував якісної драматургії; його найвищі досягнення пов'язані переважно з класичним репертуаром, в сучасному йому часом гостро бракувало об'ємності характеру; особливо в кіно, де неповторність особистості, за словами актора, часто намагаються підмінити «зовнішньою ефектністю, несподіваними ракурсами».
Фільм «Нічний гість» представлений І. Соловйовою і В. Шитовою як «Ідіот», написаний не Достоєвським, а Ганею Іволгіним — у повній відповідності з тим, як він у романі тлумачить цілі та мотиви Мишкіна: і безсрібництво, і чуйність до ближнього у героя Смоктуновського — Пал Палича — перетворювалися на витончені способи вимагання. Відзначений критиками «дар окремості» в незграбно-повчальному фільмі Володимира Шределя, немов глузуючи зі Смоктуновського, використано для доведення того, що складних людей насправді не буває і будь-яку складність можна розкласти на кілька простих і підленьких складових. І хоча актор, як зазначав Б. Тулінцев, укрупнив персонаж, надавши йому ледь не містичного сенсу, подолати неповноцінність сценарію йому не вдалося.
Разом з тим в кіно «візитною карткою» Смоктуновського, не меншою мірою, ніж Гамлет, став Юрій Дєточкін у ліричній комедії Ельдара Рязанова «Бережись автомобіля», де він знову продемонстрував майстерність занурення в образ, ще раз зігравши Гамлета, але вже не як Смоктуновський, а як посередній актор самодіяльного театру. Після його відмови — через зайнятість і втому — Рязанов пробував на цю роль багатьох прекрасних акторів, але комусь, як от Леоніду Куравльову, попри всю достовірність і правдивість, не вистачало дивацтва, «такого легкого зсуву мізків», хтось, як Олег Єфремов, майстерно зображував Дєточкіна, але не був ним і тому справляв враження «вовка в овечій шкурі». Все зійшлося у Смоктуновському, включаючи природне дивацтво: «Він прийшов на екран сам, як особистість, — писав Рязанов. — Його своєрідна людська індивідуальність дала той ефект одивнення характеру Дєточкіна, якого я міг тільки бажати. Цього неможливо було досягти жодними акторськими кривляннями, прийомами, хитрощами».
І за життя, і після смерті Інокентія Смоктуновського нагороджували найвищими епітетами, які тільки можна було знайти в російській мові, він був не лише «генієм», але й «першим, найпершим артистом Росії», — Олег Єфремов, який не зміг говорити на панахиді, навіть після відходу відмовлявся називати його «великим»: «великих» було багато, Смоктуновський для Єфремова був один.
Театральні роботи
[ru]
- — «Чужа дитина» [ru] — Костя
- 1946 — «Машенька» О. М. Афіногенова — Віктор Туманський
- — «Старі друзі» [ru] — Семен Горін
- 1947 — «Останні» М. Горького — Петро
- 1947 — «Діти Ванюшина» С. О. Найдьонова — Олексій
- — «Розлом» Б. А. Лавреньова — Польовий
- 1948 — «Вас викликає Таймир» О. Галича і К. Ісаєва — Гришко
- — [ru]» О. М. Островського — Микін
- 1949 — «Моцарт і Сальєрі» О. С. Пушкіна — Моцарт
- — [ru]» О. М. Островського — Дормідонт
- — «Жартівники» О. М. Островського — Недоносков
Дагестанський державний театр драми імені М. Горького
- — «Сім'я» І. Попова — Олександр Ульянов
- 1952 — «Весілля з приданим» [ru] — Муравйов
- 1952 — «Її друзі» В. С. Розова — Віктор
- 1952 — «Ревізор» М. В. Гоголя — Хлестаков
[ru]
- — «Ревізор» М. В. Гоголя — Хлестаков
- 1953 — «Великий государ» В. Соловйова — Магнус
- 1953 — «Приборкання норовливої» В. Шекспіра — Бйонделло
- — [ru]» Є. Л. Шварца — Казкар
- 1954 — «Доходне місце» О. М. Островського — Бєлогубов
- — «Біля небезпечної межі» В. Любимова — Невстигаючий
- 1955 — «Анджело» В. Гюго — Апафесто
- 1955 — «Як він брехав її чоловікові» Б. Шоу — Генрі
- 1955 — «Машенька» О. М. Афіногенова — Віктор Туманський
- 1955 — «Останні» М. Горького — Петро
Великий драматичний театр імені Горького
- — [ru]» за Ф. М. Достоєвским; постановка Г. О. Товстоногова — князь Мишкін
- 1957 — «Кремлівські куранти» М. Ф. Погодіна; постановка [ru] та І. П. Владимирова — Дзержинський (вступ)
- — «Іркутська історія» О. М. Арбузова; постановка Г. О. Товстоногова — Сергій Серьогін
Державний академічний Малий театр Росії
- — «Цар Федір Іоанович» О. К. Толстого; постановка Б. І. Равенських — цар Федір
- — [ru]» А. П. Чехова; постановка О. М. Єфремова — Іванов
- — «Зворотний зв'язок» О. І. Гельмана; постановка О. М. Єфремова — Сакулін
- — [ru]» М. Ф. Погодина — Годинникар
- — «Чайка» А. П. Чехова; постановка О. М. Єфремова — Дорн
- — «Так переможемо!» М. Шатрова; постановка О. М. Єфремова — Соратник Леніна і Професор (від 1988 року)
- — [ru]» за М. Є. Салтиковим-Щедріним; постановка [ru] — Порфирій Головльов
- — «Дядя Ваня» А. П. Чехова; постановка О. М. Єфремова — Серебряков і Войницький (від 1988 року)
- — «Тамада» А. М. Галіна; постановка [ru] — Реваз
- — [ru]» М. О. Булгакова; постановка А. Я. Шапиро — король Людовик XIV
- — «Вишневий сад» А. П. Чехова; постановка О. М. Єфремова — Гаєв / Фірс
- 1990 — «Еквус» П. Шеффера — Мартін Дайзер
- 1992 — «Можлива зустріч» П. Барца; постановка В. Долгачова — Й. С. Бах
Антреприза Н. Шлезінгера (США)
- 1992 — «З життя дощових черв'яків» П. У. Енквіста; постановка І. Смоктуновського і В. Ланського — Андерсен
Роботи на телебаченні
- 1957 — «Дорога безсмертя» В. Брагіна ((телевистава)); постановка А. Чигинського і Р. Товстоногова — Юліус Фучік
- 1963 — «Зима тривоги нашої», Д. Стейнбека (телевистава); постановка [ru] — Ітен Аллен Гоулі
- 1971 — «Маленькі трагедії» О. С. Пушкіна; постановка [ru], Антоніна Даусона, [ru] — Моцарт
- 1976 — «Вишневий сад» А. П. Чехова (телевистава); постановка [ru] — Гаєв
- 1979 — «Цезар і Клеопатра» Б. Шоу (телевистава); постановка [ru] — Цезар
- 1989 — [ru]» за Ф. М. Достоєвським (телевистава); постановка [ru] — закадровий текст
- 1995 — «Мрійниця» за Ф. М. Достоєвським (телевистава); постановка Марини Дубровіної — Карл Меєр Федорович
Роботи на радіо
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOW1MMlkwTHpFNU5qWmZRMUJCWHpNek1qZ3VhbkJuTHpJeU1IQjRMVEU1TmpaZlExQkJYek16TWpndWFuQm4uanBn.jpg)
На радіо Інокентій Смоктуновський як читець записав глави з роману І. А. Гончарова «Обломов», «Ідіота» Ф. М. Достоєвського і «Дон Кіхота» М. Сервантеса, уривки з «Євгенія Онєгіна» і «Бориса Годунова» А. С. Пушкіна; повністю записав казки А. С. Пушкіна і його повісті «Капітанська дочка» і «Хуртовина», повість А. П. Чехова «Чорний чернець», казки Р. Х. Андерсена, оповідання І. С. Тургенєва, Р. Мопассана, К. Паустовського, Акутагави і Р. Бьолля, а також вірші Ф. Шіллера, Р. Рільке, Б. Пастернаку, А. Т. Твардовського. Як актор зіграв у радіовиставах:
- 1981 — «Портрет Доріана Грея» О. Уайльда — лорд Генрі
- 1982 — «Стара любов» А. Мішаріна — Цаплін
- 1987 — «Дон Кіхот» М. Александровича — Дон Кіхот
- 1989 — «Мусоргський» — Ведучий
- 1990 — «Безплідні зусилля любові» В Шекспіра — Натаніель
- 1991 — «Ескоріал» М. де Гельдерода — Король
- 1993 — «Засіб від куріння» (за оповіданням С. Кінга "Корпорація «Кидайте палити») — Морісон
- 1994 — «Перше кохання Ходжі Насреддіна» Т. Зульфікарова — Толгат-Бек
Фільмографія
|
|
Озвучування
- 1976 — Двадцять днів без війни — В'ячеслав (роль Миколи Гринька)
- 1977 — Я боюся — суддя Канчедда (роль Ерланда Джозефсона)
- 1981 — Небезпечний вік — Наркіс Михайлович Родімцев (роль Юозаса Будрайтіса)
- 1984 — Поїздка до Індії — професор Годбоул (роль Алека Гіннесса)
- 1991 — Віват, гардемарини! — король Пруссії Фрідріх (роль [ru])
- 1993 — рекламні ролики серії [ru]» — «Петро I», «Тамерлан»
Нагороди та звання
- Заслужений артист РРФСР (6 серпня 1964)
- Народний артист РРФСР (29 вересня 1969)
- Народний артист СРСР (1974)
- Заслужений діяч мистецтв Словаччини (1970)
- Герой Соціалістичної Праці (1990) — «за видатні заслуги в розвитку радянського театрального мистецтва»
- Три ордена Леніна (1975, 1985, 1990)
- Орден Вітчизняної війни I ступеня (11 березня 1985)
- Орден Дружби народів
- Дві медалі «За відвагу»
- Медаль «За перемогу над Німеччиною у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.» і подальші пов'язані з нею ювілейні медалі до 20-ї, 30-ї й 40-ї річниці.
- Медаль «За звільнення Варшави» та інші медалі
- Ленінська премія (1965) — за виконання головної ролі у фільмі «Гамлет»
- [ru] (1971) — за роль Порфирія Петровича у фільмі «Злочин і кара»
- Диплом СК СРСР ВКФ (1964) — за головну роль у фільмі «Гамлет»
- Приз МКФ у Венеції «Золота дошка» журналу «Сінема Нуво» (1964) — за найкращу чоловічу роль («Гамлет»)
- Приз «Срібний таріль» МКФ у Панамі (1965) — за найкраще виконання чоловічої ролі («Гамлет»)
- Приз МКФ в Картахені (1969) — за найкраще виконання чоловічої ролі («Бережись автомобіля»)
- [ru]МКФ у Сан-Себастьяні (1970) — за головну роль у фільмі «Чайковський»
- Премія «Ніка» (1990) в номінації «Найкраща чоловіча роль» за фільм «Дамський кравець»
- Премія «Ніка» (1993) — в номінації «Приз за внесок у кіномистецтво»
- Приз МКФ авторського фільму в Сан-Ремо (1991) — за найкращу чоловічу роль («Дамський кравець»)
- Приз КФ «Сузір'я» (1993) — «За видатний внесок у професію»
Пам'ять
- У Санкт-Петербурзі, на будинку, де він жив у 1958—1971 роках (Московський пр., 75) встановлена меморіальна дошка.
Примітки
- . Архів оригіналу за 5 лютого 2019. Процитовано 8 лютого 2019.
- Горфункель Е. И. {{{Заголовок}}}. — .
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 356—357.
- Соловьёва, Шитова, 1966, с. 222—237.
- Гереб А. (2000, № 47). Иннокентий Смоктуновский: Воспоминания в саду, или Фотографии из актёрского альбома. Октябрь 1993 г. [стенограмма беседы]. «Киноведческие записки». Архів оригіналу за 23 серпня 2011. Процитовано 8 березня 2011.
- {{{Заголовок}}}.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 7.
- newsru.com. . Архів оригіналу за 5 лютого 2019. Процитовано 8 лютого 2019.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 8—9.
- Список военнослужащих, пропавших без вести по Шегарскому району. ОБД «Мемориал». Архів оригіналу за 20 серпня 2012. Процитовано 19 серпня 2012.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 14—15.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 11—12.
- Чернявский А. (19 июля 2005). Служили в роте два бойца: Александр и Иннокентий. «Тихоокеанская звезда». Архів оригіналу за 3 лютого 2012. Процитовано 20 листопада 2011.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 16.
- Люди и награждения. «Подвиг народа». Архів оригіналу за 11 травня 2017. Процитовано 11 травня 2015.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 318.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 17.
- Беньяш, 1966, с. 76.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 19—20.
- Справка из Центрального архива Министерства обороны РФ. ОБД «Мемориал». Архів оригіналу за 20 серпня 2012. Процитовано 19 серпня 2012.
- Люди и награждения. «Подвиг народа». Архів оригіналу за 11 травня 2017. Процитовано 11 травня 2015.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 24.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 26.
- Смелянский, 1999, с. 26.
- Как Смоктунович стал Смоктуновским // Актёрские тетради Иннокентия Смоктуновского] / Егошина О. В. — М. : ОГИ (Объединённое Гуманитарное Издательство), 2004. — 192 с. — . з джерела 12 травня 2013
- Письма деятелей науки и культуры против реабилитации Сталина. Социальная история отечественной науки: XX век // Институт истории естествознания и техники им. С. И. Вавилова РАН (официальный сайт). Архів оригіналу за 18 серпня 2012. Процитовано 16 серпня 2012.
- Беньяш, 1966, с. 77.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 384.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 35.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 44.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 42.
- [ru]. {{{Заголовок}}}. — .
- Демидова А. С. {{{Заголовок}}}.
- Старосельская Н. {{{Заголовок}}}. — .
- Варламова А. .
- Соловьёва, Шитова, 1966, с. 228.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 77—98.
- Смелянский, 1999, с. 53.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 98.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 330.
- Старосельская Н. Товстоногов. — Москва : Молодая гвардия, 2004. — С. 167—168. — .
- Тулинцев Б. Иннокентий Смоктуновский // Театр : журнал. — М., 1975. — № 3. — С. 57.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 89.
- Старосельская Н. Товстоногов. — Москва : Молодая гвардия, 2004. — С. 188—189. — .
- Цит. по: Старосельская Н. Товстоногов. — Москва : Молодая гвардия, 2004. — С. 191—192. — .
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 101.
- Старосельская Н. {{{Заголовок}}}. — .
- Рецептер В. Э. {{{Заголовок}}}. — .
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 100.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 101—103.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 189.
- Смоктуновский Иннокентий: Одухотворённость образа. Телеканал «Культура». 23 марта 2005. Архів оригіналу за 23 серпня 2011. Процитовано 20 березня 2011.
- Шигарева Ю. (24 березня, 2010). Иннокентий Смоктуновский. Князь из Татьяновки. . Архів оригіналу за 23 серпня 2011. Процитовано 19 квітня 2011.
- Горфункель Е. И. {{{Заголовок}}}. — .
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 181—182.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 182—183.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 196—199.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 315.
- Тулинцев Б. .
- [ru]. {{{Заголовок}}}. — .
- Рахманова М. .
- Эфрос А. В. {{{Заголовок}}}. — Т. 2. Профессия: режиссёр.
- Смелянский, 1999, с. 202—203.
- Смелянский, 1999, с. 203—204.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 386.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 388—391.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 176.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 284—286.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 348.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 289—290.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 349—350.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 352—353, 356—357.
- Погорелова А. (2 октября 2016). . Кино. Актуальные новости. Архів оригіналу за 9 лютого 2019. Процитовано 2 жовтня 2016.
- Школьник Л. (10 апреля 2007). «Шаровая молния» по имени Шира Горшман. «Еврейский журнал». Архів оригіналу за 23 серпня 2011. Процитовано 20 березня 2011.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 49.
- Могила Наденьки Смоктуновской на Останкинском кладбище [Фото]. «Где дремлют мёртвые…»: авторский сайт. Архів оригіналу за 23 серпня 2011. Процитовано 18 квітня 2011.
- Иванцова С., Широков В. (13 февраля 2009). Интервью с Филиппом Смоктуновским. «Экспресс газета». Архів оригіналу за 23 серпня 2011. Процитовано 20 березня 2011.
- Корнеева И. (28.03.2005, Столичный выпуск № 3730). . «Российская газета». Архів оригіналу за 9 лютого 2019. Процитовано 18 квітня 2011.
- . Архів оригіналу за 29 липня 2018. Процитовано 8 лютого 2019.
- [ru]. "Идиот", поставленный Г. Товстоноговым // Помилка: не задано параметр
|назва=
в шаблоні {{}}. — М. : Артист. Режиссер. Театр; Профессиональный фонд «Русский театр», 1994. — С. 88. — 367 с. - Соловьёва, Шитова, 1966, с. 225—226, 228.
- [ru]. Невский проспект, 1963 г // Театр : журнал. — М., 1964. — № 1. — С. 86.
- Соловьёва, Шитова, 1966, с. 229.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 131.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 143.
- Никитина А. (16—30 апреля 2010). Русский «Гамлет»: Человек, который давал слишком много воли своему уму. «Литература», № 8 (695), 2010. Архів оригіналу за 23 серпня 2011. Процитовано 19 квітня 2011.
- Гамлет и мы // Сб.: Один раз в жизни. — М. : АПН, 1965. — С. 208.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 135—152.
- Луков В. А. (2005). Гамлет: тезаурус героя трагедии. «Русский Шекспир». Архів оригіналу за 23 серпня 2011. Процитовано 19 квітня 2011.
- Когда опускается занавес // Театральная жизнь : журнал. — М., 1992. — № 8. — С. 13.
- Беньяш, 1966, с. 74.
- Беньяш, 1966, с. 71—72.
- Туровская М. И. .
- Свободин А. П. . — № 1.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 277, 282—283.
- Смелянский, 1999, с. 257.
- Смелянский А. М. {{{Заголовок}}}.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 105.
- Тулинцев Б. . — № 3.
- Рязанов Э. А. . — № 7.
- Рязанов Э. А. . — № 7.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 5, 354—364.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 388—390.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 390—391.
- . Архів оригіналу за 9 жовтня 2021. Процитовано 28 березня 2022.
- . Архів оригіналу за 10 лютого 2019. Процитовано 8 лютого 2019.
- Рудницкий К. Л. .
- Смоктуновский Иннокентий Михайлович. Энциклопедия отечественного кино. Архів оригіналу за 19 грудня 2012. Процитовано 17 грудня 2012.
- Указ Президента Союза ССР от 8 июня 1990 года № 256. Библиотека нормативно-правовых актов СССР. Архів оригіналу за 17 серпня 2012. Процитовано 6 жовтня 2012.
- Иннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли, 2002, с. 321.
- Указ Президиума Верховного Совета СССР от 11 марта 1985 года. Библиотека нормативно-правовых актов СССР. Архів оригіналу за 15 жовтня 2012. Процитовано 6 жовтня 2012.
- Смоктуновский Иннокентий Михайлович. Энциклопедия кино. Архів оригіналу за 19 грудня 2012. Процитовано 17 грудня 2012.
<ref>
з назвою "FOOTNOTEИннокентий Смоктуновский. Жизнь и роли2002382—385", визначений у <references>
, не використовується в попередньому тексті.Література
- Кино: Энциклопедический словарь. М., 1987. — С.391;
- Раззаков Ф. Досьє на звезд. 1962–1980. М., 1998. — С.5—21;
- Всемирный биографический Энциклопедический словарь. М., 1998. — С.703—704;
- УСЕ: Універсальний словник-енциклопедія. К., 1999. — С.1255;
- Иллюстрированный Энциклопедический словарь. М., 2000. — СІ 126;
- Раззаков Ф. Актеры всех поколений. М., 2000;
- Великие кинозвезды XX века. М., 2001. — С.360—365;
- Кинословарь. Т. З. СПб., 2001. — С.367-372;
- Театр: Энциклопедия. М., 2002. — С.265;
- Смоктуновський И. Быть! Автобиографическая проза М., 2002.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Inoke ntij Miha jlovich Smoktuno vskij pri narodzhenni Smoktunovich 28 bereznya 1925 selo Tetyanovka Tomska guberniya 3 serpnya 1994 Moskva radyanskij i rosijskij aktor teatru i kino Geroj Socialistichnoyi Praci 1990 Narodnij artist SRSR 1974 Laureat Leninskoyi premiyi 1965 za film Gamlet Uchasnik Nimecko radyanskoyi vijni Inokentij Mihajlovich Smoktunovskijros Innokentij Mihajlovich SmoktunovskijGvardiyi serzhant Inokentij SmoktunovichIm ya pri narodzhenni ros Innokentij Mihajlovich SmoktunovichNarodivsya 28 bereznya 1925 1925 03 28 Tetyanivka Tomska oblast Anastasyevske silske poselennya Shegarskij rajon Shegarskij rajon SRSRPomer 3 serpnya 1994 1994 08 03 69 rokiv Kubinka Odincovskij rajon Moskovska oblast RosiyaPohovannya Novodivichij cvintarNacionalnist rosiyaninGromadyanstvo SRSR RosiyaDiyalnist aktor aktor teatru kinoaktorAlma mater Krasnoyarskij dramatichnij teatr imeni PushkinaZaklad VDT imeni Tovstonogova d Moskovskij hudozhnij teatr i Moskovskij Hudozhnij teatr imeni A P ChehovaRoki diyalnosti 1946 1994IMDb ID 0810550AvtografNagorodi ta premiyid 1970 Radyanska gvardiya serzhant Inokentij Mihajlovich Smoktunovskij u Vikishovishi Obrazi yaki stvoriv Smoktunovskij na sceni ru u Velikomu dramatichnomu teatri car Fedir Ivanovich v Malomu chehovskij Ivanov i ru u MHATi uvijshli do zolotogo fondu rosijskogo teatralnogo mistectva Smoktunovskogo nazivali pershim intelektualnim aktorom radyanskogo kinematografa najkrashi svoyi roli vin zigrav u filmah Soldati Dev yat dniv odnogo roku Gamlet Damskij kravec i v lirichnij komediyi Eldara Ryazanova Berezhis avtomobilya ZhittyepisInokentij Smoktunovskij narodivsya v seli Tetyanivka Tomskoyi guberniyi nini Shegarskij rajon Tomskoyi oblasti buv drugim z shesti ditej u rodini Mihajla Petrovicha Smoktunovicha 1899 1942 i Ganni Yakimivni Mahnovoyi 1902 1985 Isnuye versiya sho Smoktunovichi pol Smoktunowicz pohodyat iz davnogo rodu volinskih i buli zaslani v Sibir za uchast u povstanni 1863 roku odnak za svidchennyam samogo aktora jogo pradid ne buv ni shlyahtichem ni polyakom i sam vin po krovi bilorus V odnomu z interv yu Smoktunovskij rozpovidav pro svogo pradida Mikolu Smoktunovicha bil Smaktunovich Vin sluzhiv yegerem u Bilovezkij pushi i 1861 roku vbiv zubra Htos donis i jogo zaslali v Sibir razom z usiyeyu sim yeyu U 1929 1930 h rokah batka i dida Inokentiya Smoktunovskogo rozkurkuleno i represovano Did Smoktunovskogo po materi kupec Yakim Stepanovich Mahnov trimav magazin Jogo rozkurkuleno zaareshtovano okrviddilom ODPU SRSR v 1930 roci zasudzheno za kontrrevolyucijnu povstansku diyalnist standartne zvinuvachennya tih rokiv na 10 rokiv vipravno trudovih taboriv i rozstrilyano v travni togo zh roku Did ne buv reabilitovanij do 1989 roku Batko aktora Mihajlo Smoktunovich buv melnikom Jogo rozkurkulili zasudili na rik pozbavlennya voli ta tri roki visilki Jogo zvinuvachuvali v ekspluataciyi robochoyi sili i prodazhu hliba za zavishenoyu cinoyu Dyadka aktora Grigoriya Petrovicha Smoktunovicha rozstrilyali 1937 roku v spravi pro stvorennya kadetsko monarhistskoyi organizaciyi Tomskij krayeznavec Viktor Nilov yakij zajmavsya doslidzhennyam zhittya I Smoktunovskogo vpevnenij sho z ciyeyi prichini aktor pid chas vijni zminiv prizvishe shob prihovati svoye pohodzhennya i toj fakt sho jogo rodichi buli represovani Z takim faktom u zhittyepisi vin ne potrapiv bi v zhoden moskovskij teatr ne zigrav bi ni Lenina ni Gamleta i ne potrapiv bi v kino Sam zhe aktor kazav sho zminiv prizvishe cherez nemilozvuchnist Ditinstvo Kesha Smoktunovich livoruch z bratom Volodoyu i titkoyu Nadiyeyu Petrivnoyu Chernishenko 1929 roku sim ya Smoktunovichiv ryatuyuchis vid golodu pokinula selo Ne bazhayuchi jti v kolgosp i ryatuyuchis vid represij batki Inokentiya pereyihali spochatku do Tomska potim do Krasnoyarska de zhila ridna sestra batka Nadiya Petrivna golodnogo 1932 roku ne mayuchi vlasnih ditej vona vzyala do sebe na vihovannya Inokentiya i jogo brata Volodimira Sim ya Smoktunovskogo tak goloduvala sho brat nezabarom pomer a Inokentij zmushenij buv krasti na rinku shob vizhiti Batko obdarovanij neabiyakoyu fizichnoyu siloyu pracyuvav vantazhnikom u ru Z pochatkom Nimecko radyanskoyi vijni jogo prizvali v armiyu voyuvav u skladi 637 go strileckogo polku i v serpni 1942 roku propav bezvisti yak z yasuvalosya piznishe zaginuv U 14 rokiv Inokentij Smoktunovskij vpershe potrapiv u teatr Krasnoyarskij dramatichnij teatr im O S Pushkina bagato rokiv po tomu vin rozpovidav pro pershij pobachenij spektakl Teper ya vzhe rozumiyu sho ce bulo prosto pogano za smakom ale todi vijshov vrazhenij Napevno ya buv duzhe dobrim glyadachem abo v meni vzhe todi zagovorilo yestvo potrapiv dodomu She ranishe u shostomu klasi pochav zajmatisya v shkilnomu dramgurtku yakim keruvav aktor Sinicin Odnak pislya pershoyi zh publichnoyi vistavi Propoziciyi Antona Chehova v yakij Smoktunovskij grav Lomova jogo z gurtka vignali Vijna Koli batko pishov na front Smoktunovskij zmushenij buv dopomagati sim yi vin navchavsya u feldshersko akusherskomu uchilishi potim perejshov na kursi kinomehanikiv pislya zavershennya yakih 1942 roku pracyuvav u rozmishenij u Krasnoyarsku vijskovij chastini j shpitali pri nij Togo zh roku vstupiv statistom u Krasnoyarskij dramatichnij teatr bagato rokiv po tomu aktor ziznavsya v odnomu zi svoyih interv yu sho navchivsya pidroblyati teatralni kvitki kupuvati kvitki kozhnogo dnya ne bulo zhodnoyi mozhlivosti a zhiti bez teatru vin uzhe ne mig U sichni 1943 roku Smoktunovskogo prizvali v armiyu i napravili v Kiyivske pihotne uchilishe yake todi bulo v Achinsku U serpni togo zh roku v terminovomu poryadku jogo vidpravili bez prisvoyennya oficerskogo zvannya ryadovim na front na popovnennya 75 yi gvardijskoyi strileckoyi diviziyi Na posadi zv yazkovogo shtabu 212 go gvardijskogo polku ciyeyi diviziyi vin brav uchast u boyah na Kurskij duzi u forsuvanni Dnipra v bitvi za Kiyiv Za te sho pid vognem protivnika vbrid cherez Dnipro dostavlyav bojovi donesennya v shtab 75 yi diviziyi jogo nagorodili pershoyu medallyu Za vidvagu Ale cyu medal Smoktunovskij otrimaye lishe cherez 49 rokiv na sceni Hudozhnogo teatru pislya vistavi Kabala svyatosh U grudni 1943 roku pid Kiyevom Smoktunovskij potrapiv u polon misyac proviv u taborah dlya vijskovopolonenih u Zhitomiri Shepetivci Berdichevi 7 sichnya 1944 roku vtik z polonu i protyagom misyacya jogo perehovuvala u svoyemu budinku ukrayinska sim ya Mozhlivo same tut napishe piznishe ru de z rizikom dlya vlasnogo zhittya lyudi povernuli zhittya znesilenomu soldatovi vpershe diznavsya Smoktunovskij spravzhnyu cinu lyudyanosti Zv yazok z chlenami ciyeyi rodini Smoktunovskij zberigav do kincya zhittya U tomu zh budinku vin poznajomivsya z zastupnikom komandira partizanskogo zagonu Kam yanec Podilskogo z yednannya do yakogo i vstupiv u lyutomu 1944 roku U travni partizanskij zagin ob yednavsya z 318 m gvardijskim strileckim polkom ru Z cim polkom na posadi komandira viddilennya roti avtomatnikiv gvardiyi molodshij serzhant Smoktunovich brav uchast u vizvolenni Varshavi yak skazano v nakazi pro nagorodzhennya za te sho v boyah pri prorivi oboroni protivnika v rajoni sela Lorcen 14 sichnya 1945 roku jogo viddilennya odnim z pershih uvirvalosya v transheyi protivnika i znishilo pri comu blizko 20 nimciv jogo nagorodzheno drugoyu medallyu Za vidvagu Vijnu Smoktunovskij zakinchiv u Grefesmyuleni Teatr Do Mishkina Demobilizuvavshis u zhovtni 1945 roku Inokentij Smoktunovskij povernuvsya do Krasnoyarska ne mayuchi ni pevnoyi meti ni pidtrimki spochatku mav namir vstupiti do ru ale starij priyatel po shkilnomu dramgurtku povidomiv sho miscevij teatr organizuvav studiyu Budemo vesti legke priyemne vesele bezturbotne zhittya Cherez tridcyat rokiv u zeniti slavi Smoktunovskij skazhe Bulo v moyemu zhitti bagato vsyakogo i poganogo i prekrasnogo Odnogo tilki ne bulo i napevno nikoli ne bude legkosti ta bezturbotnosti Hocha Smoktunovskij vtik z nimeckogo polonu sam fakt perebuvannya v poloni vidguknuvsya u pislyavoyenni roki yak neblagonadijnij vin otrimav minus 39 zaboronu na prozhivannya v 39 najbilshih mistah Pislya nedovgogo navchannya v studiyi pri Krasnoyarskomu dramatichnomu teatri im O S Pushkina 1945 1946 ne piznavshi navit azbuchnih istin aktorskoyi profesiyi vin nabiravsya dosvidu v tih krayah dali yakih ne zasilali u 1946 1951 rokah vistupav na sceni ru v yakomu sluzhili perevazhno uv yazneni Norillagu sered nih Georgij Zhzhonov same tut u Norilsku v rozpal borotbi z kosmopolitizmom na vimogu direktora teatru jomu dovelosya zminiti prizvishe 1966 roku Smoktunovskij pidpishe ru Leonidu Brezhnyevu proti reabilitaciyi Stalina 1952 roku aktor pereselivsya do Mahachkali de sluzhiv u Rosijskomu dramatichnomu teatri v 1953 1954 rokah zhiv u Stalingradi i vistupav na sceni miscevogo ru Za ci roki jomu dovelosya zigrati Byelogubova v ru O Ostrovskogo i navit ru dvichi v Mahachkali i v Stalingradi Rimma Markova yaka bachila jogo Hlestakova bagato rokiv po tomu kazala Shkoda sho piznishe Smoktunovskij praktichno ne grav komedijni roli vin mig robiti ce bliskuche U Moskvi Mriyuchi pro teatr vishogo rivnya na pochatku 1955 roku Smoktunovskij za poradoyu Rimmi i Leonida Markovih virushiv do Moskvi pokazuvavsya chi ne u vsih stolichnih teatrah ale zhoden ne zacikaviv Vin buv ne potriben pisav ru i po spravedlivosti mentalnist artista bula nadzvichajno nepridatnoyu dlya repertuaru tiyeyi pori Jomu ne bulo kogo grati Visokij hudij z prozorimi blakitnimi ochima i svitlim trohi kucheryavim volossyam z yakimos charivno divnim golosom yakim vin nibi ne keruvav perelyakanoyu oberezhnoyu tyuremnoyu plastikoyu Artist z takimi danimi buv beznadijnij dlya tih p yes sho viznachali repertuar Zreshtoyu Smoktunovskogo prijnyali na pozashtatnu robotu z oplatoyu za vihid v Teatr im Leninskogo komsomolu ale j tam rolej vin praktichno ne mav i cherez kilka misyaciv perejshov do Teatru studiyi kinoaktora Znimavsya na kinostudiyi Mosfilm u masovkah 1956 roku zigrav pershi neveliki roli u filmah Vbivstvo na vulici Dante i Yak vin brehav yiyi cholovikovi nareshti jogo pomitiv rezhiser ru yakij zaprosiv nikomu ne vidomogo aktora na neepizodichnu rol Farbera u filmi Soldati za povistyu Viktora Nekrasova ru Za svidchennyam samogo aktora zalishayuchi Stalingrad vin skazav kolegam Yaksho pro mene ne pochuyete cherez p yat rokiv zajmatimus inshoyu spravoyu Golovnu rol svogo zhittya yaka rizko zminila jogo dolyu Inokentij Smoktunovskij oderzhav zavdyaki shaslivomu zbigovi obstavin u 1957 roci Georgij Tovstonogov zaprosiv z Tallinna rezhisera V Ya Lange dlya postanovki ru u Velikomu dramatichnomu teatri na rol ru buv priznachenij Pantelejmon Krimov aktor nastilki zh talanovitij yak i nedisciplinovanij ne prijshovshi na pershu repeticiyu vin vicherpav terpinnya Tovstonogova yakij jogo zvilniv inshogo aktora na cyu rol u trupi VDT ne znajshlosya i Lange povernuvsya do Tallinna Cherez deyakij chas priznachenij na rol Rogozhina Yevgen Lebedyev porekomenduvav Tovstonogovu Smoktunovskogo z yakim razom znimavsya u filmi pobachivshi aktora v roli Farbera Tovstonogov zaprosiv jogo do VDT i teper uzhe sam uzyavsya za postanovku vistavi Pislya Mishkina Robota nad rollyu jshla vkraj vazhko Takoyi muki v roboti takih trudnoshiv kazav aktor ya j pripustiti ne mig Ale pislya prem yeri Idiota sho vidbulasya 31 grudnya 1957 roku Inokentij Smoktunovskij prokinuvsya znamenitim divitisya vistavu z nezvichajnim knyazem Mishkinim lyudi priyizhdzhali z usih kinciv Radyanskogo Soyuzu Yak zaznachala A Varlamova pislya znamenitih statej Vissariona Byelinskogo pro Pavla Mochalova v roli Gamleta vazhko bulo zgadati inshij vipadok koli b kritika zafiksuvala i proanalizuvala chi ne kozhen moment isnuvannya aktora na sceni ru i V Shitova opisali prostij prohid Mishkina Smoktunovskogo z odniyeyi kulisi v inshu pered zakritoyu zavisoyu sho stav odniyeyu z vershin roli Visokij i slabkij sutulij i nadzvichajno vitonchenij z yakimis nadto legkimi rukami z hodoyu shemlivo boyazkoyu i vodnochas shemlivo rishuchoyu knyaz Mishkin jshov u inozemnij svoyij sukni v tovstih cherevikah z vuzlikom zav yazanim u klitchatu hustku Bezzahisnij po dityachomu privitnij strogij vin vstupav u ce peterburzke zhittya korislive i lihomankove nis syudi yasnij i bezporadnij svitlo svoyeyi dushi Cej Mishkin buv dlya radyanskogo teatru absolyutno novim geroyem yakogo vimagala vidliga Za svidchennyami ochevidciv Smoktunovskij z pershoyi zh poyavi na sceni u vagoni poyizda yakij povertav jogo geroya v Rosiyu perekonuvav glyadachiv u tomu sho Mishkin Dostoyevskogo takij i inshim buti ne mozhe Zgodom bagato i teatralnih kritikiv i rezhiseriv i koleg aktoriv nazivali spektakl Tovstonogova najsilnishim teatralnim potryasinnyam u svoyemu zhitti Ce buv proriv vibuh perehid u novu yakist ne lishe leningradskogo teatru ale j usiyeyi nashoyi sceni pisav pro Idiota desyatilittya po tomu A Smelyanskij Sam zhe Smoktunovskij pro cyu vistavu kazav Ya zigrav yiyi dvisti raziv i yaksho b meni dovelosya zigrati yiyi she stilki zh ya b i sam zalishivsya hvoroyu lyudinoyu Teper aktora navperebij zaproshuvali v kino najkrashi rezhiseri Radyanskogo Soyuzu same jogo hotiv bachiti v roli Andriya Bolkonskogo Sergij Bondarchuk Pislya prem yeri Idiota Smoktunovskij prokinuvsya ne prosto znamenitim ale geniyem mizh tim na sceni VDT jomu dovodilosya grati Dzerzhinskogo v pogodinskih ru i Sergiya Serogina v Irkutskij istoriyi Oleksiya Arbuzova yaka shematichno vidtvoryuvala konflikt Idiota Partner po sceni Pavlo Luspekayev zaznachiv todi zh sho grati Smoktunovskij mozhe i maye lishe v klasici Serogina na dumku kritika vin zigrav blido i necikavo i prichinoyu nevdachi stalo intuyitivne neprijnyattya serednogo rivnya vishe yakogo ni jogo geroj ni sama p yesa ne pidnimalisya Vin stav boyatisya nastupnoyi roli pisala zavlit VDT ru U nogo z yavilisya vlasni problemi ne znajomi nikomu v teatri Nihto ne hotiv zamislyuvatisya a chi ne zigraye Smoktunovskij nastupnu rol girshe nizh Mishkina Vidhid z VDT Rolej yaki bilshe vidpovidali jogo mozhlivostyam aktor stav shukati na storoni u kinematografi sho v pidsumku prizvelo do konfliktu z hudozhnim kerivnikom teatru tak cherez zjomki vin na tri tizhni zapiznivsya do pochatku repeticij Gorya vid rozumu de mav grati Chackogo Naprikinci 1960 roku zigravshi lishe p yat raziv Irkutsku istoriyu Smoktunovskij pokinuv VDT Zgodom jogo sprobi povernutisya do cogo teatru a vin duzhe hotiv zigrati Chackogo ne uvinchalisya uspihom Tovstonogov ne proshav zradi Yevgen Lebedyev uprodovzh desyatilit pov yazanij z Tovstonogovim i druzhboyu i sporidnenistyu svidchiv Georgij Oleksandrovich duzhe perezhivav vidhid Smoktunovskogo ale v nas buv princip hto pishov z teatru toj vzhe ne povertavsya Lishe na chas vidnovlennya v 1966 roci vistavi Idiot specialno dlya gastrolej v Angliyi ta Franciyi jogo nenadovgo zaprosili u VDT yak gastrolera Zapisanij na fonogramu golos Smoktunovskogo zvuchav yak tekst vid avtora u vistavah Tovstonogova Pidnyata cilina 1964 i Revizor 1972 ale viyavivshis zmushenim vibirati mizh teatrom i kinematografom aktor vibrav kino hocha bez teatru yak z yasuvalosya duzhe skoro zhiti ne mig i azh do 1973 roku na scenu ne vihodiv U cej period Smoktunovskij zigrav cilu nizku kinorolej sho prinesli jomu vsesoyuznu slavu a v podalshomu i viznannya za kordonom sered nih Illya Kulikov u filmi Mihajla Romma Dev yat dniv odnogo roku Gamlet v odnojmennomu filmi Grigoriya Kozinceva Yurij Dyetochkin u Berezhis avtomobilya Chajkovskij u ru scenarij napisano specialno dlya Smoktunovskogo rol Porfiriya Petrovicha u filmi Lva Kulidzhanova Zlochin i kara 1971 roku vidznacheno ru Gamleta Smoktunovskogo Britanska kinoakademiya vidznachila nominaciyeyu na svoyu prestizhnu premiyu BAFTA ru Yak zaznachala Ye Gorfunkel spisok rolej ne zigranih cherez zajnyatist v inshih filmah abo cherez hvorobu ochej yaka zmusila Smoktunovskogo na dva roki pokinuti kinematograf pislya zjomok u Ryazanova ne mensh solidnij krim Andriya Bolkonskogo ce i Karenin i Hludov u Bigu O Alova i V Naumova i Boris Godunov i Gojya u ru i Sirano de Berzherak A dlya yakihos rolej vzhe bulo beznadijno zgayano chas Kulidzhanov gotuyuchis do zjomok Zlochinu i pokarannya zaproponuvav Smoktunovskomu na vibir Svidrigajlova abo Porfiriya Petrovicha Oskilki Svidrigajlov mig stati povtorennyam projdenogo aktor viddav perevagu nezrozumilomu jomu samomu Porfiriyu j nevdovzi poshkoduvav pro ce Yak ne bilisya mi vishukuyuchi kontrastni ritmi yaki tak legko proponuvav Dostoyevskij u comu obrazi na zhal viyaviti yih ya ne zmig Grati lyudinu chiya samobutnist u perelivchastosti viyavilosya nespodivano vazhko i Smoktunovskij v procesi zjomok neodnorazovo kazav u sercyah Ot treba bulo meni dati zigrati Raskolnikova tam bi ya znav sho robiti Malij teatr i MHAT Povernennya na scenu Car Fedir Ivanovich 1971 roku Inokentiya Smoktunovskogo zaprosili v Malij teatr specialno na rol carya Fedora v tragediyi Oleksiya Tolstogo yaka stala odniyeyu z najvidatnishih jogo aktorskih robit Pro cyu rol koronnu dlya rosijskih tragikiv Smoktunovskij mriyav davno kolis postaviti Carya Fedora vin proponuvav Tovstonogovu naprikinci 60 h Vladlen Davidov namagavsya pid Smoktunovskogo vidnoviti tragediyu Tolstogo v MHATi ale zmina hudozhnogo kerivnictva yaka vidbulasya 1970 roku zmusila vidklasti pitannya na neviznachenij chas Boris Ravenskih hudozhnij kerivnik Malogo teatru za postanovku Carya Fedora vzyavsya na prohannya svogo ulyublenogo aktora ru ale diznavshis iz presi sho Smoktunovskij mriye pro cyu rol ne poboyavsya obraziti Doronina zaradi togo shob Fedora zigrav same Smoktunovskij Velikij aktor ce aktor same perebuvannya yakogo na sceni staye faktom mistectva Jogo povedinka vidznachena osoblivoyu prityagalnoyu graciyeyu Vona svidchit pro nepovtornist vinyatkovist jogo hudozhnoyi prirodi Tomu tochno vin sogodni graye chi ni v udari chi ne v nastroyi ne nastilki vazhlivo Vse odno vid nogo ochej vidvesti nemozhlivo Yak vid Smoktunovskogo A Shapiro V jogo Fedori ne bulo ni zhalyugidnoyi nedoumkuvatosti pro yaku pisav Karamzin ni moralnogo bezsillya v yakomu Tolstoj bachiv tragichnu provinu svogo geroya ne bulo nichogo vid blazhennogo i navit slova pro podarovani cisarem shist mavp sho zazvichaj buli pidtverdzhennyam jogo slaboumstva u Smoktunovskogo nespodivano napovnyuvalisya ironichno dramatichnim zmistom Tragediya Fedora Smoktunovskogo yakij z ridkisnoyu prirodnistyu poyednuvav v sobi prostotu i vinyatkovist bula za slovami B Tulinceva tragediyeyu chistogo rozumu yakij u vistavi Ravenskih piddavavsya zhorstokomu viprobuvannyu dijsnistyu i zaznavav porazki Smoktunovskij pisala M Rahmanova graye zi vsiyeyu proniklivistyu z lyakayuchoyu majzhe dostovirnistyu osyagnennya samogo yestva ostannogo v rodi prirechenogo carya Inakshe kazhuchi tragediyu osobistosti ale nastilki glibokoyi ta nepovsyakdennoyi sho pered dushevnim skarbom jogo geroya dribnimi zdayutsya i proniklivij rozum Godunova i nedalekoglyadna hocha j shira pryamota Ivana Shujskogo Cej yedinij spektakl Smoktunovskij grav do 1976 roku koli na zaproshennya Olega Yefremova perejshov do MHATu im M Gorkogo Z Yefremovim u MHATi Na novij sceni Smoktunovskij debyutuvav naprikinci 1976 roku v golovnij roli v chehovskomu ru Svoyimi vrazhennyami vid cogo debyutu Anatolij Efros podilivsya v knizi Profesiya rezhiser Smoktunovskij graye Ivanova nadzvichajno gliboko Vlasne na nogo tilki j divishsya v cij mhativskij vistavi Vin bilshe movchit a govoryat inshi ale ce ne maye znachennya bo vzhe zh spravdi jogo movchannya zoloto Vin tak chuye kozhnu frazu partnera tak bachit kozhen jogo zhest Jogo oblichchya nepomitno zminyuyetsya vid kozhnoyi chuzhoyi frazi abo zhestu Inodi v zali j sam pochinayesh majzhe fizichno vidchuvati sho na sceni vidchuvaye cej Ivanov Pri comu Smoktunovskij v slovi spodobavsya rezhiserovi menshe vin nibi poyasnyuvav slovami svoye movchannya i slova viyavlyalisya bidnishimi Tut yak kolis u VDT jomu dovodilosya grati roli zshiti ne na jogo zrist u Kremlivskih kurantah M Pogodina Tak peremozhemo M Shatrova Ale j cyu neminuchu povinnist nadoluzhuvali ru Dorn u Chajci Vojnickij i Serebryakov u Dyadi Vani Chehova Pislya rozkolu MHATu v 1987 roci Smoktunovskij zalishivsya z Yefremovim u teatri sho distav nazvu MHT im A P Chehova Smoktunovskij i Yefremov yaki stvorili bliskuchij duet she 1966 roku u filmi Berezhis avtomobilya v ostanni roki z neprihovanim zadovolennyam grali razom v Mihajla Bulgakova Yefremov Molyer Smoktunovskij Lyudovik XIV i Mozhlivij zustrichi P Barca Smoktunovskij Bah Yefremov Gendel Pro te chim buv Smoktunovskij osobisto dlya Olega Yefremova i dlya jogo teatru rozpovidav ru Vidhid Smoktunovskogo buv odnim z tih udariv vid yakih ne vidnovitisya Vin zajmav osoblive misce v Hudozhnomu teatri poki vin buv poruch bulo vidchuttya poryadku yakoyis aktorskoyi iyerarhiyi yaksho hochete Vsi rozumili svoye misce i stanovishe bo bula tochka vidliku Grayuchi zi Smoktunovskim vostannye u vistavi Mozhliva zustrich Paulya Barca kerivnik MHAT meni zdavalosya vidchuvav prostu radist yaka tak ridko naviduye jogo v ostanni roki Zhittya Hudozhnogo teatru zminilosya z vidhodom Inokentiya Smoktunovskogo mistectvo Yefremova zminilosya Treba bulo buduvati teatr ale vzhe bez Smoktunovskogo Borg i hrest zalishilisya a radist zdayetsya zovsim pishla V kino i na telebachenni Zavzhdi vpiznavanij golos Inokentiya Smoktunovskogo zvuchav za kadrom u bagatoh igrovih i dokumentalnih filmah zokrema v Dzerkali Andriya Tarkovskogo de vin ozvuchiv rol golovnogo geroya vprodovzh vsogo filmu zalishayetsya za kadrom Vin dublyuvav Chaplina u filmah Vogni rampi i Korol u Nyu Jorku bagato pracyuvav na radio i na telebachenni yak aktor i yak chitec jogo teatralnij repertuar dopovnili roli zigrani v televizijnih vistavah Zima trivogi nashoyi ru Vishnevij sad ru Cezar i Kleopatra ru ta inshih 1965 roku na pitannya chomu vin viddaye perevagu teatrovi chi kinematografovi Smoktunovskij vidpovidav I te i inshe doroge moyemu sercyu ale os vinesti podvijnij tyagar vono ne v zmozi U 60 h rokah aktor vibrav kino v 70 h teatr Pislya povernennya na scenu vin yak i ranishe bagato znimavsya u najviznachnishih radyanskih rezhiseriv vklyuchayuchi Sergiya Gerasimova i Sergiya Bondarchuka pri comu chastishe v nevelikih a chasom i neobov yazkovih rolyah ale j sered epizodichnih rolej buli taki zahoplivi yak Plyushkin v Mertvih dushah i Mojsej Mojsejovich v Stepu Kinematografisti ne zabuvali pro Smoktunovskogo navit u ti roki koli v Rosiyi ne znimali majzhe nichogo ale vibir stav nabagato bidnishim i znimatisya dovodilosya golovnim chinom zaradi zarobitku Najbilsh znachnoyu rollyu ostannih rokiv stav Isaak u filmi Leonida Gorovcya Damskij kravec vidznachenij 1990 roku Nikoyu yak najkrasha cholovicha rol najvidomishoyu kriminalnij avtoritet Gilya Princ u filmi ru Genij lyudina psihika yakoyi pevno pohitnulas za viznachennyam samogo aktora Ostannya kinorol Smoktunovskogo polkovnik Frilej u filmi Vino z kulbabok rol yaku vin ne vstig ozvuchiti Inokentij Smoktunovskij pomer 3 serpnya 1994 roku v pidmoskovnomu sanatoriyi de likuvavsya pislya infarktu i stav pershim rosijskim aktorom yakogo v ostannyu put provodzhali opleskami tochnishe ovaciyeyu U Rosiyi v toj chas take proshannya she ne bulo zvichnim bagatoh vono vrazilo kogos navit shokuvalo inshi zh prijnyali yak nalezhne te sho unikalnogo aktora i provodzhayut ne tak yak usih Cogo ostannogo dnya napisala N Barabash u Inokentiya Mihajlovicha vse bulo yak zavzhdi Ceremoniya proshannya projshla 6 serpnya 1994 roku u MHATi im Chehova a pislya vidspivuvannya v ru na ru aktora pohovali na Novodivochomu cvintari dilyanka 10 Sim yaU 1950 roci odruzhivsya z radyanskoyu aktorkoyu Rimmoyu Bikovoyu Shlyub trivav do 1955 roku Nedovge i bezplidne v tvorchomu sensi perebuvannya Inokentiya Smoktunovskogo v Teatri im Leninskogo komsomolu zigralo virishalnu rol v jogo privatnomu zhitti tut u 1955 roci vin poznajomivsya z pracivniceyu poshivnogo cehu hudozhniceyu po kostyumah Sulamif yu Mihajlivnoyu Shlamitoyu Hajmivnoyu Kushnir urodzhenoyu Hackelevich 1925 Yerusalim 2016 Moskva dochkoyu vidomoyi pismennici na idishi vitchimom yiyi vid 1930 roku buv hudozhnik 1902 1972 Lyudina visokoyi organizovanosti i vnutrishnoyi i hudozhnickoyi kazav pro Sulamif Mihajlivnu aktor Lenkomu Vsevolod Larionov vona jogo vihovala i stala na vse zhittya i druzhinoyu i matir yu U berezni 1956 roku v nih narodilasya dochka nazvana Nadiyeyu ale u veresni togo zh roku vona pomerla Sin Filip yakij narodivsya 1957 roku perekladach naukovo fantastichnoyi literaturi Dochka Mariya narodilasya v 1965 roci stala balerinoyu pracyuye v Muzeyi MHATu Vnuchka Anastasiya Smoktunovska nar 1982 aktrisa Moskovskogo dramatichnogo teatru p r Armena Dzhigarhanyana TvorchistOcinki kritikiv i rezhiseriv 1959 roku ru u statti prisvyachenij tovstonogovskomu ru nazvav Inokentiya Smoktunovskogo aktorom intelektualnogo stilyu yakij vmiye ob yednati zhest mimiku i pozu z groyu dushi Zaznachivshi sho cej scenichnij stil maye svoyu tradiciyu vtilenu v takih imenah yak ru pershij vikonavec roli Fedora Ivanovicha ru ta Mihajlo Chehov Berkovskij pospishiv zasteregti Z boku kritiki bulo b neskromnistyu samovilno pririvnyuvati molodogo aktora do proslavlenih imen minulogo U Smoktunovskogo vse poperedu vin sam dovede yake misce nalezhit jomu posidati v teatri Na teatralnij sceni i v kinematografi aktorovi dovelosya grati roli najriznomanitnishi ob yednuvala yih knyazya Mishkina ta Iudushku Golovlova Gamleta i Yuriya Dyetochkina nasampered yaskravo virazhena introvertnist Shodo filmu Soldati v yakomu Smoktunovskij vpershe zvernuv na sebe uvagu ru i V Shitova pisali v 1966 roci V obstavinah vijni de okremishnist nachebto nemozhliva i divna geroj Smoktunovskogo mav yakus organichnu osibnist okremist svogo isnuvannya Ce j stalo viznachalnim dlya vsih bez vinyatku rolej yaki zigrav aktor divovizhno vidna okremist jogo geroyiv yaka ne pidlyagaye prostim poyasnennyam Geroyi Smoktunovskogo zavzhdi tovariski zavzhdi duzhe kontaktni sama yihnya intonaciya zavzhdi shukaye vidguku I popri ce vse lyudi yakih vin zigrav prityaguyut i trivozhat nas potayemnoyu cilisnistyu svogo vnutrishnogo yadra I yaksho glyadach na pitannya chim jomu podobayetsya Smoktunovskij vidpovidaye yak pravilo svoyeyu charivnistyu vidpovid cya i pravilna i nepravilna Charivnist Smoktunovskogo ne v aktorskomu sharmi yakogo u nogo majzhe nemaye a os u cij takij ridkisnij navit dlya suchasnogo ekranu charivnosti skladnogo charivnosti okremogo yake viyavlyayetsya shorazu skladnim i nevicherpnim U comu rozgadka tiyeyi divnoyi na pershij poglyad obstavini sho vershinami jogo rolej stayut chasom movchazni prohodi abo hvilini udavanoyi bezdiyalnostiVin privablyuye tim sho v nomu gorit yakijs vnutrishnij svit ya inakshe ce ne mozhu nazvati Vin vrazhaye mene zagadkovistyu svogo tvorchogo procesu jogo ne mozhna poyasniti Z nim ne mozhna pracyuvati yak z inshimi aktorami jogo ne mozhna pidporyadkuvati logikoyu jomu treba dati zhiti G Kozincev Takij movchaznij prohid zapam yatavsya kritikam zokrema u filmi Dev yat dniv odnogo roku koli Illya Kulikov odin z yavlyavsya v sporozhnilomu tuneli i glyadachi ne bachili jogo oblichchya ne chuli golosu ale v jogo hodi bulo vse Gamlet yakogo zigrav Smoktunovskij u filmi Grigoriya Kozinceva melanholijnij refleksivnij vitonchenij i razom z tim dlya samogo aktora vin buv nasampered borcem za lyudske v lyudini Kritiki dorikali Smoktunovskomu v tomu sho dlya jogo Gamleta ne isnuye buti chi ne buti i sam aktor kazav sho ne vvazhaye znamenitij monolog u filmi vin skorochenij kulminaciyeyu roli yak ne vvazhaye i samogo Gamleta lyudinoyu yaka vagayetsya i sumnivayetsya geroj Shekspira bachivsya jomu i silnim rishuchim nadilenim velicheznoyu dushevnoyi voleyu i rozumovoyi energiyeyu jogo tragediya bula tragediyeyu znannya a ne sumnivu i dorogovkazom dlya nogo stali slova Vissariona Byelinskogo Gamlet ce ti ce mi ce ya ce vse Gamletu Smoktunovskogo zaznachav kritik vistachilo b i voli rishuchosti vidrazu pomstitisya za batka i baritsya vin tomu sho dumka jogo ne lishe pro Klavdiya Yaksho mozhna maksimalno nabliziti do nas shekspirivskogo geroya pisala Majya Turovska Smoktunovskij robit ce Rol sho bula do nogo koronnoyu v bagatoh proslavlenih aktoriv vklyuchayuchi Lourensa Oliv ye i Mihajla Chehova prinesla Smoktunovskomu shiroke mizhnarodne viznannya yiyi visoko ocinili i glyadachi i kritiki i navit kolegi aktori odnak sam Smoktunovskij zalishivsya nezadovolenij yak svoyeyu robotoyu tak i rezhiserskim traktuvannyam tragediyi Vin vzagali ridko buvav zadovolenij soboyu za svidchennyam ru naprikinci zhittya z pomizh dvohsot rolej zigranih u teatri i kino Smoktunovskij lishe desyat vvazhav absolyutno vdalimi Navit Carya Fedora Ivanovicha yakogo kritika vidnesla do jogo shedevriv vin ne vvazhaye uspihom U 60 h rokah aktorovi neridko dorikali v tomu sho u vsih svoyih rolyah vin tak chi inakshe povtoryuye knyazya Mishkina ru vzhe todi vvazhala taku dumku najbilshoyu pomilkoyu Lirichnu shvilovanist organichnu inteligentnist intelektualnu vitonchenist zagostrenist moralnih zavdan pidvishenu chutlivist u sprijnyatti navkolishnogo vse sho stanovit nevid yemnu chastinu tvorchoyi osobistosti Smoktunovskogo bagato hto prijmaye za osobiste nadbannya knyazya Mishkina Naspravdi Smoktunovskij buvshi aktorom harakternim yak nihto inshij vmiv zalishatisya samim soboyu v riznih rolyah u 58 rokiv vpershe otrimavshi propoziciyu zigrati personazh yaskravo negativnoyi sutnosti Iudushku Golovlova virodka yakij dushit vse zhive navkolo sebe vbivaye marnosliv yam Smoktunovskij spochatku sprijnyav cyu propoziciyu yak obrazu ale pripustivshi sho v kozhnomu ye hoch kraplya takogo Iudushki vin znajshov cyu kraplyu i v sobi i Porfirij Golovlov stav odniyeyu z najkrashih jogo rolej za svidchennyam O Smelyanskogo ostrah brav vid togo v yaki shovanki zaglyanuv artist Sudyachi z togo yaki roli neridko proponuvali Smoktunovskomu v kino rezhiseram zdavalosya sho cej aktor mozhe vse zokrema i vityagnuti na sobi vidverto slabkij film naspravdi i ce ne raz vidznachali kritiki vin nabagato silnishe nizh peresichni aktori potrebuvav yakisnoyi dramaturgiyi jogo najvishi dosyagnennya pov yazani perevazhno z klasichnim repertuarom v suchasnomu jomu chasom gostro brakuvalo ob yemnosti harakteru osoblivo v kino de nepovtornist osobistosti za slovami aktora chasto namagayutsya pidminiti zovnishnoyu efektnistyu nespodivanimi rakursami Film Nichnij gist predstavlenij I Solovjovoyu i V Shitovoyu yak Idiot napisanij ne Dostoyevskim a Ganeyu Ivolginim u povnij vidpovidnosti z tim yak vin u romani tlumachit cili ta motivi Mishkina i bezsribnictvo i chujnist do blizhnogo u geroya Smoktunovskogo Pal Palicha peretvoryuvalisya na vitoncheni sposobi vimagannya Vidznachenij kritikami dar okremosti v nezgrabno povchalnomu filmi Volodimira Shredelya nemov gluzuyuchi zi Smoktunovskogo vikoristano dlya dovedennya togo sho skladnih lyudej naspravdi ne buvaye i bud yaku skladnist mozhna rozklasti na kilka prostih i pidlenkih skladovih I hocha aktor yak zaznachav B Tulincev ukrupniv personazh nadavshi jomu led ne mistichnogo sensu podolati nepovnocinnist scenariyu jomu ne vdalosya Razom z tim v kino vizitnoyu kartkoyu Smoktunovskogo ne menshoyu miroyu nizh Gamlet stav Yurij Dyetochkin u lirichnij komediyi Eldara Ryazanova Berezhis avtomobilya de vin znovu prodemonstruvav majsternist zanurennya v obraz she raz zigravshi Gamleta ale vzhe ne yak Smoktunovskij a yak poserednij aktor samodiyalnogo teatru Pislya jogo vidmovi cherez zajnyatist i vtomu Ryazanov probuvav na cyu rol bagatoh prekrasnih aktoriv ale komus yak ot Leonidu Kuravlovu popri vsyu dostovirnist i pravdivist ne vistachalo divactva takogo legkogo zsuvu mizkiv htos yak Oleg Yefremov majsterno zobrazhuvav Dyetochkina ale ne buv nim i tomu spravlyav vrazhennya vovka v ovechij shkuri Vse zijshlosya u Smoktunovskomu vklyuchayuchi prirodne divactvo Vin prijshov na ekran sam yak osobistist pisav Ryazanov Jogo svoyeridna lyudska individualnist dala toj efekt odivnennya harakteru Dyetochkina yakogo ya mig tilki bazhati Cogo nemozhlivo bulo dosyagti zhodnimi aktorskimi krivlyannyami prijomami hitroshami I za zhittya i pislya smerti Inokentiya Smoktunovskogo nagorodzhuvali najvishimi epitetami yaki tilki mozhna bulo znajti v rosijskij movi vin buv ne lishe geniyem ale j pershim najpershim artistom Rosiyi Oleg Yefremov yakij ne zmig govoriti na panahidi navit pislya vidhodu vidmovlyavsya nazivati jogo velikim velikih bulo bagato Smoktunovskij dlya Yefremova buv odin Teatralni roboti ru Chuzha ditina ru Kostya 1946 Mashenka O M Afinogenova Viktor Tumanskij Stari druzi ru Semen Gorin 1947 Ostanni M Gorkogo Petro 1947 Diti Vanyushina S O Najdonova Oleksij Rozlom B A Lavrenova Polovij 1948 Vas viklikaye Tajmir O Galicha i K Isayeva Grishko ru O M Ostrovskogo Mikin 1949 Mocart i Salyeri O S Pushkina Mocart ru O M Ostrovskogo Dormidont Zhartivniki O M Ostrovskogo Nedonoskov Dagestanskij derzhavnij teatr drami imeni M Gorkogo Sim ya I Popova Oleksandr Ulyanov 1952 Vesillya z pridanim ru Muravjov 1952 Yiyi druzi V S Rozova Viktor 1952 Revizor M V Gogolya Hlestakov ru Revizor M V Gogolya Hlestakov 1953 Velikij gosudar V Solovjova Magnus 1953 Priborkannya norovlivoyi V Shekspira Bjondello ru Ye L Shvarca Kazkar 1954 Dohodne misce O M Ostrovskogo Byelogubov Teatr studiya kinoaktora Bilya nebezpechnoyi mezhi V Lyubimova Nevstigayuchij 1955 Andzhelo V Gyugo Apafesto 1955 Yak vin brehav yiyi cholovikovi B Shou Genri 1955 Mashenka O M Afinogenova Viktor Tumanskij 1955 Ostanni M Gorkogo Petro Velikij dramatichnij teatr imeni Gorkogo ru za F M Dostoyevskim postanovka G O Tovstonogova knyaz Mishkin 1957 Kremlivski kuranti M F Pogodina postanovka ru ta I P Vladimirova Dzerzhinskij vstup Irkutska istoriya O M Arbuzova postanovka G O Tovstonogova Sergij Serogin Derzhavnij akademichnij Malij teatr Rosiyi Car Fedir Ioanovich O K Tolstogo postanovka B I Ravenskih car Fedir MHAT i MHT imeni Chehova ru A P Chehova postanovka O M Yefremova Ivanov Zvorotnij zv yazok O I Gelmana postanovka O M Yefremova Sakulin ru M F Pogodina Godinnikar Chajka A P Chehova postanovka O M Yefremova Dorn Tak peremozhemo M Shatrova postanovka O M Yefremova Soratnik Lenina i Profesor vid 1988 roku ru za M Ye Saltikovim Shedrinim postanovka ru Porfirij Golovlov Dyadya Vanya A P Chehova postanovka O M Yefremova Serebryakov i Vojnickij vid 1988 roku Tamada A M Galina postanovka ru Revaz ru M O Bulgakova postanovka A Ya Shapiro korol Lyudovik XIV Vishnevij sad A P Chehova postanovka O M Yefremova Gayev Firs 1990 Ekvus P Sheffera Martin Dajzer 1992 Mozhliva zustrich P Barca postanovka V Dolgachova J S Bah Antrepriza N Shlezingera SShA 1992 Z zhittya doshovih cherv yakiv P U Enkvista postanovka I Smoktunovskogo i V Lanskogo Andersen Roboti na telebachenni 1957 Doroga bezsmertya V Bragina televistava postanovka A Chiginskogo i R Tovstonogova Yulius Fuchik 1963 Zima trivogi nashoyi D Stejnbeka televistava postanovka ru Iten Allen Gouli 1971 Malenki tragediyi O S Pushkina postanovka ru Antonina Dausona ru Mocart 1976 Vishnevij sad A P Chehova televistava postanovka ru Gayev 1979 Cezar i Kleopatra B Shou televistava postanovka ru Cezar 1989 ru za F M Dostoyevskim televistava postanovka ru zakadrovij tekst 1995 Mrijnicya za F M Dostoyevskim televistava postanovka Marini Dubrovinoyi Karl Meyer FedorovichRoboti na radio Geroyi filmu Gamlet Anastasiya Vertinska Ofeliya ta Inokentij Smoktunovskij na poshtovij marci SRSR 1966 roku Na radio Inokentij Smoktunovskij yak chitec zapisav glavi z romanu I A Goncharova Oblomov Idiota F M Dostoyevskogo i Don Kihota M Servantesa urivki z Yevgeniya Onyegina i Borisa Godunova A S Pushkina povnistyu zapisav kazki A S Pushkina i jogo povisti Kapitanska dochka i Hurtovina povist A P Chehova Chornij chernec kazki R H Andersena opovidannya I S Turgenyeva R Mopassana K Paustovskogo Akutagavi i R Bollya a takozh virshi F Shillera R Rilke B Pasternaku A T Tvardovskogo Yak aktor zigrav u radiovistavah 1981 Portret Doriana Greya O Uajlda lord Genri 1982 Stara lyubov A Misharina Caplin 1987 Don Kihot M Aleksandrovicha Don Kihot 1989 Musorgskij Veduchij 1990 Bezplidni zusillya lyubovi V Shekspira Nataniel 1991 Eskorial M de Gelderoda Korol 1993 Zasib vid kurinnya za opovidannyam S Kinga Korporaciya Kidajte paliti Morison 1994 Pershe kohannya Hodzhi Nasreddina T Zulfikarova Tolgat BekFilmografiya Rik zagolovok Rol1956 f Vbivstvo na vulici Dante zhitel sela1956 kor Yak vin brehav yiyi cholovikovi Genri1956 f Soldati Farber1957 f Poruch z nami Andrij Korolov1957 f Shtorm Muromcev1958 f Den pershij V O Antonov Ovsiyenko1958 tf Nichnij gist Pal Palich1959 f Nenadislanij list Sabinin1960 f Do majbutnoyi vesni Aleksej Ruchyov1961 f Visokosnij rik Gennadij Kupriyanov1961 f Dev yat dniv odnogo roku Illya Kulikov1962 tf Mocart i Salyeri Mocart1963 f Yaksho pokliche tovarish Shatalov1964 f Gamlet Gamlet1965 f Na odnij planeti V I Lenin1965 f Ostannij misyac oseni tekst vid avtora1966 f Berezhis avtomobilya ru 1966 f Pershij vidviduvach V I Lenin1966 f Malenkij princ tekst vid avtora1968 tf Pershe kohannya Petro Vasilovich1968 f Stupin riziku Oleksandr Kirillov1968 f Zhivij trup Genij 1969 f Zlochin i kara Porfirij Petrovich1969 f Chajkovskij Petro Illich Chajkovskij1970 f Dyadya Vanya Ivan Petrovich Vojnickij1971 tf Yihali v tramvayi Ilf i Petrov pasazhir1972 kor Nich na rozdum Im ya personazha ne vkazane1972 f Priborkannya vognyu K E Ciolkovskij1973 f Moskva Kassiopeya V O O vikonuvach osoblivih obov yazkiv 1974 f Vikonannya bazhan Dmitro Bauer1974 f Dochki materi Vadim Antonovich1974 f Romans pro zakohanih trubach1974 f Pidlitki u Vsesviti V O O vikonuvach osoblivih obov yazkiv 1974 f Dzerkalo tekst vid avtora1974 mf Chaplya i zhuravel tekst vid avtora1975 f Zirka privablivogo shastya ru 1975 f Voni voyuvali za Batkivshinu hirurg1975 f Dovira gubernator Finlyandiyi Bobrikov1975 dok Rosijskij narodnij teatr zakadrovij tekst1976 f Vibir meti Franklin Delano Ruzvelt1976 f Anna i Komandor Vadim Petrovich dramaturg1976 tf Fantaziya Dmitro Sanin1976 kor Koli jdut snigi tekst vid avtora1976 kor U gorah moye serce mister Kozak1976 tf Dni hirurga Mishkina Pahom Grigorovich1977 tf Legenda pro Tilya Karl V1977 f Princesa na goroshini Korol batko1977 f Step Mojsej Mojsejovich1977 f U chetver i bilshe nikoli Ivan Modestovich vitchim Sergiya1977 f Vorogi Zahar Bardin1977 mf Starij budinok chitaye kazku G K Andersena1977 mf Ya do vas lechu spogadom chitaye virshi ta prozu O S Pushkina1978 f Oksamitovij sezon komisar1978 f Osinni dzvoni chitaye kazku O S Pushkina1979 f Bar yer Antonij Manyev1979 f Moskva slozam ne virit Smoktunovskij kameo 1979 mf Pro cucika cucik ozvuchuvannya 1979 tf Malenki tragediyi Salyeri Mocart i Salyeri Baron Skupij licar 1980 mf ozvuchuvannya1981 kor Korinnya travi chitaye tekst Rik zagolovok Rol1981 mf Ruki Travankora sho govoryat zakadrovij tekst1981 f Narodzheni bureyu starij graf1981 kor Zhart Gross1981 f Zdorovan golos Zdorovanya1981 mf ru halif1982 tf Znovu ya vidvidav chitaye virshi O S Pushkina1982 tf Kradizhka Starkueter1982 tf Pikova dama Chekalinskij1983 f Dvoye pid odniyeyu parasolkoyu Til1983 f Piznye kohannya Gerasim Porfirijovich Margaritov1983 mf Shlyah u vichnist chitaye virshi korejskoyi klasichnoyi poeziyi v perekladi A Ahmatovoyi1983 f Probudzhennya general Gippius1983 f Unikum San Sanich1983 tf kapitan1983 tf Boldinske bezsonnya avtorskij tekst i virshi O S Pushkina1984 dok Sivij Ural zakadrovij tekst1984 tf Mertvi dushi Plyushkin1985 tf Diti soncya Protasov1985 f Divna istoriya doktora Dzhekila i mistera Hajda doktor Dzhekil1985 f Rus spokonvichna imperator Yustinian1985 f Sestra moya Lyusya tekst vid avtora1986 dok Akademik Lavrentyev zakadrovij tekst1986 mf ru starik1986 f Ostannya doroga ru 1986 tf Prigodi Sherloka Holmsa i doktora Vatsona Dvadcyate stolittya pochinayetsya lord Tomas Bellindzher prem yer ministr Angliyi1987 f Bez soncya baron1987 tf Gardemarini vpered kardinal ru 1987 f Zagadkovij spadkoyemec Vasil Grigorovich Yerihonov1987 f Naprikinci nochi Zajfert1987 f Ochi chorni Modest Petrovich miskij golova1987 f Persha zustrich ostannya zustrich polkovnik kontrrozvidki1988 f Chornij koridor Mikola Ivanovich Yechevin vchitel istoriyi1989 tf Serce ne kamin Potap Potapich Karkunov1989 f Povernennya Hodzhi Nasreddina zakadrovij tekst1989 f Pid nebom blakitnim Sobolyev starshij ozvuchuvannya 1990 dok Gribne polyuvannya zakadrovij tekst1990 f Pastka dlya samotnogo cholovika tatuno Merlush1990 f Damskij kravec Isaak damskij kravec1990 f Mati gubernator1991 f Dina Bardov1991 f Genij kriminalnij avtoritet Princ 1991 tf Sprava Muromcev1991 tf Sprava Suhovo Kobilina Petro Kostyantinovich Muromskij1991 f Liniya smerti Ubi1991 f Obloga Veneciyi inkvizitor1991 tf Ivan Fedorov abo Odkrovennya Ioanna Pershodrukarya car Ivan IV Groznij1991 dok Na Ilichi osinnomu zakadrovij tekst1992 f ru don Diyego1993 f Vbivcya slidchij1993 f Hochu v Ameriku pismennik1993 f Chas Meraba zakadrovij tekst1993 kor Vitoki zakadrovij tekst1993 f Mrijnicya Karl Fedorovich1994 tf ru tekst vid avtora1994 f Bile svyato profesor Greg1994 f Zacharovani degustator1995 f Vino z kulbabok polkovnik Frilej rol ozvuchiv Sergij Bezrukov Ozvuchuvannya 1976 Dvadcyat dniv bez vijni V yacheslav rol Mikoli Grinka 1977 Ya boyusya suddya Kanchedda rol Erlanda Dzhozefsona 1981 Nebezpechnij vik Narkis Mihajlovich Rodimcev rol Yuozasa Budrajtisa 1984 Poyizdka do Indiyi profesor Godboul rol Aleka Ginnessa 1991 Vivat gardemarini korol Prussiyi Fridrih rol ru 1993 reklamni roliki seriyi ru Petro I Tamerlan Nagorodi ta zvannyaZasluzhenij artist RRFSR 6 serpnya 1964 Narodnij artist RRFSR 29 veresnya 1969 Narodnij artist SRSR 1974 Zasluzhenij diyach mistectv Slovachchini 1970 Geroj Socialistichnoyi Praci 1990 za vidatni zaslugi v rozvitku radyanskogo teatralnogo mistectva Tri ordena Lenina 1975 1985 1990 Orden Vitchiznyanoyi vijni I stupenya 11 bereznya 1985 Orden Druzhbi narodiv Dvi medali Za vidvagu Medal Za peremogu nad Nimechchinoyu u Velikij Vitchiznyanij vijni 1941 1945 rr i podalshi pov yazani z neyu yuvilejni medali do 20 yi 30 yi j 40 yi richnici Medal Za zvilnennya Varshavi ta inshi medali Leninska premiya 1965 za vikonannya golovnoyi roli u filmi Gamlet ru 1971 za rol Porfiriya Petrovicha u filmi Zlochin i kara Diplom SK SRSR VKF 1964 za golovnu rol u filmi Gamlet Priz MKF u Veneciyi Zolota doshka zhurnalu Sinema Nuvo 1964 za najkrashu cholovichu rol Gamlet Priz Sribnij taril MKF u Panami 1965 za najkrashe vikonannya cholovichoyi roli Gamlet Priz MKF v Kartaheni 1969 za najkrashe vikonannya cholovichoyi roli Berezhis avtomobilya ru MKF u San Sebastyani 1970 za golovnu rol u filmi Chajkovskij Premiya Nika 1990 v nominaciyi Najkrasha cholovicha rol za film Damskij kravec Premiya Nika 1993 v nominaciyi Priz za vnesok u kinomistectvo Priz MKF avtorskogo filmu v San Remo 1991 za najkrashu cholovichu rol Damskij kravec Priz KF Suzir ya 1993 Za vidatnij vnesok u profesiyu Pam yatU Sankt Peterburzi na budinku de vin zhiv u 1958 1971 rokah Moskovskij pr 75 vstanovlena memorialna doshka Primitki Arhiv originalu za 5 lyutogo 2019 Procitovano 8 lyutogo 2019 Gorfunkel E I Zagolovok ISBN 5 210 00180 6 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 356 357 Solovyova Shitova 1966 s 222 237 Gereb A 2000 47 Innokentij Smoktunovskij Vospominaniya v sadu ili Fotografii iz aktyorskogo alboma Oktyabr 1993 g stenogramma besedy Kinovedcheskie zapiski Arhiv originalu za 23 serpnya 2011 Procitovano 8 bereznya 2011 Zagolovok Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 7 newsru com Arhiv originalu za 5 lyutogo 2019 Procitovano 8 lyutogo 2019 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 8 9 Spisok voennosluzhashih propavshih bez vesti po Shegarskomu rajonu OBD Memorial Arhiv originalu za 20 serpnya 2012 Procitovano 19 serpnya 2012 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 14 15 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 11 12 Chernyavskij A 19 iyulya 2005 Sluzhili v rote dva bojca Aleksandr i Innokentij Tihookeanskaya zvezda Arhiv originalu za 3 lyutogo 2012 Procitovano 20 listopada 2011 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 16 Lyudi i nagrazhdeniya Podvig naroda Arhiv originalu za 11 travnya 2017 Procitovano 11 travnya 2015 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 318 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 17 Benyash 1966 s 76 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 19 20 Spravka iz Centralnogo arhiva Ministerstva oborony RF OBD Memorial Arhiv originalu za 20 serpnya 2012 Procitovano 19 serpnya 2012 Lyudi i nagrazhdeniya Podvig naroda Arhiv originalu za 11 travnya 2017 Procitovano 11 travnya 2015 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 24 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 26 Smelyanskij 1999 s 26 Kak Smoktunovich stal Smoktunovskim Aktyorskie tetradi Innokentiya Smoktunovskogo Egoshina O V M OGI Obedinyonnoe Gumanitarnoe Izdatelstvo 2004 192 s ISBN 5 94282 127 5 z dzherela 12 travnya 2013 Pisma deyatelej nauki i kultury protiv reabilitacii Stalina Socialnaya istoriya otechestvennoj nauki XX vek Institut istorii estestvoznaniya i tehniki im S I Vavilova RAN oficialnyj sajt Arhiv originalu za 18 serpnya 2012 Procitovano 16 serpnya 2012 Benyash 1966 s 77 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 384 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 35 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 44 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 42 ru Zagolovok ISBN 5 235 02680 2 Demidova A S Zagolovok Staroselskaya N Zagolovok ISBN 5 235 02680 2 Varlamova A Solovyova Shitova 1966 s 228 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 77 98 Smelyanskij 1999 s 53 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 98 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 330 Staroselskaya N Tovstonogov Moskva Molodaya gvardiya 2004 S 167 168 ISBN 5 235 02680 2 Tulincev B Innokentij Smoktunovskij Teatr zhurnal M 1975 3 S 57 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 89 Staroselskaya N Tovstonogov Moskva Molodaya gvardiya 2004 S 188 189 ISBN 5 235 02680 2 Cit po Staroselskaya N Tovstonogov Moskva Molodaya gvardiya 2004 S 191 192 ISBN 5 235 02680 2 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 101 Staroselskaya N Zagolovok ISBN 5 235 02680 2 Recepter V E Zagolovok ISBN 5 475 00096 4 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 100 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 101 103 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 189 Smoktunovskij Innokentij Oduhotvoryonnost obraza Telekanal Kultura 23 marta 2005 Arhiv originalu za 23 serpnya 2011 Procitovano 20 bereznya 2011 Shigareva Yu 24 bereznya 2010 Innokentij Smoktunovskij Knyaz iz Tatyanovki Arhiv originalu za 23 serpnya 2011 Procitovano 19 kvitnya 2011 Gorfunkel E I Zagolovok ISBN 5 210 00180 6 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 181 182 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 182 183 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 196 199 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 315 Tulincev B ru Zagolovok ISBN 5 7805 1017 2 Rahmanova M Efros A V Zagolovok T 2 Professiya rezhissyor Smelyanskij 1999 s 202 203 Smelyanskij 1999 s 203 204 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 386 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 388 391 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 176 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 284 286 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 348 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 289 290 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 349 350 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 352 353 356 357 Pogorelova A 2 oktyabrya 2016 Kino Aktualnye novosti Arhiv originalu za 9 lyutogo 2019 Procitovano 2 zhovtnya 2016 Shkolnik L 10 aprelya 2007 Sharovaya molniya po imeni Shira Gorshman Evrejskij zhurnal Arhiv originalu za 23 serpnya 2011 Procitovano 20 bereznya 2011 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 49 Mogila Nadenki Smoktunovskoj na Ostankinskom kladbishe Foto Gde dremlyut myortvye avtorskij sajt Arhiv originalu za 23 serpnya 2011 Procitovano 18 kvitnya 2011 Ivancova S Shirokov V 13 fevralya 2009 Intervyu s Filippom Smoktunovskim Ekspress gazeta Arhiv originalu za 23 serpnya 2011 Procitovano 20 bereznya 2011 Korneeva I 28 03 2005 Stolichnyj vypusk 3730 Rossijskaya gazeta Arhiv originalu za 9 lyutogo 2019 Procitovano 18 kvitnya 2011 Arhiv originalu za 29 lipnya 2018 Procitovano 8 lyutogo 2019 ru Idiot postavlennyj G Tovstonogovym Pomilka ne zadano parametr nazva v shabloni publikaciya M Artist Rezhisser Teatr Professionalnyj fond Russkij teatr 1994 S 88 367 s Solovyova Shitova 1966 s 225 226 228 ru Nevskij prospekt 1963 g Teatr zhurnal M 1964 1 S 86 Solovyova Shitova 1966 s 229 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 131 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 143 Nikitina A 16 30 aprelya 2010 Russkij Gamlet Chelovek kotoryj daval slishkom mnogo voli svoemu umu Literatura 8 695 2010 Arhiv originalu za 23 serpnya 2011 Procitovano 19 kvitnya 2011 Gamlet i my Sb Odin raz v zhizni M APN 1965 S 208 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 135 152 Lukov V A 2005 Gamlet tezaurus geroya tragedii Russkij Shekspir Arhiv originalu za 23 serpnya 2011 Procitovano 19 kvitnya 2011 Kogda opuskaetsya zanaves Teatralnaya zhizn zhurnal M 1992 8 S 13 Benyash 1966 s 74 Benyash 1966 s 71 72 Turovskaya M I Svobodin A P 1 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 277 282 283 Smelyanskij 1999 s 257 Smelyanskij A M Zagolovok Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 105 Tulincev B 3 Ryazanov E A 7 Ryazanov E A 7 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 5 354 364 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 388 390 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 390 391 Arhiv originalu za 9 zhovtnya 2021 Procitovano 28 bereznya 2022 Arhiv originalu za 10 lyutogo 2019 Procitovano 8 lyutogo 2019 Rudnickij K L Smoktunovskij Innokentij Mihajlovich Enciklopediya otechestvennogo kino Arhiv originalu za 19 grudnya 2012 Procitovano 17 grudnya 2012 Ukaz Prezidenta Soyuza SSR ot 8 iyunya 1990 goda 256 Biblioteka normativno pravovyh aktov SSSR Arhiv originalu za 17 serpnya 2012 Procitovano 6 zhovtnya 2012 Innokentij Smoktunovskij Zhizn i roli 2002 s 321 Ukaz Prezidiuma Verhovnogo Soveta SSSR ot 11 marta 1985 goda Biblioteka normativno pravovyh aktov SSSR Arhiv originalu za 15 zhovtnya 2012 Procitovano 6 zhovtnya 2012 Smoktunovskij Innokentij Mihajlovich Enciklopediya kino Arhiv originalu za 19 grudnya 2012 Procitovano 17 grudnya 2012 Pomilka cituvannya Teg lt ref gt z nazvoyu FOOTNOTEInnokentij Smoktunovskij Zhizn i roli2002382 385 viznachenij u lt references gt ne vikoristovuyetsya v poperednomu teksti LiteraturaKino Enciklopedicheskij slovar M 1987 S 391 Razzakov F Dosye na zvezd 1962 1980 M 1998 S 5 21 Vsemirnyj biograficheskij Enciklopedicheskij slovar M 1998 S 703 704 USE Universalnij slovnik enciklopediya K 1999 S 1255 Illyustrirovannyj Enciklopedicheskij slovar M 2000 SI 126 Razzakov F Aktery vseh pokolenij M 2000 Velikie kinozvezdy XX veka M 2001 S 360 365 Kinoslovar T Z SPb 2001 S 367 372 Teatr Enciklopediya M 2002 S 265 Smoktunovskij I Byt Avtobiograficheskaya proza M 2002