Разбор шляхти, розбори шляхти, розбір шляхти або верифікація (рос. разбор шляхты; рос. верификация) — комплекс заходів, проведених владою Російської імперії з метою скорочення чисельності шляхетського стану та визнання частини (затвердження частини, що вже існувала) у Великому Князівстві Литовському та Речі Посполитій, що були приєднані владою Російської імперії наприкінці XVIII століття після поділів Речі Посполитої. Пов'язано з такими поняттями як «розібрати», «розбиратися» (демонтувати, вияснювати).
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHhMekUwTDBwaGJsOU5ZWFJsYW10dlh5MWZWWEJoWkdWclgxQnZiSE5yYVY4bE1qaFNaWGwwWVc0bE1qa3VhbkJuTHpNMU1IQjRMVXBoYmw5TllYUmxhbXR2WHkxZlZYQmhaR1ZyWDFCdmJITnJhVjhsTWpoU1pYbDBZVzRsTWprdWFuQm4uanBn.jpg)
Ця стаття може містити . (червень 2017) |
Хроніка подій
Кінець XVIII століття
Після анексії Росією земель Речі Посполитої з Великим Князівством Литовським (до складу яких входила Україна, Білорусь, Литва та Польща) внаслідок Поділу Речі Посполитої влада Російської імперії зіткнулися з проблемою великої чисельності представників еліти на нових загарбаних землях, котрі стали конкурентами російського дворянства. Наприклад у Великому князівстві Литовському загальна кількість шляхти становила 7-8% від усього числа населення (етнічні терени Білорусі, України та Литви). А в Російській імперії чисельність дворянського стану не перевищувала 1% від загальної кількості населення, що важливо для порівняльного аналізу щодо соціологічної стратифікації нації.
Таке становище еліти Речі Посполитої було стабільне з XVI ст., коли на 7,5 мільйонів осіб підданих Корони доводилося 500 тисяч шляхтичів або 25 тисяч шляхетських родин, тобто 6,6% від числа усього населення Речі Посполитої, а наприклад в Мазовії, переповненій шляхтою, її чисельність становила 23,4%. Якщо в більшості західноєвропейських країн кількість дворянства (фр. noblesse, ісп. nobleza, англ. nobility, нім. adel) зазвичай не перевищувала 1,5-2% від усього числа люду, то в Речі Посполитій (до часу поділів) загалом питома вага шляхти доходила до 10-15%. Такі великі маси привілейованого люду не могли швидко піддаватись русифікації і бути лояльними до держави. Таку кількість потенційних і реальних носіїв шляхетської «демократії» не міг надто довго терпіти бюрократичний апарат абсолютистської Російської імперії, і цей апарат вигадав «машину для перемелювання шляхти».
У XVIII-XIX століттях в російських губерніях, крім двох столичних (Санкт-Петербург та Москва), дворянство було нечисленне, але в «білоруських губерніях» та «українських губерніях» (захід і південно-західніше від Росії) — кількість дворянства була більшою ніж в центральній Росії. Майновий та соціальний статус привілейованого стану шляхти був дуже строкатий і не відповідав усталеному тоді російському уявленню про статус російського дворянина в імперії. Одразу після першого поділу Речі Посполитої російська влада почала проводити заходи з виключення незаможної шляхти з привілейованого стану, усунення її від управління державою, зменшення її впливу на населення, заміщення їх посад шляхтичами лояльними до окупаційної російської влади або засилання з Росії російських дворян. Серед яких часто зустрічалися дворяни з наданим дворянством, яке було менш авторитетним у порівнянні із спадковим шляхетством русинів, литвинів та поляків.
Російська анексія також включала дискримінаційну політику російського режиму щодо Греко-католицької церкви, Римо-католицької церкви та місцевої Православної церкви. Натомість владою насаджувалася структура Російської Православної Церкви Московського патріархату, що була повністю відсутня в тодішній Речі Посполитій. В навчальних закладах та в урядових структурах насувалося тотальне насаджування російської мови. Пізніші покоління, порівнюючи життя в своїй державі з існуванням під Росією, підняло населення проти російської окупації. Але тенденційно нав'язувалося російською історіографією уявлення лише як про «польські повстання» (повстання Костюшка 1794 р., участь у війні 1812 р. проти Росії, Листопадове повстання 1830—1831, Січневе повстання 1863 тощо).
Відсутність вислуги на російській державній чи військової службі могла стати також причиною невизнання шляхти в російському дворянстві. Серед шляхти без ентузіазму сприймалося зобов'язання російського режиму відбути військову службу в Російській імперії. Хоча подання документів офіційно в м. Санкт-Петербург за тодішнім російським законом повинні були робити щороку з кожної губернії, але навіть в сучасних архівах РДІА і РДАДА немає чітко щорічного архіву про це за період 1785–1917 рр. Тому ніколи не існувало в російській історіографії повного списку дворян Російської імперії. Навіть багато визнаних російських шляхтичів в окремих губерніях, вже присутніх в губернських офіційних виданнях не публікувались у всеросійських джерелах.
Згідно доповіді від 13 вересня 1772 року генерал-губернатора Чернишова було призначено для шляхти правило подавати в центральні губернські міста списки з доказами свого шляхетного походження з метою визнання в російському дворянстві. У спеціальному ордері перепису населення Могилевської та Псковської губерній генерал-губернатор пояснював (на одних з перших прикордонних анексованих теренів), що шляхті вказано подавати через земські суди до губернських канцелярій списки осіб усіх шляхетних родин з докладним описом походження родів (родовід), їх гербів, з усіма посвідченнями та документами. Крім документів родоводу шляхтич зобов'язаний був надавати ще свідоцтво від генерал-губернатора про відсутність політичних та кримінальних злочинів перед окупаційною російською владою. Зазначалося, що без російської царської волі ніхто надалі не має права вважати себе шляхтичем і користуватися шляхетськими правами на території Російської імперії. Згідно з Указом від 14 червня 1773 р. шляхта змушена була «виводити своє шляхетське походження» (робити «вивод шляхетства») у провінційних (місцевих) земських судах. Серед документів на доказ шляхетного походження, для визнання дворянського статусу обов'язково вимагався документ лояльності до Росії, а саме свідчення про те, що особа не брала участі у польських повстаннях.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelF5THlWRU1DVkJOQzR4TkRZbFJEQWxRa1VsUkRBbFFrWXVNU1ZFTUNWQ05DNHpNVGt6SlVRd0pVSkNMamd1YW5Cbkx6STBNSEI0TFNWRU1DVkJOQzR4TkRZbFJEQWxRa1VsUkRBbFFrWXVNU1ZFTUNWQ05DNHpNVGt6SlVRd0pVSkNMamd1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Під час Ревізії 1772–1774 років багато з чиншевої та служивої шляхти було переписано до складу «податкового стану» селян (рос. податное сословие). Нижчі верстви шляхти, зем'яни, бояри панцирні й інші — були записані поголовно у селянські списки. «Нові» селяни були обкладені «подушним податком» та «рекрутським набором». Указом від 31 травня 1789 р. наказано не брати у рекрути осіб, які доведуть своє шляхетське походження. Траплялося, що особи отримували документальні висновки з Дворянських Депутатських Зборів з визнанням їх шляхетства у складі російського дворянства Російської імперії, але їх не викреслювали з низькостанової категорії «ревізьких казок» і не звільняли від сплати «подушної податі». Імператор Павло I Указом від 4 грудня 1796 р. ухвалив, що видавання дипломів на свідчення приналежності до російського дворянства шляхті може залежати «виключно від самодержавної влади, Богом дарованої», губернські Дворянські Зібрання не мали більше права видавати дворянські дипломи особам зі шляхти, «записаним в оклад», а видані їм дипломи мали бути відібрані. Нарешті Указ від 20 вересня 1802 р. остаточно встановив, що такі особи можуть бути «виключені з окладу» тільки відповідно до указу Правлячого сенату.
Після видання Жалуваної грамоти російському дворянству 1785 року оформилися корпоративні права дворянства Російської імперії і всі дворяни мали бути внесені у Дворянські Родовідні Книги (РДК). Для цього вони повинні були представити докази свого походження російській окупаційній владі. РДК ділилися на 6 частин: 4-та з них відводилася для «дворян іноземного походження». Однак, незважаючи на логіку, шляхта Речі Посполитої та її провінції Великого Князівства Литовського (до складу яких входила Україна, Білорусь, Литва та Польща) вписувалася не в ній, а в інші частини російської РДК. По-друге, велика чисельність шляхти, котра старовинніша, ніж російське дворянство не вносилася до 6-ї частини «стародавніх благородних шляхетних родів» Дворянської Родовідної Книги, а вимагалося російською владою мати заслуги та вислуги перед Російською імперією для права внесення їх в 1-шу та 2-гу частини РДК. Російське дворянство почувалося перед старовинними шляхтичами меншовартісним, але таким, що має владу вирішувати долю шляхти. Чим і користала для соціального пониження шляхти. У новій політичній ситуації представників древньої шляхти не визнавали у дворянстві і не вносили їх у 6-ту частину списку РДК.
Через державну службу (через російські нагороди) вони отримували затвердження в російському дворянстві. Цим пояснюється, чому різні гілки одного роду (прізвища) зустрічаються в різних частинах списку РДК, хоча це як правило представники одного роду. Важливо врахувати в історії визнання в російському дворянстві шляхти будь-якої губернії факт конфлікту менталітетів та поглядів на соціальний устрій суспільства. Бо шляхта мала менталітет з традиціями Віче Русі (обрання князів княжити), перебувала у Великому князівстві Литовському і під впливом Речі Посполитої, де Статут Литовський був зразком для європейських країн, а Річ Посполита була колискою сучасної європейської демократичної цивілізації (короля обирала шляхта). Це було повною протилежністю державному життю Росії з її палацовими переворотами, деспотією, опричниною тощо. Навіть у документах періоду ВКЛ можна знайти таке, що все, що за м. Смоленськом на схід від ВКЛ — це не Русь, а Окраїна Руська.
Важливу роль мають факти репресії та дискримінації нової влади при скасуванні Греко-Католицької Церкви, контролю Римо-Католицької Церкви, що помітно при складанні родовідного древа, коли необхідно витягувати документи з католицьких метрик до 1830-х рр. (і після — з православних) по одній і тій самій церкві одної губернії. Свобода шляхетська в російських губерніях на теренах колишньої Речі Посполитої вже мала традиції тоді, коли в Росії дворянство її отримало тільки після 1785 р. з «Грамотою на права, вольності та переваги благородного російського дворянства». Шляхта в російських губерніях опинилася в ситуації, коли без її участі і без врахування її думки її долю вирішувала Російська імперія, Прусське королівство і Австрійська монархія при Першому розділі Речі Посполитої.
Загарбницька російська влада агресивно вимагала задоволення російських юридичних норм, протиставляючись правовим нормам, які були прийнятні в Речі Посполитій. Від шляхти вимагалися докази не в тій юридичній системі, яка існувала у ВКЛ та утворила цю еліту народів Речі Посполитої. Російською окупаційною владою нав'язувалися принципи російського законодавства про дворянство, зацикленого на майновій власності, що буцімто відмінна особливість благородства для визнання у дворянстві — це матеріальний добробут.
Варто зазначити суттєву особливість в тодішній юридичній російській термінології:
- визнання (рос. признание) старовинної шляхти у спадковому російському дворянстві,
- затвердження (рос. утверждение) старовинної шляхти у спадковому російському дворянстві,
- жалування (рос. жалование) уперше наданого російського дворянства за заслуги та вислуги (з категоріями
Наприклад, незадовго до Жовтневого перевороту 1917 р. була заснована Департаментом Герольдії Правлячого сенату так звана «Всеросійська дворянська Родовідна Книга» для осіб, які вислужили право на російське дворянство, але з якихось причин не зарахованих до російського дворянства певної губернії. Оскільки на початку ХХ ст. губернські Дворянські Зібрання отримали право відмовити у праві зачислення до складу місцевого російського дворянства своєї губернії, іноді при цьому вони керувалися віросповіданням цих осіб: без ентузіазму розглядалися подібні клопотання осіб юдейського віросповідання. Втім, і християнинові могли відмовити в зарахуванні до складу російського дворянства певної губернії. Так, Московське Дворянське Депутатське Зібрання відмовило у внесенні до місцевої Родовідної Книги (РДК) князів Гантімурових, хоча їх право було підтверджене Правлячим сенатом щодо їхньої гідності князів , оскільки вказана сім'я не мала в певній губернії нерухомої власності, не володіла достатньою кількістю матеріального майна, визначеного за уявленням влади Росії. У зв'язку з цим варто відзначити дискримінуючий шляхту російський вибір одного зі станів для запису категорії шляхти — «дворян однодворців» (рос. однодворцы), що мали лише один власний двір (одну садибу маєтності).
1800–1830 роки
Імперський Указ від серпня 1800 р. встановив часовий строк для подачі доказу походження в два роки, за який всі шляхтичі мали зробити виведення свого шляхетства («виводити шляхетство») для Дворянського Депутатського Зібрання своєї губернії.
Багато архівів горіли в пожежах і війнах, папір не витримував умов зберігання в архівах тощо, що ускладнювало російське визнання. Через російську бюрократію при процедурі визнання були випадки подання документів і генеалогічного дерева шляхтичами в інші російські губернії, оминаючи підконтрольні російському режимові терени Речі Посполитої, де вони отримували визнання без зволікань. Цікаві були випадки, коли для заволодіння багатим маєтком шляхтича російський чиновник нового порядку в губерніях після 1772 р. доносив, маніпулював і впливав на його долю (шляхтич з багатого маєтку потрапляв у «стан селян», а в його конфіскованому маєтку безкоштовно починав жити вже російський дворянин).
Указ від 25 вересня 1800 р. підтвердив давні права «чиншевій шляхті», але шляхтою вважалися тільки ті особи, які були вписані в «ревізькі казки шляхти» Ревізії 1795 р. Указами від 1 січня 1808 р. та 6 березня 1808 р. було наказано, щоб «чиншова шляхта» надала докази свого походження. А після проведення Ревізії 1811 р. указом від 29 березня 1812 р. було наказано визнавати шляхетську гідність тільки за тими особами, предки яких були в ній затверджені.
На російську Ревізійну Комісію, що проводила Ревізію 1816 р. на окупованих теренах, імперським указом від 20 січня 1816 р. був покладений обов'язок розгляду дворянських прав осіб, які називали себе шляхтою, з огляду на наявність останніх у переліку «ревізьких казок шляхти» 1795 р. З розгляду була виключена шляхта, яка мала Декрети «виводу шляхетського стану» (висновків) Дворянських Депутатських Зібрань (ДДЗ) і очікувала розгляду своїх у Герольдії Сенату; вони зазвичай враховувалися у документах вже як дворяни. Право залишати шляхту у стані російського дворянства або виключати з його числа російський Сенат передав місцевим губернаторам Російської імперії. Шляхетні особи, без прав російського дворянства, вписувалися до категорій «вільні хлібороби» (рос. вольные хлебопашцы), у «державні селяни» (рос. государственные крестьяне, государевы крестьяне) або у міщани (рос. мещане). Треба відзначити дискримінуючий шляхту російський вибір одного зі станів для запису шляхти — «вільні хлібороби». Адже у Росії цей стан був створений 20 лютого 1803 р. для запису колишніх кріпаків, відпущених на волю їх власниками, поміщиками. Декількома указами 23 вересня 1817 р., 16 листопада 1820 р., 22 листопада 1820 р., 21 червня 1821 р. російський Сенат нагадував Ревізійним Комісіям про якнайшвидше завершення розглядів права шляхти на рівноцінність російському дворянству. Указ 8 червня 1826 р. роз'яснював порядок переведення шляхетних осіб до складу російського дворянства, неправильно віднесених до «чиншевої шляхти». Відповідно Положення від 11 липня 1828 р. й указу від 14 травня 1830 р. шляхтичів, які не надали доказів шляхетства, повинні були записати у «стан міщан» (рос. сословие мещан) або в «казенні поселяни».
Необхідно зазначити, що серед шляхти були прямі нащадки Рюриковичів, і більшість шляхти не сприймала авторитет Дому Романових, котрі не мали серед предків Рюриковичів по чоловічій лінії згідно монархічного принципу майорату для дворянської честі й права управління на теренах Білої Русі та Червоної Русі. Тому особливу увагу під час разбору шляхти російський окупаційний режим приділяв саме нащадкам Рюриковичів, котрі мали право на наслідування престолу навіть в Росії (наприклад білоруси Жижемські). І в тодішніх технічних умовах видається сумнівною «перевірка» російською Ревізійною Комісією справ з кожної губернської ДДЗ багато-чисельної шляхти в сотні тисяч (у кожного окремого шляхтича пакет документів включав на підкріплення родоводу мінімум по одному документу на кожну персону нащадком яких він був). Що викликає правомірну критику у ставленні до тверджень російської історіографії щодо версії «підробок» чи «фальсифікацій» буцімто не легітимності шляхти в розгляді процесу урівняння її прав з російським дворянством.
Російський розбір шляхти набув масштабів соціально-політичної катастрофи з метою ліквідації носіїв суспільного ладу ВКЛ (Речі Посполитої). Оскільки до бюрократичних маніпуляцій із допомогою поліції (жандармерії) Росія додала примусове переселення шляхтичів (що активно відстоювали права та свободи) в інші місцевості, або позбавляла їх звичного місця праці (особливо викладачів). За десятиліття це призвело до розселення сотень тисяч шляхтичів, часом досить далеко від місць початкового компактного проживання. Шляхта як соціальна спільність і політична еліта суспільства була усунена від можливості організованого впливу на державницьке життя своїх народів.
Після 1830 року
Особливу увагу привертає адміністративна нестабільність, простежується навмисна плутанина, що ускладнювало пошук документального доказу шляхетського походження для визнання в дворянстві, виникав марудний розгляд справи та утруднення подання розгляду справи в тодішній судовій системі, оскільки тодішні архіви формувалися саме за адміністративною назвою (відповідно юрисдикції), але аналітичної роботи не проводилося (куди могли потрапити документи для генеалогії), письмово не фіксувалася ця особливість, довідкового апарату та інформаційних технологій (подібних сучасним) не було. Наприклад, заснована Могильовська губернія (1772 р.), перейменована в Білоруську губернію (1796–1801 р.), потім раптом названа знову «Могилевська губернія» в 1802 р., а перед тим вона носила назву «Могильовське намісництво» (1778–1796 рр.), і як не дивно з центром в м. Вітебськ замість м. Могильов (!). Один населений пункт міг опинитися декілька разів під юрисдикцією різних назв, різних адміністративних одиниць. Повіти могли міняти свої територіальні межі. Наприклад, відповідно юрисдикції деяких населених пунктів: Рогачовське староство — стало Рогачовською провінцією у 1772–1775 рр. (у період тої самої Ревізії на яку посилалися для визнання шляхти), тоді ж виникає Рогачовський повіт (з 1900 р. — як Гомельський повіт), а справи шляхти Рогачовського повіту розглядалися до 1850-х років в Білицькому повіті (перейменований в 1852 р. в Гомельський повіт), в той самий період коли виходили російські імперські Укази встановлюючі процедуру і часові межі подання доказів шляхетства на урівняння в правах з російським дворянством (!). Російський режим не тільки винаходив ускладнення процедури визнання шляхти, а й методи ліквідації колишнього адміністративного поділу ВКЛ. Приміром, в Могильовській губернії Рогачевський повіт з центром у м. Рогачов до 1772 р. був Рогачевським староством з центром у м. Рогачов Речицького повіту Великого князівства Литовського тоді, коли в Російській імперії центр зазначеного Річицького повіту перенесли з м. Річиці в м. Бобруйськ в 1772–1793 рр., маючи назву «Річицький повіт» (з подальшим деформуванням Річицького повіту в 1793 р.) тощо. Саме на цих етнічних теренах радимичів були нащадки стародавньої білоруської «сожської шляхти» (названої так від ріки Сож) і «друтської шляхти» (від ріки Друть). Достатньо навести приклад старожитності їх родовідних дерев через князів Друцьких згаданої «друтської шляхти» (прізвище Друцькі від згаданої ріки Друті), з яких Олександра Друцька — мати королеви Польщі, четвертої жінки Ягайли пані Софії Гольшанської.
Після Повстання 1830–1831 рр. Ревізійному Комітетові Західних губерній Російської імперії між іншим доручалося розібратися з проблемами шляхти. Відповідно до закону від 19 жовтня 1831 р. «Про розбір шляхти в західних губерніях і про структуру цього роду людей» зазначалося, що багато шляхтичів «через недолік осілості і власності, і через спосіб життя… найбільш схильні були до повстання і злочинних дій проти законної влади» окупаційної Росії. Російські дворяни і шляхтичі колишнього ВКЛ були поділені на категорії «дворян», спеціально створених станів «однодворців» Західних губерній та «громадян» Західних губерній (відповідно місця мешкання в сільській місцевості або в містах та містечках). Дворянами визнавалися тільки ті особи, котрі були затверджені у відповідній гідності російською Герольдією. На дворян «однодворців» поширювалася «рекрутська повинність», а «громадянам» дозволялося уникнути її, заплативши 1000 російських рублів. Обидва нові стани мали виплачувати особисті податки і нести державні російські служби. У 1832 р. Герольдії наказано було провести ревізію Декретів «виводу шляхти» Дворянських Депутатських Зібрань (ДДЗ). Імперський Сенат указом від 11 листопада 1832 р. наказав розділити осіб, що належать «до колишньої шляхти», на три розряди:
- дворян, які мають або не мають висновків дворянських зборів («виводу шляхти» ДДЗ), але володіють маєтками з підданими людьми або володіють лише підданими людьми без маєтності;
- дворян, які не мають маєтків, але мають висновки ДДЗ;
- шляхтичів, які не мають висновків ДДЗ і не мають маєтків.
Одночасно заборонено Дворянським Депутатським Зібранням видавати Свідоцтва про дворянство без затвердження їх Герольдією.
Наприкінці 1833 р. органи шляхетського самоврядування (пол. Zgromadzenia szlachecki, «шляхетські зібрання», «шляхетські збори») під тиском російського уряду примусово були «декласовані» (позбавлені шляхетських прав) у кількості 72000 осіб. У 1834–1839 рр. кількість примусово «декласованих» лише у трьох «українських губерніях» (Волинська, Київська, Подільська) склала 93139 осіб.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekkwTDBKNVpXeHZjblZ6YzJsaGJsOWllVjlTWlhCcGJpNXFjR2N2TWpBd2NIZ3RRbmxsYkc5eWRYTnphV0Z1WDJKNVgxSmxjR2x1TG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
У 1842 р. була проведена спеціальна ревізія в Західних губерніях, якій підлягали «дворяни однодворці», стан «громадян» та юдеї.
Згідно Указу від 17 березня 1847 р. шляхту, яка не надала у встановлений російською владою строк «посімейні списки», повинні були вписати у стан «державних селян». А ті, хто подали — в «однодворці» та «громадяни». Особи, котрі були не затверджені в російському дворянстві, відповідно до російського закону від 23 січня 1847 р. позбавлялися права на купівлю землі разом з селянами.
Указом від 1 серпня 1857 р. шляхтичі, які до того часу не були затверджені в російському дворянстві і пропустили строк для запису в оклад, були розділені між наступними станами:
- особи, які володіли землею, віднесені до «селян-власників»;
- осби, які володіли землею в «державних селах» — до «державних селян»;
- осіб, які жили на поміщицькій землі, записували «вільними людьми».
У Ревізії 1858 р. вони фігурують як «вільні хлібороби». Таким чином, вони були вписані у стан, що вже юридично не існував (бо був офіційно ліквідований у 1848 р.). Неосілих шляхтичів на російський вибір записували у «стан селян» або вписували до «міських станів», крім «громадян». Фактично всі були записані в «стан міщан». Цей закон не торкався шляхти, яка раніше була записана як «однодворці» і «громадяни».
Після Повстання 1863–1864 років у Російській імперії влада ввела нові обмеження шляхти щодо принципів доказу та отримання російського дворянства. Указ від 10 грудня 1865 р. забороняв полякам католикам набувати маєтки.
Імперським Указом від 19 січня 1866 р. всі шляхтичі, що не довели права на російське дворянство, були включені до складу селян чи міщан.
Стани «однодворців» і «громадян» Західних губерній Російської імперії були далі скасовані згідно закону від 19 лютого 1868 р. з метою обмеження можливості шляхти прирівнятися до російського дворянства. «Дворяни-однодворці» були зараховані до «стану селян», а «громадянам» давався один рік для вибору приписатися (в межах, наданих російською владою): до «стану селян» або до «стану міщан». Це був остаточний акт у методичній юридичній ліквідації шляхти Великого князівства Литовського та Речі Посполитої, і закріплення встановленої окупаційної російської влади.
У Пам'ятних книжках губерній на теренах колишньої Речі Посполитої публікувався в 1870–1871 рр. (на початку книги) Імператорський Указ зі списком прізвищ шляхти зокрема і Великого Князівства Литовського, провінції Речі Посполитої, де згадувалося про «розбори шляхти» та відмову визнавати її в російському дворянстві, про переведення в податкові стани міщан і селян старовинної шляхти, скасування ВКЛ і ліквідації його (), утворення Царства Польського без його колишнього впливу на етнічні території народів колишньої Речі Посполитої, про факт формування нового адміністративного устрою тощо.
Результат
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelJqTDFkcGEybHpiM1Z5WTJVdGJHOW5ieTV6ZG1jdk5UQndlQzFYYVd0cGMyOTFjbU5sTFd4dloyOHVjM1puTG5CdVp3PT0ucG5n.png)
Належність до російського дворянства доводилася в губернському Дворянському Зібранні протягом 1785–1917 років. Тобто з часу видання імператрицею Катериною II «Жалуваної грамоти дворянству» особи, визнані у дворянській гідності за походженням або за особисті заслуги, вносилися до місцевої губернської Родовідної Книги (РДК). Далі, з губернії справи про дворянство надходили на затвердження в Герольдію Сенату (м. Санкт-Петербург); туди ж із губернських Дворянських Депутатських Зібрань щорічно висилалися списки осіб, зарахованих до числа вже затверджених в російському дворянстві родів. Походження з дворян певної губернії фіксувалося і в послужних списках чиновників та військовослужбовців, хоча часто вказувалася не губернія, в якій значився їх рід, а губернія, в якій народилися вони самі.
Хоча юридично відбулася повна уніфікація станів в Україні, Білорусі, Литві і Польщі в складі Російської Імперії, але в багатьох установах державного російського управління, насамперед у казенних палатах, тривав статистичний облік і дискримінаційний контроль за «колишньою польською шляхтою» (малися на увазі представники всіх народів минулого державного утворення Річ Посполита: України, Білорусі, Литви та Польщі). Після загарбання теренів Речі Посполитої, і навіть до самого кінця існування Російської імперії, тенденційно російська статистика дворян не вказувала існування білорусів та українців (навіть не вживалася тодішня назва «малороси» щодо представників українського народу чи «литвини» щодо представників білоруського народу для виокремлення еліт зазначених двох націй), вносячи їх до числа росіян або поляків за назвою державного утворення Річ Посполита чи Російська імперія: на кінець XIX століття серед спадкового дворянства Російської імперії було 53% росіян, 28,6% поляків, 5,9% — грузинів, 5,3% татаро-тюркська група, 3,4% — литовсько-латиська група, 2% — німці. Продовжувала діяти російська заборона в межах Російської імперії на купівлю ними землі як представникам «чужого народу» (рос. инородцев). Тільки Указом від 4 березня 1899 р. було дозволено дворянам і міщанам католикам, які особисто займалися землеробством, купувати землю, але щоб загальна кількість її не перевищувала 60 десятин. Після Революції 1905–1907 рр. указом від 1 травня 1905 р. дозволено католикам купувати земельну власність, але лише виключно у католиків. Придбання землі у осіб «іншого віросповідання» (рос. иноверцев) обмежувалася знову ж 60 десятинами та іншими умовами. Ці обмеження тривали до кінця існування Російської Імперії.
Нащадки шляхти зберегли історичну пам'ять про кривди від деспотизму Росії, що укорінилося в колективній пам'яті народу. Колективна свідомість сотень тисяч декласованих шляхтичів та їхніх нащадків проявлялася у вигляді численних артефактів культурного і літературного життя, характеризувалася стійкістю і певною системністю поглядів та дій. Одним із проявів ірраціональних почуттів у ставленні до минувшини була і стійка ненависть до Москви з «москалями», до всього російського, що знаходилося за межами власного хутора (прищепивши це селянству). Саме декласована шляхта сформувала протестне середовище в селах, що призвело до феномену (відомого в радянській пропаганді та російській пропаганді) «петлюрівців», «махновців» й т.п. в Україні 1918–1921 років, та пізніше — «бандерівців». У пошуках причин сучасності це сприймається деякими як реванш за дискримінацію у минулому з несприйняттям російського імперіалізму, російського царату з тоталітаризмом тощо.
Примітки
- «Шляхта и идеи украинской независимости», сайт «Інститут генеалогических исследований», 2007 г. (рос.)
- Морозов С. Д. «Население России на рубеже XIX–XX веков[недоступне посилання з липня 2019]» // «Отечественная история». — 1999 г. — № 4. — С. 37. (рос.)
- «Шляхта Речи Посполитой» сайт «Rawicz» [ 29 липня 2014 у Wayback Machine.] (рос.)
- Селицкий А. И. // «Польская шляхта в социально-правовой системе Российской империи» // Поляки в России: XVII–XX вв.: Материалы Международной научной конференции. — г. Краснодар: изд. «Кубань», 2003 г. -. С. 105–128 (рос.)
- «Беларусь в войне 1812 г.» [ 18 серпня 2012 у Wayback Machine.] (рос.)
- Общий Гербовник дворянских родов Всероссийской Империи (рос.)
- с. 231–232, 191–196 («Русь» — с. 194–196, документ 1551 года), «Мэтрыка Вялыкага Княства Літоўскага (1522–1552)», Кн. 28, выд. ATHENAEUM (В. Менжинский, В. Свежинский), г. Менск, 2000 г. (біл.)
- Литовська метрика
- «Акты издаваемые Виленскою Археографическою Комиссиею для разбора Древних Актов», г. Вильна, 1865–1915, том I–XXXIX (рос.)
- Метрические книги православных и униатских (греко-католических) церквей (рос.)
- Думин С. В. Списки дворянских родов Российской империи по губерниям. Библиографический указатель. Опубликовано: Летопись Историко-родословного общества в Москве, вып. 3. Москва, 1995 г. (рос.)
- Российское законодательство X–XX вв.: в 9 т. Т.4. Законодательство периода становления абсолютизма. Отв. ред. А. Г. Маньков. М., Юридическая литература, 1986 г. (рос.)
- Казначеєва Л. М. Волинське дворянське зібрання (1796–1917): функції, структура, участь у системі органів влади. К., 2008 г. (рос.)
- Михаил Долбилов // «Поляк в имперском политическом лексиконе» (Ключевые слова: поляк, русский, империя, этноним, элемент), сайт «Журнальный зал» в РЖ, «Русский журнал», 2011 г. (рос.)
- «Дворянство», сайт «Заметки на полях. УМК» (рос.)
- «Дворянство» — «БСЭ» 3-го издания, 1969–1978 гг. [ 8 квітня 2011 у Wayback Machine.] (рос.)
Джерела
- Українська народність: нариси соціально-економічної і етно-політичної історії / за ред. Ю. Ю. Кондуфор. — К. : Наукова думка, 1990. — .
- Смолій В. А., Гуржій О. І. Як і коли почала формуватися українська нація". К. : Наукова думка, 1991. — 112 с. — .
- Яковенко Н. Українська шляхта з кінця XIV до середини XVII століття. Волинь і центральна Україна. — К. : Критика, 2008. — (укр.)
- Бовуа Д. Гордиев узел Российской империи. Власть, шляхта и народ на Правобережной Украине (1793–1914) / Даниэль Бовуа (Daniel Beauvois) ; пер. Марии Крисань. — Москва : Новое литературное обозрение, 2011. — (Historia Rossica). — . (рос.)
- Rychlikowa I. Carat wobec polskiej szlachty na ziemiach zabranych w latach 1772—1831 // Kwartalnik Historyczny. — 1991. — Nr. 3. — S. 51-83. (пол.)
- Неупокоев В. И. Преобразование беспоместной шляхты в Литве в податное сословие однодворцев и граждан (Вторая треть XIX в.) // Революционная ситуация в России в 1859—1861 гг. — М., 1974. — Т. VI. — С. 3-22. (рос.)
- Энцыклапедыя гісторыі Беларусі. — Мінск : Згуртування білоруської шляхти, 2001. — Т. 6, кн. 1. — С. 83-85. (біл.)
- Основные законы // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб., 1890—1907. (рос.)
- Собрание узаконений и распоряжений правительства // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб., 1890—1907. (рос.)
Посилання
- Легітимація шляхти в провінціях Речі Посполитої, окупованих Росією. Переклад з польської (укр.)
- «РАЗБОР ШЛЯХТЫ», Ўладзіслаў Вяроўкін-Шэлюта, 2001 г. выданне Згуртування білоруської шляхти (біл.)
- «РАЗБОРЫ ШЛЯХТЫ» на территории Белоруссии и Литвы (рос.)
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Razbor shlyahti rozbori shlyahti rozbir shlyahti abo verifikaciya ros razbor shlyahty ros verifikaciya kompleks zahodiv provedenih vladoyu Rosijskoyi imperiyi z metoyu skorochennya chiselnosti shlyahetskogo stanu ta viznannya chastini zatverdzhennya chastini sho vzhe isnuvala u Velikomu Knyazivstvi Litovskomu ta Rechi Pospolitij sho buli priyednani vladoyu Rosijskoyi imperiyi naprikinci XVIII stolittya pislya podiliv Rechi Pospolitoyi Pov yazano z takimi ponyattyami yak rozibrati rozbiratisya demontuvati viyasnyuvati Vtrata derzhavnosti Padinnya Rechi Pospolitoyi Tadeush Rejtan na sejmi 1773 r robota Yana Matejka 1866 r Cya stattya mozhe mistiti originalne doslidzhennya Bud laska udoskonalte yiyi perevirivshi sumnivni tverdzhennya j dodavshi posilannya na dzherela Tverdzhennya yaki mistyat lishe originalne doslidzhennya mayut buti vilucheni cherven 2017 Hronika podijKinec XVIII stolittya Pislya aneksiyi Rosiyeyu zemel Rechi Pospolitoyi z Velikim Knyazivstvom Litovskim do skladu yakih vhodila Ukrayina Bilorus Litva ta Polsha vnaslidok Podilu Rechi Pospolitoyi vlada Rosijskoyi imperiyi zitknulisya z problemoyu velikoyi chiselnosti predstavnikiv eliti na novih zagarbanih zemlyah kotri stali konkurentami rosijskogo dvoryanstva Napriklad u Velikomu knyazivstvi Litovskomu zagalna kilkist shlyahti stanovila 7 8 vid usogo chisla naselennya etnichni tereni Bilorusi Ukrayini ta Litvi A v Rosijskij imperiyi chiselnist dvoryanskogo stanu ne perevishuvala 1 vid zagalnoyi kilkosti naselennya sho vazhlivo dlya porivnyalnogo analizu shodo sociologichnoyi stratifikaciyi naciyi Take stanovishe eliti Rechi Pospolitoyi bulo stabilne z XVI st koli na 7 5 miljoniv osib piddanih Koroni dovodilosya 500 tisyach shlyahtichiv abo 25 tisyach shlyahetskih rodin tobto 6 6 vid chisla usogo naselennya Rechi Pospolitoyi a napriklad v Mazoviyi perepovnenij shlyahtoyu yiyi chiselnist stanovila 23 4 Yaksho v bilshosti zahidnoyevropejskih krayin kilkist dvoryanstva fr noblesse isp nobleza angl nobility nim adel zazvichaj ne perevishuvala 1 5 2 vid usogo chisla lyudu to v Rechi Pospolitij do chasu podiliv zagalom pitoma vaga shlyahti dohodila do 10 15 Taki veliki masi privilejovanogo lyudu ne mogli shvidko piddavatis rusifikaciyi i buti loyalnimi do derzhavi Taku kilkist potencijnih i realnih nosiyiv shlyahetskoyi demokratiyi ne mig nadto dovgo terpiti byurokratichnij aparat absolyutistskoyi Rosijskoyi imperiyi i cej aparat vigadav mashinu dlya peremelyuvannya shlyahti U XVIII XIX stolittyah v rosijskih guberniyah krim dvoh stolichnih Sankt Peterburg ta Moskva dvoryanstvo bulo nechislenne ale v biloruskih guberniyah ta ukrayinskih guberniyah zahid i pivdenno zahidnishe vid Rosiyi kilkist dvoryanstva bula bilshoyu nizh v centralnij Rosiyi Majnovij ta socialnij status privilejovanogo stanu shlyahti buv duzhe strokatij i ne vidpovidav ustalenomu todi rosijskomu uyavlennyu pro status rosijskogo dvoryanina v imperiyi Odrazu pislya pershogo podilu Rechi Pospolitoyi rosijska vlada pochala provoditi zahodi z viklyuchennya nezamozhnoyi shlyahti z privilejovanogo stanu usunennya yiyi vid upravlinnya derzhavoyu zmenshennya yiyi vplivu na naselennya zamishennya yih posad shlyahtichami loyalnimi do okupacijnoyi rosijskoyi vladi abo zasilannya z Rosiyi rosijskih dvoryan Sered yakih chasto zustrichalisya dvoryani z nadanim dvoryanstvom yake bulo mensh avtoritetnim u porivnyanni iz spadkovim shlyahetstvom rusiniv litviniv ta polyakiv Rosijska aneksiya takozh vklyuchala diskriminacijnu politiku rosijskogo rezhimu shodo Greko katolickoyi cerkvi Rimo katolickoyi cerkvi ta miscevoyi Pravoslavnoyi cerkvi Natomist vladoyu nasadzhuvalasya struktura Rosijskoyi Pravoslavnoyi Cerkvi Moskovskogo patriarhatu sho bula povnistyu vidsutnya v todishnij Rechi Pospolitij V navchalnih zakladah ta v uryadovih strukturah nasuvalosya totalne nasadzhuvannya rosijskoyi movi Piznishi pokolinnya porivnyuyuchi zhittya v svoyij derzhavi z isnuvannyam pid Rosiyeyu pidnyalo naselennya proti rosijskoyi okupaciyi Ale tendencijno nav yazuvalosya rosijskoyu istoriografiyeyu uyavlennya lishe yak pro polski povstannya povstannya Kostyushka 1794 r uchast u vijni 1812 r proti Rosiyi Listopadove povstannya 1830 1831 Sichneve povstannya 1863 tosho Vidsutnist vislugi na rosijskij derzhavnij chi vijskovoyi sluzhbi mogla stati takozh prichinoyu neviznannya shlyahti v rosijskomu dvoryanstvi Sered shlyahti bez entuziazmu sprijmalosya zobov yazannya rosijskogo rezhimu vidbuti vijskovu sluzhbu v Rosijskij imperiyi Hocha podannya dokumentiv oficijno v m Sankt Peterburg za todishnim rosijskim zakonom povinni buli robiti shoroku z kozhnoyi guberniyi ale navit v suchasnih arhivah RDIA i RDADA nemaye chitko shorichnogo arhivu pro ce za period 1785 1917 rr Tomu nikoli ne isnuvalo v rosijskij istoriografiyi povnogo spisku dvoryan Rosijskoyi imperiyi Navit bagato viznanih rosijskih shlyahtichiv v okremih guberniyah vzhe prisutnih v gubernskih oficijnih vidannyah ne publikuvalis u vserosijskih dzherelah Zgidno dopovidi vid 13 veresnya 1772 roku general gubernatora Chernishova bulo priznacheno dlya shlyahti pravilo podavati v centralni gubernski mista spiski z dokazami svogo shlyahetnogo pohodzhennya z metoyu viznannya v rosijskomu dvoryanstvi U specialnomu orderi perepisu naselennya Mogilevskoyi ta Pskovskoyi gubernij general gubernator poyasnyuvav na odnih z pershih prikordonnih aneksovanih tereniv sho shlyahti vkazano podavati cherez zemski sudi do gubernskih kancelyarij spiski osib usih shlyahetnih rodin z dokladnim opisom pohodzhennya rodiv rodovid yih gerbiv z usima posvidchennyami ta dokumentami Krim dokumentiv rodovodu shlyahtich zobov yazanij buv nadavati she svidoctvo vid general gubernatora pro vidsutnist politichnih ta kriminalnih zlochiniv pered okupacijnoyu rosijskoyu vladoyu Zaznachalosya sho bez rosijskoyi carskoyi voli nihto nadali ne maye prava vvazhati sebe shlyahtichem i koristuvatisya shlyahetskimi pravami na teritoriyi Rosijskoyi imperiyi Zgidno z Ukazom vid 14 chervnya 1773 r shlyahta zmushena bula vivoditi svoye shlyahetske pohodzhennya robiti vivod shlyahetstva u provincijnih miscevih zemskih sudah Sered dokumentiv na dokaz shlyahetnogo pohodzhennya dlya viznannya dvoryanskogo statusu obov yazkovo vimagavsya dokument loyalnosti do Rosiyi a same svidchennya pro te sho osoba ne brala uchasti u polskih povstannyah Priklad Svidoctva general gubernatora v Dvoryanske Deputatske Zibrannya pro shlyahtichiv u rosijskomu dvoryanstvi Krupskih za 1866 r Pid chas Reviziyi 1772 1774 rokiv bagato z chinshevoyi ta sluzhivoyi shlyahti bulo perepisano do skladu podatkovogo stanu selyan ros podatnoe soslovie Nizhchi verstvi shlyahti zem yani boyari pancirni j inshi buli zapisani pogolovno u selyanski spiski Novi selyani buli obkladeni podushnim podatkom ta rekrutskim naborom Ukazom vid 31 travnya 1789 r nakazano ne brati u rekruti osib yaki dovedut svoye shlyahetske pohodzhennya Traplyalosya sho osobi otrimuvali dokumentalni visnovki z Dvoryanskih Deputatskih Zboriv z viznannyam yih shlyahetstva u skladi rosijskogo dvoryanstva Rosijskoyi imperiyi ale yih ne vikreslyuvali z nizkostanovoyi kategoriyi revizkih kazok i ne zvilnyali vid splati podushnoyi podati Imperator Pavlo I Ukazom vid 4 grudnya 1796 r uhvaliv sho vidavannya diplomiv na svidchennya prinalezhnosti do rosijskogo dvoryanstva shlyahti mozhe zalezhati viklyuchno vid samoderzhavnoyi vladi Bogom darovanoyi gubernski Dvoryanski Zibrannya ne mali bilshe prava vidavati dvoryanski diplomi osobam zi shlyahti zapisanim v oklad a vidani yim diplomi mali buti vidibrani Nareshti Ukaz vid 20 veresnya 1802 r ostatochno vstanoviv sho taki osobi mozhut buti viklyucheni z okladu tilki vidpovidno do ukazu Pravlyachogo senatu Pislya vidannya Zhaluvanoyi gramoti rosijskomu dvoryanstvu 1785 roku oformilisya korporativni prava dvoryanstva Rosijskoyi imperiyi i vsi dvoryani mali buti vneseni u Dvoryanski Rodovidni Knigi RDK Dlya cogo voni povinni buli predstaviti dokazi svogo pohodzhennya rosijskij okupacijnij vladi RDK dililisya na 6 chastin 4 ta z nih vidvodilasya dlya dvoryan inozemnogo pohodzhennya Odnak nezvazhayuchi na logiku shlyahta Rechi Pospolitoyi ta yiyi provinciyi Velikogo Knyazivstva Litovskogo do skladu yakih vhodila Ukrayina Bilorus Litva ta Polsha vpisuvalasya ne v nij a v inshi chastini rosijskoyi RDK Po druge velika chiselnist shlyahti kotra starovinnisha nizh rosijske dvoryanstvo ne vnosilasya do 6 yi chastini starodavnih blagorodnih shlyahetnih rodiv Dvoryanskoyi Rodovidnoyi Knigi a vimagalosya rosijskoyu vladoyu mati zaslugi ta vislugi pered Rosijskoyu imperiyeyu dlya prava vnesennya yih v 1 shu ta 2 gu chastini RDK Rosijske dvoryanstvo pochuvalosya pered starovinnimi shlyahtichami menshovartisnim ale takim sho maye vladu virishuvati dolyu shlyahti Chim i koristala dlya socialnogo ponizhennya shlyahti U novij politichnij situaciyi predstavnikiv drevnoyi shlyahti ne viznavali u dvoryanstvi i ne vnosili yih u 6 tu chastinu spisku RDK Cherez derzhavnu sluzhbu cherez rosijski nagorodi voni otrimuvali zatverdzhennya v rosijskomu dvoryanstvi Cim poyasnyuyetsya chomu rizni gilki odnogo rodu prizvisha zustrichayutsya v riznih chastinah spisku RDK hocha ce yak pravilo predstavniki odnogo rodu Vazhlivo vrahuvati v istoriyi viznannya v rosijskomu dvoryanstvi shlyahti bud yakoyi guberniyi fakt konfliktu mentalitetiv ta poglyadiv na socialnij ustrij suspilstva Bo shlyahta mala mentalitet z tradiciyami Viche Rusi obrannya knyaziv knyazhiti perebuvala u Velikomu knyazivstvi Litovskomu i pid vplivom Rechi Pospolitoyi de Statut Litovskij buv zrazkom dlya yevropejskih krayin a Rich Pospolita bula koliskoyu suchasnoyi yevropejskoyi demokratichnoyi civilizaciyi korolya obirala shlyahta Ce bulo povnoyu protilezhnistyu derzhavnomu zhittyu Rosiyi z yiyi palacovimi perevorotami despotiyeyu oprichninoyu tosho Navit u dokumentah periodu VKL mozhna znajti take sho vse sho za m Smolenskom na shid vid VKL ce ne Rus a Okrayina Ruska Vazhlivu rol mayut fakti represiyi ta diskriminaciyi novoyi vladi pri skasuvanni Greko Katolickoyi Cerkvi kontrolyu Rimo Katolickoyi Cerkvi sho pomitno pri skladanni rodovidnogo dreva koli neobhidno vityaguvati dokumenti z katolickih metrik do 1830 h rr i pislya z pravoslavnih po odnij i tij samij cerkvi odnoyi guberniyi Svoboda shlyahetska v rosijskih guberniyah na terenah kolishnoyi Rechi Pospolitoyi vzhe mala tradiciyi todi koli v Rosiyi dvoryanstvo yiyi otrimalo tilki pislya 1785 r z Gramotoyu na prava volnosti ta perevagi blagorodnogo rosijskogo dvoryanstva Shlyahta v rosijskih guberniyah opinilasya v situaciyi koli bez yiyi uchasti i bez vrahuvannya yiyi dumki yiyi dolyu virishuvala Rosijska imperiya Prusske korolivstvo i Avstrijska monarhiya pri Pershomu rozdili Rechi Pospolitoyi Zagarbnicka rosijska vlada agresivno vimagala zadovolennya rosijskih yuridichnih norm protistavlyayuchis pravovim normam yaki buli prijnyatni v Rechi Pospolitij Vid shlyahti vimagalisya dokazi ne v tij yuridichnij sistemi yaka isnuvala u VKL ta utvorila cyu elitu narodiv Rechi Pospolitoyi Rosijskoyu okupacijnoyu vladoyu nav yazuvalisya principi rosijskogo zakonodavstva pro dvoryanstvo zaciklenogo na majnovij vlasnosti sho bucimto vidminna osoblivist blagorodstva dlya viznannya u dvoryanstvi ce materialnij dobrobut Varto zaznachiti suttyevu osoblivist v todishnij yuridichnij rosijskij terminologiyi viznannya ros priznanie starovinnoyi shlyahti u spadkovomu rosijskomu dvoryanstvi zatverdzhennya ros utverzhdenie starovinnoyi shlyahti u spadkovomu rosijskomu dvoryanstvi zhaluvannya ros zhalovanie upershe nadanogo rosijskogo dvoryanstva za zaslugi ta vislugi z kategoriyami spadkovogo dvoryanstva ta osobistogo dvoryanstva Napriklad nezadovgo do Zhovtnevogo perevorotu 1917 r bula zasnovana Departamentom Geroldiyi Pravlyachogo senatu tak zvana Vserosijska dvoryanska Rodovidna Kniga dlya osib yaki visluzhili pravo na rosijske dvoryanstvo ale z yakihos prichin ne zarahovanih do rosijskogo dvoryanstva pevnoyi guberniyi Oskilki na pochatku HH st gubernski Dvoryanski Zibrannya otrimali pravo vidmoviti u pravi zachislennya do skladu miscevogo rosijskogo dvoryanstva svoyeyi guberniyi inodi pri comu voni keruvalisya virospovidannyam cih osib bez entuziazmu rozglyadalisya podibni klopotannya osib yudejskogo virospovidannya Vtim i hristiyaninovi mogli vidmoviti v zarahuvanni do skladu rosijskogo dvoryanstva pevnoyi guberniyi Tak Moskovske Dvoryanske Deputatske Zibrannya vidmovilo u vnesenni do miscevoyi Rodovidnoyi Knigi RDK knyaziv Gantimurovih hocha yih pravo bulo pidtverdzhene Pravlyachim senatom shodo yihnoyi gidnosti knyaziv oskilki vkazana sim ya ne mala v pevnij guberniyi neruhomoyi vlasnosti ne volodila dostatnoyu kilkistyu materialnogo majna viznachenogo za uyavlennyam vladi Rosiyi U zv yazku z cim varto vidznachiti diskriminuyuchij shlyahtu rosijskij vibir odnogo zi staniv dlya zapisu kategoriyi shlyahti dvoryan odnodvorciv ros odnodvorcy sho mali lishe odin vlasnij dvir odnu sadibu mayetnosti 1800 1830 roki Imperskij Ukaz vid serpnya 1800 r vstanoviv chasovij strok dlya podachi dokazu pohodzhennya v dva roki za yakij vsi shlyahtichi mali zrobiti vivedennya svogo shlyahetstva vivoditi shlyahetstvo dlya Dvoryanskogo Deputatskogo Zibrannya svoyeyi guberniyi Bagato arhiviv gorili v pozhezhah i vijnah papir ne vitrimuvav umov zberigannya v arhivah tosho sho uskladnyuvalo rosijske viznannya Cherez rosijsku byurokratiyu pri proceduri viznannya buli vipadki podannya dokumentiv i genealogichnogo dereva shlyahtichami v inshi rosijski guberniyi ominayuchi pidkontrolni rosijskomu rezhimovi tereni Rechi Pospolitoyi de voni otrimuvali viznannya bez zvolikan Cikavi buli vipadki koli dlya zavolodinnya bagatim mayetkom shlyahticha rosijskij chinovnik novogo poryadku v guberniyah pislya 1772 r donosiv manipulyuvav i vplivav na jogo dolyu shlyahtich z bagatogo mayetku potraplyav u stan selyan a v jogo konfiskovanomu mayetku bezkoshtovno pochinav zhiti vzhe rosijskij dvoryanin Ukaz vid 25 veresnya 1800 r pidtverdiv davni prava chinshevij shlyahti ale shlyahtoyu vvazhalisya tilki ti osobi yaki buli vpisani v revizki kazki shlyahti Reviziyi 1795 r Ukazami vid 1 sichnya 1808 r ta 6 bereznya 1808 r bulo nakazano shob chinshova shlyahta nadala dokazi svogo pohodzhennya A pislya provedennya Reviziyi 1811 r ukazom vid 29 bereznya 1812 r bulo nakazano viznavati shlyahetsku gidnist tilki za timi osobami predki yakih buli v nij zatverdzheni Na rosijsku Revizijnu Komisiyu sho provodila Reviziyu 1816 r na okupovanih terenah imperskim ukazom vid 20 sichnya 1816 r buv pokladenij obov yazok rozglyadu dvoryanskih prav osib yaki nazivali sebe shlyahtoyu z oglyadu na nayavnist ostannih u pereliku revizkih kazok shlyahti 1795 r Z rozglyadu bula viklyuchena shlyahta yaka mala Dekreti vivodu shlyahetskogo stanu visnovkiv Dvoryanskih Deputatskih Zibran DDZ i ochikuvala rozglyadu svoyih u Geroldiyi Senatu voni zazvichaj vrahovuvalisya u dokumentah vzhe yak dvoryani Pravo zalishati shlyahtu u stani rosijskogo dvoryanstva abo viklyuchati z jogo chisla rosijskij Senat peredav miscevim gubernatoram Rosijskoyi imperiyi Shlyahetni osobi bez prav rosijskogo dvoryanstva vpisuvalisya do kategorij vilni hliborobi ros volnye hlebopashcy u derzhavni selyani ros gosudarstvennye krestyane gosudarevy krestyane abo u mishani ros meshane Treba vidznachiti diskriminuyuchij shlyahtu rosijskij vibir odnogo zi staniv dlya zapisu shlyahti vilni hliborobi Adzhe u Rosiyi cej stan buv stvorenij 20 lyutogo 1803 r dlya zapisu kolishnih kripakiv vidpushenih na volyu yih vlasnikami pomishikami Dekilkoma ukazami 23 veresnya 1817 r 16 listopada 1820 r 22 listopada 1820 r 21 chervnya 1821 r rosijskij Senat nagaduvav Revizijnim Komisiyam pro yaknajshvidshe zavershennya rozglyadiv prava shlyahti na rivnocinnist rosijskomu dvoryanstvu Ukaz 8 chervnya 1826 r roz yasnyuvav poryadok perevedennya shlyahetnih osib do skladu rosijskogo dvoryanstva nepravilno vidnesenih do chinshevoyi shlyahti Vidpovidno Polozhennya vid 11 lipnya 1828 r j ukazu vid 14 travnya 1830 r shlyahtichiv yaki ne nadali dokaziv shlyahetstva povinni buli zapisati u stan mishan ros soslovie meshan abo v kazenni poselyani Neobhidno zaznachiti sho sered shlyahti buli pryami nashadki Ryurikovichiv i bilshist shlyahti ne sprijmala avtoritet Domu Romanovih kotri ne mali sered predkiv Ryurikovichiv po cholovichij liniyi zgidno monarhichnogo principu majoratu dlya dvoryanskoyi chesti j prava upravlinnya na terenah Biloyi Rusi ta Chervonoyi Rusi Tomu osoblivu uvagu pid chas razboru shlyahti rosijskij okupacijnij rezhim pridilyav same nashadkam Ryurikovichiv kotri mali pravo na nasliduvannya prestolu navit v Rosiyi napriklad bilorusi Zhizhemski I v todishnih tehnichnih umovah vidayetsya sumnivnoyu perevirka rosijskoyu Revizijnoyu Komisiyeyu sprav z kozhnoyi gubernskoyi DDZ bagato chiselnoyi shlyahti v sotni tisyach u kozhnogo okremogo shlyahticha paket dokumentiv vklyuchav na pidkriplennya rodovodu minimum po odnomu dokumentu na kozhnu personu nashadkom yakih vin buv Sho viklikaye pravomirnu kritiku u stavlenni do tverdzhen rosijskoyi istoriografiyi shodo versiyi pidrobok chi falsifikacij bucimto ne legitimnosti shlyahti v rozglyadi procesu urivnyannya yiyi prav z rosijskim dvoryanstvom Rosijskij rozbir shlyahti nabuv masshtabiv socialno politichnoyi katastrofi z metoyu likvidaciyi nosiyiv suspilnogo ladu VKL Rechi Pospolitoyi Oskilki do byurokratichnih manipulyacij iz dopomogoyu policiyi zhandarmeriyi Rosiya dodala primusove pereselennya shlyahtichiv sho aktivno vidstoyuvali prava ta svobodi v inshi miscevosti abo pozbavlyala yih zvichnogo miscya praci osoblivo vikladachiv Za desyatilittya ce prizvelo do rozselennya soten tisyach shlyahtichiv chasom dosit daleko vid misc pochatkovogo kompaktnogo prozhivannya Shlyahta yak socialna spilnist i politichna elita suspilstva bula usunena vid mozhlivosti organizovanogo vplivu na derzhavnicke zhittya svoyih narodiv Pislya 1830 roku Osoblivu uvagu privertaye administrativna nestabilnist prostezhuyetsya navmisna plutanina sho uskladnyuvalo poshuk dokumentalnogo dokazu shlyahetskogo pohodzhennya dlya viznannya v dvoryanstvi vinikav marudnij rozglyad spravi ta utrudnennya podannya rozglyadu spravi v todishnij sudovij sistemi oskilki todishni arhivi formuvalisya same za administrativnoyu nazvoyu vidpovidno yurisdikciyi ale analitichnoyi roboti ne provodilosya kudi mogli potrapiti dokumenti dlya genealogiyi pismovo ne fiksuvalasya cya osoblivist dovidkovogo aparatu ta informacijnih tehnologij podibnih suchasnim ne bulo Napriklad zasnovana Mogilovska guberniya 1772 r perejmenovana v Bilorusku guberniyu 1796 1801 r potim raptom nazvana znovu Mogilevska guberniya v 1802 r a pered tim vona nosila nazvu Mogilovske namisnictvo 1778 1796 rr i yak ne divno z centrom v m Vitebsk zamist m Mogilov Odin naselenij punkt mig opinitisya dekilka raziv pid yurisdikciyeyu riznih nazv riznih administrativnih odinic Poviti mogli minyati svoyi teritorialni mezhi Napriklad vidpovidno yurisdikciyi deyakih naselenih punktiv Rogachovske starostvo stalo Rogachovskoyu provinciyeyu u 1772 1775 rr u period toyi samoyi Reviziyi na yaku posilalisya dlya viznannya shlyahti todi zh vinikaye Rogachovskij povit z 1900 r yak Gomelskij povit a spravi shlyahti Rogachovskogo povitu rozglyadalisya do 1850 h rokiv v Bilickomu poviti perejmenovanij v 1852 r v Gomelskij povit v toj samij period koli vihodili rosijski imperski Ukazi vstanovlyuyuchi proceduru i chasovi mezhi podannya dokaziv shlyahetstva na urivnyannya v pravah z rosijskim dvoryanstvom Rosijskij rezhim ne tilki vinahodiv uskladnennya proceduri viznannya shlyahti a j metodi likvidaciyi kolishnogo administrativnogo podilu VKL Primirom v Mogilovskij guberniyi Rogachevskij povit z centrom u m Rogachov do 1772 r buv Rogachevskim starostvom z centrom u m Rogachov Rechickogo povitu Velikogo knyazivstva Litovskogo todi koli v Rosijskij imperiyi centr zaznachenogo Richickogo povitu perenesli z m Richici v m Bobrujsk v 1772 1793 rr mayuchi nazvu Richickij povit z podalshim deformuvannyam Richickogo povitu v 1793 r tosho Same na cih etnichnih terenah radimichiv buli nashadki starodavnoyi biloruskoyi sozhskoyi shlyahti nazvanoyi tak vid riki Sozh i drutskoyi shlyahti vid riki Drut Dostatno navesti priklad starozhitnosti yih rodovidnih derev cherez knyaziv Druckih zgadanoyi drutskoyi shlyahti prizvishe Drucki vid zgadanoyi riki Druti z yakih Oleksandra Drucka mati korolevi Polshi chetvertoyi zhinki Yagajli pani Sofiyi Golshanskoyi Pislya Povstannya 1830 1831 rr Revizijnomu Komitetovi Zahidnih gubernij Rosijskoyi imperiyi mizh inshim doruchalosya rozibratisya z problemami shlyahti Vidpovidno do zakonu vid 19 zhovtnya 1831 r Pro rozbir shlyahti v zahidnih guberniyah i pro strukturu cogo rodu lyudej zaznachalosya sho bagato shlyahtichiv cherez nedolik osilosti i vlasnosti i cherez sposib zhittya najbilsh shilni buli do povstannya i zlochinnih dij proti zakonnoyi vladi okupacijnoyi Rosiyi Rosijski dvoryani i shlyahtichi kolishnogo VKL buli podileni na kategoriyi dvoryan specialno stvorenih staniv odnodvorciv Zahidnih gubernij ta gromadyan Zahidnih gubernij vidpovidno miscya meshkannya v silskij miscevosti abo v mistah ta mistechkah Dvoryanami viznavalisya tilki ti osobi kotri buli zatverdzheni u vidpovidnij gidnosti rosijskoyu Geroldiyeyu Na dvoryan odnodvorciv poshiryuvalasya rekrutska povinnist a gromadyanam dozvolyalosya uniknuti yiyi zaplativshi 1000 rosijskih rubliv Obidva novi stani mali viplachuvati osobisti podatki i nesti derzhavni rosijski sluzhbi U 1832 r Geroldiyi nakazano bulo provesti reviziyu Dekretiv vivodu shlyahti Dvoryanskih Deputatskih Zibran DDZ Imperskij Senat ukazom vid 11 listopada 1832 r nakazav rozdiliti osib sho nalezhat do kolishnoyi shlyahti na tri rozryadi dvoryan yaki mayut abo ne mayut visnovkiv dvoryanskih zboriv vivodu shlyahti DDZ ale volodiyut mayetkami z piddanimi lyudmi abo volodiyut lishe piddanimi lyudmi bez mayetnosti dvoryan yaki ne mayut mayetkiv ale mayut visnovki DDZ shlyahtichiv yaki ne mayut visnovkiv DDZ i ne mayut mayetkiv Odnochasno zaboroneno Dvoryanskim Deputatskim Zibrannyam vidavati Svidoctva pro dvoryanstvo bez zatverdzhennya yih Geroldiyeyu Naprikinci 1833 r organi shlyahetskogo samovryaduvannya pol Zgromadzenia szlachecki shlyahetski zibrannya shlyahetski zbori pid tiskom rosijskogo uryadu primusovo buli deklasovani pozbavleni shlyahetskih prav u kilkosti 72000 osib U 1834 1839 rr kilkist primusovo deklasovanih lishe u troh ukrayinskih guberniyah Volinska Kiyivska Podilska sklala 93139 osib Portret volelyubnogo provincijnogo shlyahticha kartina Bilorus 1892 r robota Illi Ryepina U 1842 r bula provedena specialna reviziya v Zahidnih guberniyah yakij pidlyagali dvoryani odnodvorci stan gromadyan ta yudeyi Zgidno Ukazu vid 17 bereznya 1847 r shlyahtu yaka ne nadala u vstanovlenij rosijskoyu vladoyu strok posimejni spiski povinni buli vpisati u stan derzhavnih selyan A ti hto podali v odnodvorci ta gromadyani Osobi kotri buli ne zatverdzheni v rosijskomu dvoryanstvi vidpovidno do rosijskogo zakonu vid 23 sichnya 1847 r pozbavlyalisya prava na kupivlyu zemli razom z selyanami Ukazom vid 1 serpnya 1857 r shlyahtichi yaki do togo chasu ne buli zatverdzheni v rosijskomu dvoryanstvi i propustili strok dlya zapisu v oklad buli rozdileni mizh nastupnimi stanami osobi yaki volodili zemleyu vidneseni do selyan vlasnikiv osbi yaki volodili zemleyu v derzhavnih selah do derzhavnih selyan osib yaki zhili na pomishickij zemli zapisuvali vilnimi lyudmi U Reviziyi 1858 r voni figuruyut yak vilni hliborobi Takim chinom voni buli vpisani u stan sho vzhe yuridichno ne isnuvav bo buv oficijno likvidovanij u 1848 r Neosilih shlyahtichiv na rosijskij vibir zapisuvali u stan selyan abo vpisuvali do miskih staniv krim gromadyan Faktichno vsi buli zapisani v stan mishan Cej zakon ne torkavsya shlyahti yaka ranishe bula zapisana yak odnodvorci i gromadyani Pislya Povstannya 1863 1864 rokiv u Rosijskij imperiyi vlada vvela novi obmezhennya shlyahti shodo principiv dokazu ta otrimannya rosijskogo dvoryanstva Ukaz vid 10 grudnya 1865 r zaboronyav polyakam katolikam nabuvati mayetki Imperskim Ukazom vid 19 sichnya 1866 r vsi shlyahtichi sho ne doveli prava na rosijske dvoryanstvo buli vklyucheni do skladu selyan chi mishan Stani odnodvorciv i gromadyan Zahidnih gubernij Rosijskoyi imperiyi buli dali skasovani zgidno zakonu vid 19 lyutogo 1868 r z metoyu obmezhennya mozhlivosti shlyahti pririvnyatisya do rosijskogo dvoryanstva Dvoryani odnodvorci buli zarahovani do stanu selyan a gromadyanam davavsya odin rik dlya viboru pripisatisya v mezhah nadanih rosijskoyu vladoyu do stanu selyan abo do stanu mishan Ce buv ostatochnij akt u metodichnij yuridichnij likvidaciyi shlyahti Velikogo knyazivstva Litovskogo ta Rechi Pospolitoyi i zakriplennya vstanovlenoyi okupacijnoyi rosijskoyi vladi U Pam yatnih knizhkah gubernij na terenah kolishnoyi Rechi Pospolitoyi publikuvavsya v 1870 1871 rr na pochatku knigi Imperatorskij Ukaz zi spiskom prizvish shlyahti zokrema i Velikogo Knyazivstva Litovskogo provinciyi Rechi Pospolitoyi de zgaduvalosya pro rozbori shlyahti ta vidmovu viznavati yiyi v rosijskomu dvoryanstvi pro perevedennya v podatkovi stani mishan i selyan starovinnoyi shlyahti skasuvannya VKL i likvidaciyi jogo utvorennya Carstva Polskogo bez jogo kolishnogo vplivu na etnichni teritoriyi narodiv kolishnoyi Rechi Pospolitoyi pro fakt formuvannya novogo administrativnogo ustroyu tosho RezultatLogotip Vikiteki U Vikidzherelah ye originali tekstiv Osnovnih Zakoniv Rosijskoyi Imperiyi Nalezhnist do rosijskogo dvoryanstva dovodilasya v gubernskomu Dvoryanskomu Zibranni protyagom 1785 1917 rokiv Tobto z chasu vidannya imperatriceyu Katerinoyu II Zhaluvanoyi gramoti dvoryanstvu osobi viznani u dvoryanskij gidnosti za pohodzhennyam abo za osobisti zaslugi vnosilisya do miscevoyi gubernskoyi Rodovidnoyi Knigi RDK Dali z guberniyi spravi pro dvoryanstvo nadhodili na zatverdzhennya v Geroldiyu Senatu m Sankt Peterburg tudi zh iz gubernskih Dvoryanskih Deputatskih Zibran shorichno visilalisya spiski osib zarahovanih do chisla vzhe zatverdzhenih v rosijskomu dvoryanstvi rodiv Pohodzhennya z dvoryan pevnoyi guberniyi fiksuvalosya i v posluzhnih spiskah chinovnikiv ta vijskovosluzhbovciv hocha chasto vkazuvalasya ne guberniya v yakij znachivsya yih rid a guberniya v yakij narodilisya voni sami Hocha yuridichno vidbulasya povna unifikaciya staniv v Ukrayini Bilorusi Litvi i Polshi v skladi Rosijskoyi Imperiyi ale v bagatoh ustanovah derzhavnogo rosijskogo upravlinnya nasampered u kazennih palatah trivav statistichnij oblik i diskriminacijnij kontrol za kolishnoyu polskoyu shlyahtoyu malisya na uvazi predstavniki vsih narodiv minulogo derzhavnogo utvorennya Rich Pospolita Ukrayini Bilorusi Litvi ta Polshi Pislya zagarbannya tereniv Rechi Pospolitoyi i navit do samogo kincya isnuvannya Rosijskoyi imperiyi tendencijno rosijska statistika dvoryan ne vkazuvala isnuvannya bilorusiv ta ukrayinciv navit ne vzhivalasya todishnya nazva malorosi shodo predstavnikiv ukrayinskogo narodu chi litvini shodo predstavnikiv biloruskogo narodu dlya viokremlennya elit zaznachenih dvoh nacij vnosyachi yih do chisla rosiyan abo polyakiv za nazvoyu derzhavnogo utvorennya Rich Pospolita chi Rosijska imperiya na kinec XIX stolittya sered spadkovogo dvoryanstva Rosijskoyi imperiyi bulo 53 rosiyan 28 6 polyakiv 5 9 gruziniv 5 3 tataro tyurkska grupa 3 4 litovsko latiska grupa 2 nimci Prodovzhuvala diyati rosijska zaborona v mezhah Rosijskoyi imperiyi na kupivlyu nimi zemli yak predstavnikam chuzhogo narodu ros inorodcev Tilki Ukazom vid 4 bereznya 1899 r bulo dozvoleno dvoryanam i mishanam katolikam yaki osobisto zajmalisya zemlerobstvom kupuvati zemlyu ale shob zagalna kilkist yiyi ne perevishuvala 60 desyatin Pislya Revolyuciyi 1905 1907 rr ukazom vid 1 travnya 1905 r dozvoleno katolikam kupuvati zemelnu vlasnist ale lishe viklyuchno u katolikiv Pridbannya zemli u osib inshogo virospovidannya ros inovercev obmezhuvalasya znovu zh 60 desyatinami ta inshimi umovami Ci obmezhennya trivali do kincya isnuvannya Rosijskoyi Imperiyi Nashadki shlyahti zberegli istorichnu pam yat pro krivdi vid despotizmu Rosiyi sho ukorinilosya v kolektivnij pam yati narodu Kolektivna svidomist soten tisyach deklasovanih shlyahtichiv ta yihnih nashadkiv proyavlyalasya u viglyadi chislennih artefaktiv kulturnogo i literaturnogo zhittya harakterizuvalasya stijkistyu i pevnoyu sistemnistyu poglyadiv ta dij Odnim iz proyaviv irracionalnih pochuttiv u stavlenni do minuvshini bula i stijka nenavist do Moskvi z moskalyami do vsogo rosijskogo sho znahodilosya za mezhami vlasnogo hutora prishepivshi ce selyanstvu Same deklasovana shlyahta sformuvala protestne seredovishe v selah sho prizvelo do fenomenu vidomogo v radyanskij propagandi ta rosijskij propagandi petlyurivciv mahnovciv j t p v Ukrayini 1918 1921 rokiv ta piznishe banderivciv U poshukah prichin suchasnosti ce sprijmayetsya deyakimi yak revansh za diskriminaciyu u minulomu z nesprijnyattyam rosijskogo imperializmu rosijskogo caratu z totalitarizmom tosho Primitki Shlyahta i idei ukrainskoj nezavisimosti sajt Institut genealogicheskih issledovanij 2007 g ros Morozov S D Naselenie Rossii na rubezhe XIX XX vekov nedostupne posilannya z lipnya 2019 Otechestvennaya istoriya 1999 g 4 S 37 ros Shlyahta Rechi Pospolitoj sajt Rawicz 29 lipnya 2014 u Wayback Machine ros Selickij A I Polskaya shlyahta v socialno pravovoj sisteme Rossijskoj imperii Polyaki v Rossii XVII XX vv Materialy Mezhdunarodnoj nauchnoj konferencii g Krasnodar izd Kuban 2003 g S 105 128 ros Belarus v vojne 1812 g 18 serpnya 2012 u Wayback Machine ros Obshij Gerbovnik dvoryanskih rodov Vserossijskoj Imperii ros s 231 232 191 196 Rus s 194 196 dokument 1551 goda Metryka Vyalykaga Knyastva Litoyskaga 1522 1552 Kn 28 vyd ATHENAEUM V Menzhinskij V Svezhinskij g Mensk 2000 g ISBN 985 6374 10 3 bil Litovska metrika Akty izdavaemye Vilenskoyu Arheograficheskoyu Komissieyu dlya razbora Drevnih Aktov g Vilna 1865 1915 tom I XXXIX ros Metricheskie knigi pravoslavnyh i uniatskih greko katolicheskih cerkvej ros Dumin S V Spiski dvoryanskih rodov Rossijskoj imperii po guberniyam Bibliograficheskij ukazatel Opublikovano Letopis Istoriko rodoslovnogo obshestva v Moskve vyp 3 Moskva 1995 g ros Rossijskoe zakonodatelstvo X XX vv v 9 t T 4 Zakonodatelstvo perioda stanovleniya absolyutizma Otv red A G Mankov M Yuridicheskaya literatura 1986 g ros Kaznacheyeva L M Volinske dvoryanske zibrannya 1796 1917 funkciyi struktura uchast u sistemi organiv vladi K 2008 g ros Mihail Dolbilov Polyak v imperskom politicheskom leksikone Klyuchevye slova polyak russkij imperiya etnonim element sajt Zhurnalnyj zal v RZh Russkij zhurnal 2011 g ros Dvoryanstvo sajt Zametki na polyah UMK ros Dvoryanstvo BSE 3 go izdaniya 1969 1978 gg 8 kvitnya 2011 u Wayback Machine ros DzherelaUkrayinska narodnist narisi socialno ekonomichnoyi i etno politichnoyi istoriyi za red Yu Yu Kondufor K Naukova dumka 1990 ISBN 5 12 001242 6 Smolij V A Gurzhij O I Yak i koli pochala formuvatisya ukrayinska naciya K Naukova dumka 1991 112 s ISBN 5 12 001975 7 Yakovenko N Ukrayinska shlyahta z kincya XIV do seredini XVII stolittya Volin i centralna Ukrayina K Kritika 2008 ISBN 966 8978 14 5 ukr Bovua D Gordiev uzel Rossijskoj imperii Vlast shlyahta i narod na Pravoberezhnoj Ukraine 1793 1914 Daniel Bovua Daniel Beauvois per Marii Krisan Moskva Novoe literaturnoe obozrenie 2011 Historia Rossica ISBN 978 5 86793 829 1 ros Rychlikowa I Carat wobec polskiej szlachty na ziemiach zabranych w latach 1772 1831 Kwartalnik Historyczny 1991 Nr 3 S 51 83 pol Neupokoev V I Preobrazovanie bespomestnoj shlyahty v Litve v podatnoe soslovie odnodvorcev i grazhdan Vtoraya tret XIX v Revolyucionnaya situaciya v Rossii v 1859 1861 gg M 1974 T VI S 3 22 ros Encyklapedyya gistoryi Belarusi Minsk Zgurtuvannya biloruskoyi shlyahti 2001 T 6 kn 1 S 83 85 bil Osnovnye zakony Enciklopedicheskij slovar Brokgauza i Efrona v 86 t 82 t i 4 dop SPb 1890 1907 ros Sobranie uzakonenij i rasporyazhenij pravitelstva Enciklopedicheskij slovar Brokgauza i Efrona v 86 t 82 t i 4 dop SPb 1890 1907 ros PosilannyaLegitimaciya shlyahti v provinciyah Rechi Pospolitoyi okupovanih Rosiyeyu Pereklad z polskoyi ukr RAZBOR ShLYaHTY Ўladzislay Vyaroykin Shelyuta 2001 g vydanne Zgurtuvannya biloruskoyi shlyahti bil RAZBORY ShLYaHTY na territorii Belorussii i Litvy ros