Фра́нцузько-росі́йська війна́ 1812 (у російській та українській історіографії — Вітчизня́на війна́ 1812 року (рос. Отечественная война 1812 года), у французькій історіографії — Росі́йська кампа́нія 1812 ро́ку (фр. Campagne de Russie 1812)) — одна з кількох воєн, проведених Францією в період Консульства (1799—1804) і імперії Наполеона (1804—1814, 1815).
Французьке вторгнення в Російську імперію | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
Наполеонівські війни | |||||||
![]() За годинниковою стрілкою від верхнього лівого: «Битва за Москву» (); (); «Мішель Ней в битві при Каунасі» (); «У 1812 році» (Іларіон Прянішніков). | |||||||
| |||||||
Сторони | |||||||
Союзники: | Союзники: | ||||||
Командувачі | |||||||
![]() | ![]() | ||||||
Військові сили | |||||||
Велика армія: ~400-685,000 | Російська імператорська армія: регулярна: 198,250 станом на 20 червня 1812 р. Близько 900 000 чоловік (солдатів і міліції) на піку | ||||||
Втрати | |||||||
Загинули: 380,000 Вижили: 120,000 чоловік (за винятком тих, хто раніше дезертирував). З них 50 000 були австрійці і прусси, 20000 поляків і 35 тисяч французів. | Загинули: 210,000 |
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHdMekJpTDBaeVpXNWphRjloZEhSaFkydGZhVzVmTVRneE1sOXBibDlTZFhOemFXRXVhbkJuTHpJeU1IQjRMVVp5Wlc1amFGOWhkSFJoWTJ0ZmFXNWZNVGd4TWw5cGJsOVNkWE56YVdFdWFuQm4uanBn.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWpMMk5qTDA1aGNHOXNaVzl1YzE5eVpYUnlaV0YwWDJaeWIyMWZiVzl6WTI5M0xtcHdaeTh5TWpCd2VDMU9ZWEJ2YkdWdmJuTmZjbVYwY21WaGRGOW1jbTl0WDIxdmMyTnZkeTVxY0djPS5qcGc=.jpg)
Закінчилася майже повним знищенням наполеонівської армії і перенесенням військових дій на територію Польщі та Німеччини в 1813 році.
Найбільша битва кампанії, Бородінська, відбулася 7 вересня (26 серпня) 1812 р. біля села Бородіно (125 км на захід від Москви). Незважаючи на величезні втрати сторін у битві, жодна не змогла досягти рішучої перемоги.
Передумови
Після розгрому російських військ у битві під Фрідландом у червні 1807 року російський імператор Олександр І уклав з Наполеоном I (Бонапартом) Тільзитський мир, за яким зобов'язався приєднатися до континентальної блокади Англії. За угодою з Наполеоном Росія в 1808 році відібрала у Швеції Фінляндію і зробила ряд інших територіальних займань; Наполеону ж розв'язала руки для підкорення всієї Європи за винятком Англії та Іспанії.
Однак в наступні роки франко-російські відносини почали погіршуватись. У 1808—1809 роках Франція прийшла на допомогу Росії у війні зі Швецією, завдяки чому та приєднала до своїх володінь Фінляндію. Проте у війні Франції з Австрією в 1809 році Олександр І не надав Наполеону жодної допомоги.
У 1808 році на ерфуртській зустрічі правителів імператору Олександру І від імені Наполеона Бонапарта було зроблено пропозицію про шлюб Наполеона з сестрою Олександра І — великою княжною Катериною Павлівною, але цю пропозицію Олександр відхилив. У 1810 році Олександр І також відмовив Наполеону, який просив руки іншої його сестри, 14-річної великої княжни Анни Павлівни (згодом королеви Нідерландів). У тому ж році Наполеон одружився з Марією-Луїзою Австрійською, дочкою імператора Австрії Франца II, зміцнивши собі таким чином тил і створивши в Європі точку опори. Це було розцінено російським імператором як образа і посилення франко-австрійського союзу.
У 1810 році Росія починає відмовлятися від континентальної блокади Великої Британії, посилаючись на те, що виникли економічні проблеми: припинення торгівлі лісом та іншими товарами для будівництва кораблів і скорочення експорту хліба загрожувало девальвацією рубля й викликало неабияке невдоволення купецтва. Олександр запровадив вільну торгівлю з нейтральними країнами, що дозволило Росії торгувати з Англією через посередників, і підвищив митні ставки, головним чином на французькі товари, що викликало обурення французького уряду. У середині того ж року виникли франко-російські тертя щодо Балкан, де французькі агенти проводили роботу серед сербів проти росіян та їх інтересів в Туреччині і Середземномор'ї.
11 лютого 1811 року Наполеон формально анексував Голландію (після зречення його брата Луї) та ганзейські міста. Під анексію підпали і землі родича Олександра І герцога Ольденбурзького, чим російський імператор був дуже ображений. В травні того ж року правляча франкофільська партія Швеції неочікувано запропонувала шведський трон французькому маршалу Жану-Батісту Бернадоту, сподіваючись отримати послаблення торгівельних обмежень, які вели країну до кризи, і гарантії проти територіальних домагань Росії. Хоча Наполеон, недолюблюючи Бернадота, спочатку і зустрів цю пропозицію неохоче, він зрештою погодився, а Олександр І сприйняв це за доказ того, що Наполеон нібито оточує Росію ворогами.
Каменем спотикання між Росією та Францією стало «польське питання». Із захоплених на західному кордоні Російської імперії земель Наполеон створив Герцогство Варшавське, де діяла конституція, яка звільнила селян від кріпацтва. Це становило загрозу для Російської імперії, і Олександр І підписав таємний договір із Королівством Пруссія про спільний напад на Герцогство Варшавське. У відповідь на це Наполеон ввів до польських земель свої війська. Російський імператор нібито не хотів війни і бажав мирним шляхом вирішувати проблеми, але його дії говорили про зворотнє: в країні розпочалася мобілізація, після чого до кордонів Варшавського герцогства були стягнуті значні армійські сили.
24 лютого 1812 року Наполеон уклав союзний договір з Пруссією, яка повинна була виставити проти РІ 20 тисяч солдатів, а також забезпечити матеріально-технічне постачання французької армії. Наполеон також уклав 14 березня того ж року військовий союз з Австрією, за яким австрійці зобов'язалися виставити 30 тисяч солдатів проти Росії
Росія також дипломатично готувала тили. В результаті таємних переговорів навесні 1812 року австрійці дали зрозуміти, що їхня армія не піде далеко від австро-російського кордону і взагалі не буде старатися на благо Наполеона. У квітні того ж року з боку Швеції колишній наполеонівський маршал Бернадот (майбутній король Швеції Карл XIV), обраний наслідним принцом у 1810 році і який фактично очолював шведську аристократію, дав запевнення у своїй дружній позиції відносно Росії і уклав союзний договір. 28 травня 1812 російському послові Кутузову вдалося укласти вигідний мир із Туреччиною, закінчивши п'ятирічну війну за Молдавію. На півдні Росії вивільнилася Дунайська армія адмірала Чичагова як заслін від Австрії, вимушеної бути в союзі з Наполеоном.
19 травня 1812 року Наполеон виїхав до Дрездена, де провів огляд васальних монархів Європи. З Дрездена імператор відправився до Великої армії на річку Німан, що розділяла Пруссію та Росію. 22 червня Наполеон написав відозву до військ, в якій звинуватив Росію у порушенні Тільзітської угоди і назвав вторгнення другою польською війною. Гасло визволення Польщі залучило до складу Великої армії багато поляків, які виступили на боці Наполеона. Одночасно з цім, у Петербурзі, французький посол [en] вручив керівнику МЗС Росії, [ru], дипломатичну ноту, у якій повідомив, що складає з себе повноваження посла, позаяк прохання російського посла у Франції, князя [ru] про видачу йому паспорта для виїзду у Росію (відбулось ще 27 квітня), фактично є розривом відносин, і тому імператор вважає себе у стані війни з Росією. Треба зауважити, що в багатьох старих російських джерелах, наприклад у енциклопедії Брокгауза і Єфрона, розповсюджене твердження, нібито Наполеон вторгся на територію Росії, без жодного оголошення війни, проте сучасні російські історики визнають, що оголошення війни все ж було.
Стратегічні плани сторін
З представлених російському імператорові Олександру I оборонних планів він, всупереч бажанням військового міністра і російських генералів, вибрав план прусського генерала Пфуля, прийнятого на російську службу. Російська сторона планувала тривалий організований відступ з тим, щоб уникнути ризику рішучого бою і можливої втрати армії.
Імператор Олександр І сказав послу Франції в Росії Арману Коленкурові у приватній розмові у травні 1811 року:
![]() | Якщо імператор Наполеон почне проти мене війну, то можливо і навіть ймовірно, що він нас поб'є, якщо ми приймемо бій, але це ще не дасть йому миру. Іспанці неодноразово були побиті, але вони не були ні переможені, ні підкорені. А між тим вони не так далеко від Парижа, як ми: у них немає ні нашого клімату, ні наших ресурсів. Ми не підемо на ризик. За нас — неосяжний простір, і ми збережемо добре організовану армію. [...] Якщо жереб зброї вирішить справу проти мене, то я швидше відступлю на Камчатку, ніж поступлюся своїми губерніями і підпишу в своїй столиці договори, які є тільки перепочинком. Француз хоробрий, але довгі поневіряння та поганий клімат стомлюють і бентежать його. За нас будуть воювати наш клімат і наша зима | ![]() |
Вихідний план генерала Пфуля зводився до наступного. Проти наступаючих французьких військ передбачалося вести бойові дії двома арміями, одна з армій повинна була утримувати противника з фронту, а інша — діяти з флангу і тилу. Планувалося, що якщо французи поведуть наступ проти 1-ї армії, то вона повинна відійти до Дриського укріпленого табору і тримати там оборону доти, поки 2-я армія не поведе успішні дії на флангах і у тилу наступаючих французів. Оборонні дії 1-ї армії і дії 2-ї армії на лініях комунікацій французів мали примусити противника до відступу, оскільки, на думку автора плану, він не міг довгий час залишатися на спустошеній території. На 3-у армію за планом покладалося прикриття флангу 2-ї армії і прикриття київського напрямку.
У ході війни план Пфуля був відкинутий генералами як неможливий для виконання в умовах сучасної маневреної війни. Артилерійські склади для постачання російської армії розташовувалися на 3 лініях.
Зі стратегічного плану французького командування, війна мала закінчитися швидкою перемогою за допомогою рішучого розгрому російської армії у генеральній битві. Наполеон бажав провести обмежену кампанію у 1812 році. У бесіді з французьким послом у Варшаві Прадтом він говорив: «Я йду в Москву і за один або два бої все закінчу». Відомо й інше висловлювання Наполеона: «Якщо я візьму Київ, я візьму Росію за ноги; якщо я опаную Петербургом, я візьму її за голову; зайнявши Москву, я вдарю її в серце».
Збройні сили супротивників
Наполеон зміг зосередити проти Росії 450-тисячне військо, з яких власне французи становили половину. У поході брали участь також італійці, поляки, німці, голландці, навіть мобілізовані силою іспанці. Австрія і Пруссія виділили корпуси (30 і 20 тисяч, відповідно) проти Росії за союзними угодами з Наполеоном. Після вторгнення сюди додалися підрозділи (загальною чисельністю до 20 тисяч), сформовані з жителів колишнього Великого князівства Литовського, яке Наполеон обіцяв (з певними застереженнями) відновити після поразки Росії.
Іспанія, зв'язавши партизанським опором близько 200 тисяч французьких солдатів, надала велику допомогу Росії. Англія надавала матеріальну і фінансову підтримку Росії, але її армія була залучена в боях в Іспанії, а сильний флот англійців не міг впливати на сухопутні операції в Європі, хоча і був одним з факторів, що схилили позицію Швеції на користь Росії.
У Наполеона залишалися такі резерви: близько 90 тисяч французьких солдатів у гарнізонах Центральної Європи (з них 60 тисяч на 11-му резервному корпусі в Пруссії) і 100 тисяч у Національній гвардії Франції, яка за законом не могла воювати за межами Франції.
Сильними сторонами французької армії були велика чисельність, гарне матеріальне і технічне забезпечення, бойовий досвід, віра в непереможність армії. Слабкою стороною армії був її дуже строкатий національний склад.
Росія мала велику армію, але не могла швидко мобілізувати війська через погані дороги і велику територію. Удар армії Наполеона взяли на себе війська, розміщені на західному кордоні: 1-а армія Барклая-де-Толлі і 2-а армія Багратіона, всього 153 тисячі солдатів і 758 гармат. Ще південніше на Волині (північний захід України) розташовувалася 3-я армія Тормасова (до 45 тисяч, 168 гармат), що служила заслоном від Австрії. У Молдові проти Туреччини стояла Дунайська армія адмірала Чичагова (55 тисяч, 202 гармати). У Фінляндії проти Швеції стояв корпус російського генерала Штейнгеля (19 тисяч, 102 гармати). У районі Риги знаходився окремий корпус Ессена (до 18 тисяч), до 4-х резервних корпусів розміщувалися далі від кордону.
Нерегулярні козацькі війська, у тому числі українські, нараховували за списками до 110 тисяч легкої кавалерії, проте реально у війні взяла участь менша кількість козаків.
Російська армія мала великий бойовий досвід, володіла високими бойовими якостями, командування армії мало необхідну підготовку і рішучість. За техніко-військовим даними російська імператорська армія не відставала від армії Франції.
Союзник Росії Швеція не направляла війська на допомогу Росії, але військовий союз з нею дозволив росіянам вивести 45-тисячний російський корпус Штайнхайл з Фінляндії і використати його в пізніших боях (20 000 чоловік було направлено до Риги).
Військові події
У ніч на 12 (24) червня 1812 року армія Наполеона Бонапарта почала військову кампанію на західних кордонах Російської імперії. У момент вторгнення на західних кордонах зосереджувалися армії: перша під командуванням М. Б. Барклай-де-Толлі, друга — П. І. Багратіона, третя — . Остання перебувала на Волині між Любомлем і Старокостянтиновом. Французькі війська захопили у Волинській губернії Ковельський, Володимирський повіти і частину Луцького.
Для забезпечення російської армії продовольством, фуражем, спорядженням в Ізяславі, Старокостянтинові, Житомирі та інших містах створювалися так звані «магазини» — тилові бази.
Варто звернути увагу, що наполеонівські війська знайшли значну підтримку серед поляків, особливо польських шляхетських родів, які сподівалися за підтримки Наполеона відновити колишню велич Речі Посполитої.
15 червня 1812 року надійшов попередній наказ про формування в Київській та Подільській губерніях чотирьох кінних козацьких полків «з людей до козацької служби придатних і здавна навичками і бажаннями до неї відомих». Кожний полк мав складатися з 1200 козаків, 8 офіцерів, 88 унтер-офіцерів і 17 сурмачів. Селяни і козаки Поділля поставляли рекрутів і ополченців, забезпечували армію продовольством, фуражем, транспортом, жертвували гроші, майно. Для потреб російської армії з України було передано понад 6 тис. возів, 7,5 тис. коней, 15 тис. волів, протягом 1812—1814 рр. населенням зібрано 3-5 пудів золота і 13,5 пудів срібла.
Протягом 40 днів в Кам'янці-Подільському з рекрутів місцевого, а також Летичівського, Новоушицького, Проскурівського повітів був сформований 4-й Український козацький полк. Пообіцявши українським козакам повернути самоврядування, російський уряд закликав їх виступити проти Наполеона.
Олександр І видав маніфест про створення земського ополчення, до якого кріпаки набиралися за згодою поміщиків, а вихідці з інших станів — добровільно, його створення стало справою всенародною. Крім того, цар обіцяв поновити козацький стан. Але ентузіазм, з яким селяни, сподіваючись на визволення з кріпацтва, вступали до ополчення, налякав царський уряд. Боячись озброєного народу більше, ніж французьких військ, правляча верхівка скоротила число губерній, що «ополчалися». В Кам'янці-Подільському, Київській і Волинській губерніях були створені загони «лісової варти».
Готуючись до вирішальних боїв з ворогом, Кутузов не послабляв уваги до зміцнення оборони України. Генералу Тормасову він наказав «бути у Волині і Поділлі для охорони цього краю». Навіть тоді, коли той одержав наказ перейти до рішучих дій проти військ Наполеона на Волині, для прикриття Поділля з півночі в районі Ізяслава — Старокостянтинова було залишено 6 батальйонів піхоти та 12 ескадронів кавалерії. В свою чергу, з Поділля в 3-ю армію, крім козацького полку, численних рекрутів, влилося 505 чоловік «лісових козаків».
Всього українці сформували 15 кінних полків, які поповнювали і забезпечували своїм коштом два роки. Але після перемоги над французами уряд російської імперії не виконав своїх обіцянок і повернув козаків у підневільний стан, на відміну від сусідніх донських козаків, які мали певні свободи. А отаману Платову навіть було дозволено збудувати нову столицю війська Донського — станицю Новочеркаську.
26 серпня (7 вересня) біля села Бородіно (за 125 км на захід від Москви) відбулося найбільша битва франко-російської війни 1812 року між російською і французькою арміями.
Відступ Наполеона
![]() |
![]() |
Головна армія Наполеона клиноподібно глибоко врізалася в Росію. У той час, коли Наполеон входив до Москви, над його лівим флангом на півночі в районі Полоцька висіла армія генерала Вітгенштейна, утримувана французькими корпусами маршалів Сен-Сіра і Удіно. Правий фланг Наполеона топтався поблизу кордонів Російської імперії в Білорусі. Армія генерала Тормасова зв'язала своєю присутністю Австрійський корпус генерала Шварценберга і 7-й корпус генерала Реньє. Французькі гарнізони вздовж Смоленської дороги охороняли комунікаційну лінію і тил Наполеона.
18 жовтня головнокомандувач Кутузов атакував під селом Тарутине французький заслін під командуванням маршала Мюрата, що стежив за російською армією. Втративши до 4 тисяч солдатів і 38 гармат, Мюрат відступив до Москви. Тарутинський бій став знаковою подією, що ознаменував перехід російської армії до контрнаступу.
19 жовтня французька армія (110 тисяч) з величезним обозом стала покидати Москву по Старій Калузькій дорозі. Наполеон напередодні наступаючої зими планував дістатися до найближчої великої бази — Смоленська, де за його розрахунками були запасені припаси для французької армії, що відчувала нестатки. Дістатися в умовах російського бездоріжжя до Смоленська можна було прямим шляхом — Смоленською дорогою, якою французи прийшли до Москви. Інший шлях вів південним маршрутом через Калугу. Другий маршрут був вигіднішим, оскільки проходив через нерозорені місця, а падіж коней від нестачі фуражу в французькій армії досяг загрозливих розмірів. Через відсутність коней артилерійський парк скоротився, великі кавалерійські з'єднання французів практично зникли.
Дорогу на Калугу Наполеону заступила армія Кутузова, розташувавшись під селом Тарутине на Старій Калузькій дорозі. Не бажаючи прориватися з ослабленою армією через укріплену позицію, Наполеон звернув у районі села Троїцького (сучасний Троїцьк) на Нову Калузьку дорогу (сучасне Київське шосе), щоб обійти Тарутине.
Проте Кутузов перекинув армію під Малоярославець, перерізавши шлях відступу французів Новою Калузькою дорогою.
24 жовтня відбувся бій під Малоярославцем. Місто вісім разів переходило з рук у руки. Врешті французам удалося захопити Малоярославець, проте Кутузов зайняв укріплену позицію за містом, яку Наполеон не ризикнув штурмувати. Армія Кутузова до 22 жовтня налічувала 97 тисяч регулярних військ, 20 тисяч козаків, 622 гармати і більше 10 тисяч ратників ополчення. Наполеон мав під рукою до 70 тисяч боєздатних солдатів, кавалерія практично зникла, артилерія була значно слабшою від російської. Хід війни тепер диктувала російська армія.
Від Малоярославця до села Червоного (за 45 км на захід від Смоленська) Наполеона переслідував авангард російської армії під командуванням генерала Милорадовича. З усіх боків відступаючих французів атакували козаки генерала Платова і партизани, не даючи противнику ніякої можливості для постачання. Основна армія головнокомандувача Кутузова неквапливо рухалася на південь паралельно до армії Наполеона, здійснюючи так званий фланговий марш.
1 листопада Наполеон пройшов Вязьму, 8 листопада зайняв Смоленськ, де провів 5 днів, чекаючи відсталих. 3 листопада російський авангард сильно побив замикаючі корпуси французів у битві під Вязьмою. У розпорядженні Наполеона в Смоленську залишалося до 50 тисяч солдатів під рушницею (з них тільки 5 тисяч кавалерії), і приблизно стільки ж небоєздатних солдатів і поранених.
Також важкою для Наполеона була переправа через пограничні річки. Втративши на переправі до 30 тисяч чоловік, Наполеон з 9 тисячами солдатів, що залишилися під рушницею, рушив до Вільно, приєднуючи по дорозі французькі дивізії, що діяли на інших напрямках.
14 грудня в Ковно жалюгідні залишки Великої Армії чисельністю 1600 осіб переправилися через річку Німан у Варшавське герцогство, а потім до Пруссії. Пізніше до них приєдналися залишки військ з інших напрямків. Франко-російська війна 1812 року завершилася практично повним знищенням Великої Армії.
У січні 1813 року почався «Закордонний похід російської армії» — бойові дії перемістилися на територію Німеччини і Франції. У жовтні 1813 року Наполеон був розгромлений в битві під Лейпцігом, а в квітні 1814 року зрікся трону Франції.
Сучасна українська історіографія питання
Цю статтю треба для відповідності Вікіпедії. (березень 2015) |
Аналізуючи сучасну українську історіографію, що з'явилася в період незалежності України, слід відмітити, що події франко-російської війни 1812—1814 описуються регіонально та в загальних курсах історії. В останнє десятиліття почалося пожвавлення у питанні участі українського народу у подіях 1812 року. У цілому ряді загальних курсів історії України, у великій кількості випущених як центральними, так і місцевими видавництвами працях, взагалі відсутня згадка про війну 1812 року й участь в ній українського народу. Водночас, грандіозні масштаби цієї історичної події, вплинули на подальший розвиток, Російської імперії і України, як її частини, не дозволяють повністю його ігнорувати.
У 1999 р. побачило світ 15-томне видання , підготовлене Інститутом історії України Національної Академії Наук. Дев'ятий том охоплює період XIX — початок XX століття, а його автором є український історик, академік Віталій Сарбей окремим параграфом виділяє «Україна у війні Французької імперії проти Російської». Зміст тексту параграфа він ділить на три невеликі частини: «Оборонні заходи та підготовка військових формувань», «Українці на фронтах бойових дій і в партизанській війні», «Завершення війни і доля її українських учасників». Висвітлюючи завойовницькі плани французького імператора, Віталій Сарбей пише, що Наполеон надавав Україні виключного значення, «як осередку антиросійського національного руху», очевидно натякаючи, що такий рух насправді мав місце. Далі він зазначає, що Наполеон «дивився на українські землі як на розмінну монету, якою повинен був розплачуватися зі своїми союзниками по завоюванню Російської імперії» і викладає план розділу західних і південних земель між Варшавським герцогством, Австрією та Туреччиною і створення «Наполеоніди» в центральній та східній частинах України. Створюється враження, що мова йде про цілісний задум імператора, хоча насправді такий був відсутній. Були лише окремі проекти, що виходили від різних осіб, не пов'язані між собою, а часом навіть суперечили один одному. «Таким чином війна з наполеонівськими військами дійсно стосувалася подальшої долі українського народу. І як не тяжко жилося йому під гнітом Російської імперії, він вирішив захищати рідну землю від чужоземних загарбників», — робить висновок автор. Проте, визнавши таким чином, що для українського народу війна мала справедливий, оборонний характер, поважний академік уникає називати її «Вітчизняною», що є характерною особливістю практично для всіх сучасних публікацій.
Згадує В. Г. Сарбей про українських поміщиків, які пов'язували з ім'ям Наполеона Велику французьку революцію, вважали його «руйнівником деспотичних імперій». Правда, тут фігурують лише два відомих прізвища: Я. Мочуговский і В. Лукашевич. Розповідаючи про формування ополчення, В. Г. Сарбей звертає увагу, що на цей процес великий вплив зробили обіцянки влади відновити колишнє козацтво. Чисельність всіх українських ополченців він вважає становила близько 70 тис. осіб, а суму пожертвувань населення на військові потреби — 10 млн рублів. Автор говорить про «жорстокий режим окупації» на Волині та опор місцевого населення загарбникам, наводячи як приклад жителів села Ніковський Ковельського повіту, які більше доби чинили опір роті австрійців, а потім втекли до лісу. Однак фраза про те, що «натрапивши на несподіваний опір українського народу Наполеон змушений був відмовитися від намірів просуватися далі вглиб України», звучить явним перебільшенням. Відомо, що дії на південному фланзі мали другорядне значення. У другій частині висвітлюється участь ополчення і українців-вояків російської армії в бойових діях. Згадуються прізвища деяких солдатів Київського та Чернігівського драгунських полків, які відзначилися в Бородінській битві. Названі відомі партизанські командири — Ф. Потапов (Самусь) гусар Єлисаветградського полку і Е. Четвертак (Четвертак), з Київського драгунського. У висновку, В. Г. Сарбей підкреслює, що після перемоги над Наполеоном влада не виконали своїх обіцянок: полки ополчення були розформовані, козацтво так і не відновлено. З цими обставинами він безпосередньо пов'язує бунти військових поселян в Україні у 1817 та 1819 роках. В цілому, робота В. Г. Сарбея є спробою поєднати колишні, радянські традиції у висвітленні війни 1812 року з деякими новими тенденціями, зумовленими сучасними політичними реаліями. До числа останніх належить відмова від вживання поняття «Вітчизняна війна 1812 року», протиставлення патріотичних дій населення Україна політиці російської влади і так далі.
У 1995 році у журналі «Київська старовина» з'явилася стаття О. Захарчука «Україна в планах Наполеона Бонапарта». Автор статті, дає нам нову інтерпретацію подій, що відбувалися до 1812 року. Він пише: «серед суперечок у вітчизняній, та і зарубіжній літературі довго панувала точка зору, що Наполеон намагався відновити Польську державу і приєднати до неї західноукраїнські та західнобілоруські землі. Це не відповідає дійсності. По-перше головним воєнно-політичним завданням було встановлення світового панування. По-друге, в жодному документі Наполеона не зафіксовані подібні намагання». Далі О. Захарчук повідомляє: «Важливу роль у планах Наполеона щодо України відігравала Туреччина. До лютого 1812 року французька дипломатія змушувала її продовжувати війну з Росією, домагалася вільного проходу по території Туреччини 25-тисячного корпусу маршала Мармона з Далмації». З 1810 року у військових колах Франції почалося обговорення питання про основні напрями і театр воєнних дій у війні проти Росії. Зокрема, обговорювався напрям і український: "Третій передбачав відібрати у Росії українські і литовські губернії, захопити Київ, укріпитися на лінії Двіна-Дніпро і продовжити після цього наступ на Москву. Наполеон говорив: «якщо я захоплю Київ, я візьму Росію за ноги; якщо я оволідую Петербургом, я візьму її за голову, захопивши Москву, я вдарю їй у серце». У цій статті йде мова про те, що коли армія Наполеона підійшла до кордонів України, то українська інтелігенція поділилася на два табори: автономісти висловлювали неприховану радість і надії, що з приходом французької армії буде впроваджено кодекс Наполеона і Україна стане автономною, а може й незалежною. Друга, переважна частина української шляхти поставилася до приходу Наполеона негативно, не вірила, що Наполеон визволить Україну з-під російського деспотизму.
Заслуговує уваги публікація з питання українського фактору у «Київській старовині» 2000 року стаття О. Голованова «Інженерна підготовка міста Києва до оборони напередодні та під час війни 1812 року». Автор статті відводить важливе значення України для Наполеона: «У планах війни з Росією Україна цікавила Наполеона насамперед як стратегічний плацдарм, як джерело постачання продуктами харчування». О. Голованов подає свідчення, що спеціальні підрозділи французької армії займалися розвідувальною роботою в Україні: спостерігали за пересуванням військ, за роботами у фортечних спорудах, влаштовували диверсії. Одним з таких диверсійних актів була влаштована грандіозна пожежа у Києві на Подолі у липні 1811 року, внаслідок чого згоріло 2 тисячі будівель. Враховуючи неминучість війни з Наполеоном було вирішено зробити комплекс оборонних заходів. І першочерговими заходами з підготовки міста до оборони були заходи з укріплення Києво-Печерської фортеці. Також подаються відомості: про формування по всій губернії ополчення козацьких полків для відправки у діючу армію; про зібрання коштів монастирями на потреби фронту — 9 пудів 33 фунти срібла і 3,5 фунта золота. Кияни зібрали 4710 карбованців на формування українського козацького війська.
Єдиним посібником, де війна 1812 року названа «Вітчизняною» виявився «Курс української історії», автором якої є Володимир Йосипович Борисенко. Цей курс, призначений для студентів вищих навчальних закладів, містить авторську концепцію історії України. Тут має місце своєрідний «україноцентризм», що представляє Україну цілісним суб'єктом історичного процесу. Так, В. Борисенко пише, що в протиборстві з Росією французький уряд важливе місце відводив Україні. «Завдяки діяльності Івана Мазепи, Пилипа Орлика та його однодумців Наполеон і його прихильники вважали Україну державою, яка потрапила в залежність від Москви і де неодмінно повинні були існувати антиросійські сили».
Говорячи про плани Наполеона щодо України В. Борисенко, абсолютно справедливо зазначає, що чіткого плану повоєнного устрою краю у французів не було, а існували лише загальні проекти. Водночас, вчений стверджує: «Україна розглядалася французьким командуванням як надійний плацдарм наступу на Росію з півдня» [2,C.388]. На доказ цієї тези, на наступних сторінках своєї роботи він розповідає про три спроби французьких військ захопити Україну: в липні, вересні і жовтні 1812 р. І щоразу, натрапивши на опір охоплених патріотичним поривом козаків і ополченців, ворог змушений був відступати. Тільки після битви під Малоярославцем 24 жовтня (12 жовтня за старим стилем) плани Наполеона щодо України остаточно зазнали краху. Наслідки війни В. Борисенко бачить у тому, що населення переконалося у відсутності в царського уряду намірів відновити автономію краю, повернути старшині, козацтву та міщанству скасовані права і привілеї. «Серед української інтелігенції зароджується ідея необхідності боротьби за зміну існуючих порядків». Що ж стосується вживання визначення «Вітчизняна» стосовно до війни 1812 року, то В. Борисенко швидше за все просто пішов за традицією, що затвердилася в українській історіографії за попередні десятиліття.
Цікаве
- На ютуб-каналі hrendyabliki існує розслідування «Наполеон ніколи не нападав на Росію»
Див. також
Примітки
- von Clausewitz, Carl (1996). The Russian campaign of 1812. Transaction Publishers. Introduction by Gérard Chaliand, VII.
- Christian Wilhelm von Faber du Faur, Campagne de Russie 1812: d'après le journal illustré d'un témoin oculaire, éditions Flammarion, 1812. — P. 313.
- Eugène Labaume, Relation circonstanciée de la Campagne de Russie en 1812, éditions Panckoucke-Magimel, 1815/ — P. 453—454.
- Riehn, p.50
- The Wordsworth Pocket Encyclopedia, p. 17, Hertfordshire 1993.
- Zamoyski, page 536
- Bogdanovich, «History of Patriotic War 1812», Spt., 1859—1860, Appendix, pp. 492—503.
- Бескровный Л. Г. Некоторые вопросы истории Отечественной войны 1812 года. — Вопросы истории, 1962. — № 10. — С. 50—60.
- Esdaile, Charles. Napoleon's Wars: An International History, 1803—1815. — London, New York, etc.: Penguin, 2009. — [Ebook edition] 13290 p. — .
- Лависс Э., Рамбо А. История XIX века. Т. 2. (1800—1815). С. 154—155
- Суданов Г. 1812. Всё было не так!. ВикиЧтение.
10 (22 июня) 1812 года Наполеон официально объявил России войну, и сделано это было через французского посла в Санкт-Петербурге маркиза Жака-Александра-Бернара де Лористона, вручившего управляющему Министерства иностранных дел России А. Н. Салтыкову надлежащую ноту. В ноте Лористона говорилось: «Моя миссия окончилась, поскольку просьба князя Куракина о выдаче ему паспортов означала разрыв, и его императорское и королевское величество с этого времени считает себя в состоянии войны с Россией».
- Отечественная война 1812 года. Викитека.
11 июня вечером наведены были мосты у мст. Понемунь (3 в. выше Ковны), а 12 июня Наполеоновские войска вступили в пределы России, без предварительного объявления войны.
- Отечественная война 1812 года. Энциклопедия / Под ред. В. М. Безотосного. — М.: РОССПЭН, 2004. — С.7, 824.
- Helmert/Usczek: Europäische Befreiungskriege 1808 bis 1814/15, Berlin 1986
- РОССИЯН «БОМБИТ» ОТ ЭТОГО ВИДЕО: МИФ О НАШЕСТВИИ НАПОЛЕОНА НА РОССИЮ (ВЕЛИЧАЙШАЯ ЛОЖЬ В ИСТОРИИ)
Література
- Владимир Бешанов. Шестьдесят сражений Наполеона. — Минск: Харвест, 2000. — 511 с.(рос.)
- В. Й. Борисенко. Курс української історії: з найдавніших часів до ХХ ст.: навч. посіб. для студ. вищ. закл. освіти / В. Й. Борисенко. — Вид. 2-ге. — Київ: Либідь, 1998. — 617 с.
- О. Голованов. Інженерна підготовка міста Києва до оборони напередодні та під час війни 1812 року// Київська старовина. — 2000. — № 4. — С. 23—32.
- О. Захарчук. Україна в планах Наполеона Бонапарта // Київська старовина. — 1995. — № 3. — С. 73—78.
- Карл фон Клаузевиц. 1812 год / Перевод с немецкого А. К. Рачинского, М. П. Протасова, под редакцией комдивов А. А. Свечина, С. М. Белицкого. — Москва: Госвоениздат, 1937. — 274 с. (рос.)
- Арман де Коленкур. Мемуары. Поход Наполеона в Россию. — Таллин-Москва: Скиф Алекс, 1994. — 464 с.(рос.)
- Евгений Тарле. Нашествие Наполеона на Россию. — Москва: ОГИЗ, 1943. — 364 с.(рос.)
- П. Г. Усенко Війна 1812 р. // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2003. — Т. 1 : А — В. — С. 536. — .
- Дэвид Чандлер. Военные кампании Наполеона. Триумф и трагедия завоевателя. — Москва: «Центрполиграф», 1999. — 693 с.(рос.)
- Paul Britten Austin, 1812: Napoleon's Invasion of Russia, Greenhill Books, 2000.(англ.)
Посилання
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Французько-російська війна (1812) |
- Історія України. частина друга. Глава 1. Політичне становище українських земель у складі Російської держави. Українські землі наприкінці XVIII у першій половині XIX століття та їх адміністративний устрій. Чисельність населення. ellib.org.ua. Процитовано 1 серпня 2020.
{{}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з параметром url-status, але без параметра archive-url () - Українці в 1812 році
- М. Стиранка. Апотеоза шовінізму і імперіялізму (1962)
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Fra ncuzko rosi jska vijna 1812 u rosijskij ta ukrayinskij istoriografiyi Vitchiznya na vijna 1812 roku ros Otechestvennaya vojna 1812 goda u francuzkij istoriografiyi Rosi jska kampa niya 1812 ro ku fr Campagne de Russie 1812 odna z kilkoh voyen provedenih Franciyeyu v period Konsulstva 1799 1804 i imperiyi Napoleona 1804 1814 1815 Francuzke vtorgnennya v Rosijsku imperiyuNapoleonivski vijniZa godinnikovoyu strilkoyu vid verhnogo livogo Bitva za Moskvu Mishel Nej v bitvi pri Kaunasi U 1812 roci Ilarion Pryanishnikov Za godinnikovoyu strilkoyu vid verhnogo livogo Bitva za Moskvu Mishel Nej v bitvi pri Kaunasi U 1812 roci Ilarion Pryanishnikov Data 24 chervnya 14 grudnya 1812Misce Rosijska imperiyaRezultat Peremoga Rosiyi Znishennya francuzkoyi soyuznoyi armiyi Pochatok Vijni shostoyi koaliciyiStoroniFrancuzka imperiya Varshavske gercogstvo Korolivstvo Italiya Korolivstvo Neapol Rejnskij soyuz Velike gercogstvo Baden Korolivstvo Bavariya Velike gercogstvo Berg Korolivstvo Saksoniya Korolivstvo Vestfaliya Shvejcarska konfederaciya Soyuzniki Avstrijska imperiya Korolivstvo Prussiya Daniya Norvegiya Rosijska imperiya Soyuzniki Velika Britaniya Korolivstvo Shveciya u vijni na teritoriyi Rosiyi uchast ne brali KomanduvachiNapoleon I Bonapart Luyi Aleksandr Bertye Luyi Nikolya Davu Mishel Nej Etyen Makdonald Nikolya Sharl Udino Zherom I Yuzef Antonij Ponyatovskij Joahim I Ezhen Bogarne Oleksandr I Kutuzov M I Barklaj de Tolli M B Bagration P I Vitgenshtejn P H Tormasov O P Vijskovi siliVelika armiya 400 685 000 Rosijska imperatorska armiya regulyarna 198 250 stanom na 20 chervnya 1812 r Blizko 900 000 cholovik soldativ i miliciyi na pikuVtratiZaginuli 380 000 Vizhili 120 000 cholovik za vinyatkom tih hto ranishe dezertiruvav Z nih 50 000 buli avstrijci i prussi 20000 polyakiv i 35 tisyach francuziv Zaginuli 210 000Moris Oranzh 1868 1916 Rosijska kampaniya 1812 rik francuzi atakuyut Malyunok 1896 r Adolf Norten 1828 1876 Vtecha Napoleona z Moskvi 1851 Zakinchilasya majzhe povnim znishennyam napoleonivskoyi armiyi i perenesennyam vijskovih dij na teritoriyu Polshi ta Nimechchini v 1813 roci Najbilsha bitva kampaniyi Borodinska vidbulasya 7 veresnya 26 serpnya 1812 r bilya sela Borodino 125 km na zahid vid Moskvi Nezvazhayuchi na velichezni vtrati storin u bitvi zhodna ne zmogla dosyagti rishuchoyi peremogi PeredumoviPislya rozgromu rosijskih vijsk u bitvi pid Fridlandom u chervni 1807 roku rosijskij imperator Oleksandr I uklav z Napoleonom I Bonapartom Tilzitskij mir za yakim zobov yazavsya priyednatisya do kontinentalnoyi blokadi Angliyi Za ugodoyu z Napoleonom Rosiya v 1808 roci vidibrala u Shveciyi Finlyandiyu i zrobila ryad inshih teritorialnih zajman Napoleonu zh rozv yazala ruki dlya pidkorennya vsiyeyi Yevropi za vinyatkom Angliyi ta Ispaniyi Odnak v nastupni roki franko rosijski vidnosini pochali pogirshuvatis U 1808 1809 rokah Franciya prijshla na dopomogu Rosiyi u vijni zi Shveciyeyu zavdyaki chomu ta priyednala do svoyih volodin Finlyandiyu Prote u vijni Franciyi z Avstriyeyu v 1809 roci Oleksandr I ne nadav Napoleonu zhodnoyi dopomogi U 1808 roci na erfurtskij zustrichi praviteliv imperatoru Oleksandru I vid imeni Napoleona Bonaparta bulo zrobleno propoziciyu pro shlyub Napoleona z sestroyu Oleksandra I velikoyu knyazhnoyu Katerinoyu Pavlivnoyu ale cyu propoziciyu Oleksandr vidhiliv U 1810 roci Oleksandr I takozh vidmoviv Napoleonu yakij prosiv ruki inshoyi jogo sestri 14 richnoyi velikoyi knyazhni Anni Pavlivni zgodom korolevi Niderlandiv U tomu zh roci Napoleon odruzhivsya z Mariyeyu Luyizoyu Avstrijskoyu dochkoyu imperatora Avstriyi Franca II zmicnivshi sobi takim chinom til i stvorivshi v Yevropi tochku opori Ce bulo rozcineno rosijskim imperatorom yak obraza i posilennya franko avstrijskogo soyuzu U 1810 roci Rosiya pochinaye vidmovlyatisya vid kontinentalnoyi blokadi Velikoyi Britaniyi posilayuchis na te sho vinikli ekonomichni problemi pripinennya torgivli lisom ta inshimi tovarami dlya budivnictva korabliv i skorochennya eksportu hliba zagrozhuvalo devalvaciyeyu rublya j viklikalo neabiyake nevdovolennya kupectva Oleksandr zaprovadiv vilnu torgivlyu z nejtralnimi krayinami sho dozvolilo Rosiyi torguvati z Angliyeyu cherez poserednikiv i pidvishiv mitni stavki golovnim chinom na francuzki tovari sho viklikalo oburennya francuzkogo uryadu U seredini togo zh roku vinikli franko rosijski tertya shodo Balkan de francuzki agenti provodili robotu sered serbiv proti rosiyan ta yih interesiv v Turechchini i Seredzemnomor yi 11 lyutogo 1811 roku Napoleon formalno aneksuvav Gollandiyu pislya zrechennya jogo brata Luyi ta ganzejski mista Pid aneksiyu pidpali i zemli rodicha Oleksandra I gercoga Oldenburzkogo chim rosijskij imperator buv duzhe obrazhenij V travni togo zh roku pravlyacha frankofilska partiya Shveciyi neochikuvano zaproponuvala shvedskij tron francuzkomu marshalu Zhanu Batistu Bernadotu spodivayuchis otrimati poslablennya torgivelnih obmezhen yaki veli krayinu do krizi i garantiyi proti teritorialnih domagan Rosiyi Hocha Napoleon nedolyublyuyuchi Bernadota spochatku i zustriv cyu propoziciyu neohoche vin zreshtoyu pogodivsya a Oleksandr I sprijnyav ce za dokaz togo sho Napoleon nibito otochuye Rosiyu vorogami Kamenem spotikannya mizh Rosiyeyu ta Franciyeyu stalo polske pitannya Iz zahoplenih na zahidnomu kordoni Rosijskoyi imperiyi zemel Napoleon stvoriv Gercogstvo Varshavske de diyala konstituciya yaka zvilnila selyan vid kripactva Ce stanovilo zagrozu dlya Rosijskoyi imperiyi i Oleksandr I pidpisav tayemnij dogovir iz Korolivstvom Prussiya pro spilnij napad na Gercogstvo Varshavske U vidpovid na ce Napoleon vviv do polskih zemel svoyi vijska Rosijskij imperator nibito ne hotiv vijni i bazhav mirnim shlyahom virishuvati problemi ale jogo diyi govorili pro zvorotnye v krayini rozpochalasya mobilizaciya pislya chogo do kordoniv Varshavskogo gercogstva buli styagnuti znachni armijski sili 24 lyutogo 1812 roku Napoleon uklav soyuznij dogovir z Prussiyeyu yaka povinna bula vistaviti proti RI 20 tisyach soldativ a takozh zabezpechiti materialno tehnichne postachannya francuzkoyi armiyi Napoleon takozh uklav 14 bereznya togo zh roku vijskovij soyuz z Avstriyeyu za yakim avstrijci zobov yazalisya vistaviti 30 tisyach soldativ proti Rosiyi Rosiya takozh diplomatichno gotuvala tili V rezultati tayemnih peregovoriv navesni 1812 roku avstrijci dali zrozumiti sho yihnya armiya ne pide daleko vid avstro rosijskogo kordonu i vzagali ne bude staratisya na blago Napoleona U kvitni togo zh roku z boku Shveciyi kolishnij napoleonivskij marshal Bernadot majbutnij korol Shveciyi Karl XIV obranij naslidnim princom u 1810 roci i yakij faktichno ocholyuvav shvedsku aristokratiyu dav zapevnennya u svoyij druzhnij poziciyi vidnosno Rosiyi i uklav soyuznij dogovir 28 travnya 1812 rosijskomu poslovi Kutuzovu vdalosya uklasti vigidnij mir iz Turechchinoyu zakinchivshi p yatirichnu vijnu za Moldaviyu Na pivdni Rosiyi vivilnilasya Dunajska armiya admirala Chichagova yak zaslin vid Avstriyi vimushenoyi buti v soyuzi z Napoleonom 19 travnya 1812 roku Napoleon viyihav do Drezdena de proviv oglyad vasalnih monarhiv Yevropi Z Drezdena imperator vidpravivsya do Velikoyi armiyi na richku Niman sho rozdilyala Prussiyu ta Rosiyu 22 chervnya Napoleon napisav vidozvu do vijsk v yakij zvinuvativ Rosiyu u porushenni Tilzitskoyi ugodi i nazvav vtorgnennya drugoyu polskoyu vijnoyu Gaslo vizvolennya Polshi zaluchilo do skladu Velikoyi armiyi bagato polyakiv yaki vistupili na boci Napoleona Odnochasno z cim u Peterburzi francuzkij posol en vruchiv kerivniku MZS Rosiyi ru diplomatichnu notu u yakij povidomiv sho skladaye z sebe povnovazhennya posla pozayak prohannya rosijskogo posla u Franciyi knyazya ru pro vidachu jomu pasporta dlya viyizdu u Rosiyu vidbulos she 27 kvitnya faktichno ye rozrivom vidnosin i tomu imperator vvazhaye sebe u stani vijni z Rosiyeyu Treba zauvazhiti sho v bagatoh starih rosijskih dzherelah napriklad u enciklopediyi Brokgauza i Yefrona rozpovsyudzhene tverdzhennya nibito Napoleon vtorgsya na teritoriyu Rosiyi bez zhodnogo ogoloshennya vijni prote suchasni rosijski istoriki viznayut sho ogoloshennya vijni vse zh bulo Strategichni plani storin Z predstavlenih rosijskomu imperatorovi Oleksandru I oboronnih planiv vin vsuperech bazhannyam vijskovogo ministra i rosijskih generaliv vibrav plan prusskogo generala Pfulya prijnyatogo na rosijsku sluzhbu Rosijska storona planuvala trivalij organizovanij vidstup z tim shob uniknuti riziku rishuchogo boyu i mozhlivoyi vtrati armiyi Imperator Oleksandr I skazav poslu Franciyi v Rosiyi Armanu Kolenkurovi u privatnij rozmovi u travni 1811 roku Yaksho imperator Napoleon pochne proti mene vijnu to mozhlivo i navit jmovirno sho vin nas pob ye yaksho mi prijmemo bij ale ce she ne dast jomu miru Ispanci neodnorazovo buli pobiti ale voni ne buli ni peremozheni ni pidkoreni A mizh tim voni ne tak daleko vid Parizha yak mi u nih nemaye ni nashogo klimatu ni nashih resursiv Mi ne pidemo na rizik Za nas neosyazhnij prostir i mi zberezhemo dobre organizovanu armiyu Yaksho zhereb zbroyi virishit spravu proti mene to ya shvidshe vidstuplyu na Kamchatku nizh postuplyusya svoyimi guberniyami i pidpishu v svoyij stolici dogovori yaki ye tilki perepochinkom Francuz horobrij ale dovgi poneviryannya ta poganij klimat stomlyuyut i bentezhat jogo Za nas budut voyuvati nash klimat i nasha zima Vihidnij plan generala Pfulya zvodivsya do nastupnogo Proti nastupayuchih francuzkih vijsk peredbachalosya vesti bojovi diyi dvoma armiyami odna z armij povinna bula utrimuvati protivnika z frontu a insha diyati z flangu i tilu Planuvalosya sho yaksho francuzi povedut nastup proti 1 yi armiyi to vona povinna vidijti do Driskogo ukriplenogo taboru i trimati tam oboronu doti poki 2 ya armiya ne povede uspishni diyi na flangah i u tilu nastupayuchih francuziv Oboronni diyi 1 yi armiyi i diyi 2 yi armiyi na liniyah komunikacij francuziv mali primusiti protivnika do vidstupu oskilki na dumku avtora planu vin ne mig dovgij chas zalishatisya na spustoshenij teritoriyi Na 3 u armiyu za planom pokladalosya prikrittya flangu 2 yi armiyi i prikrittya kiyivskogo napryamku U hodi vijni plan Pfulya buv vidkinutij generalami yak nemozhlivij dlya vikonannya v umovah suchasnoyi manevrenoyi vijni Artilerijski skladi dlya postachannya rosijskoyi armiyi roztashovuvalisya na 3 liniyah Zi strategichnogo planu francuzkogo komanduvannya vijna mala zakinchitisya shvidkoyu peremogoyu za dopomogoyu rishuchogo rozgromu rosijskoyi armiyi u generalnij bitvi Napoleon bazhav provesti obmezhenu kampaniyu u 1812 roci U besidi z francuzkim poslom u Varshavi Pradtom vin govoriv Ya jdu v Moskvu i za odin abo dva boyi vse zakinchu Vidomo j inshe vislovlyuvannya Napoleona Yaksho ya vizmu Kiyiv ya vizmu Rosiyu za nogi yaksho ya opanuyu Peterburgom ya vizmu yiyi za golovu zajnyavshi Moskvu ya vdaryu yiyi v serce Zbrojni sili suprotivnikivNapoleon zmig zoserediti proti Rosiyi 450 tisyachne vijsko z yakih vlasne francuzi stanovili polovinu U pohodi brali uchast takozh italijci polyaki nimci gollandci navit mobilizovani siloyu ispanci Avstriya i Prussiya vidilili korpusi 30 i 20 tisyach vidpovidno proti Rosiyi za soyuznimi ugodami z Napoleonom Pislya vtorgnennya syudi dodalisya pidrozdili zagalnoyu chiselnistyu do 20 tisyach sformovani z zhiteliv kolishnogo Velikogo knyazivstva Litovskogo yake Napoleon obicyav z pevnimi zasterezhennyami vidnoviti pislya porazki Rosiyi Ispaniya zv yazavshi partizanskim oporom blizko 200 tisyach francuzkih soldativ nadala veliku dopomogu Rosiyi Angliya nadavala materialnu i finansovu pidtrimku Rosiyi ale yiyi armiya bula zaluchena v boyah v Ispaniyi a silnij flot anglijciv ne mig vplivati na suhoputni operaciyi v Yevropi hocha i buv odnim z faktoriv sho shilili poziciyu Shveciyi na korist Rosiyi U Napoleona zalishalisya taki rezervi blizko 90 tisyach francuzkih soldativ u garnizonah Centralnoyi Yevropi z nih 60 tisyach na 11 mu rezervnomu korpusi v Prussiyi i 100 tisyach u Nacionalnij gvardiyi Franciyi yaka za zakonom ne mogla voyuvati za mezhami Franciyi Silnimi storonami francuzkoyi armiyi buli velika chiselnist garne materialne i tehnichne zabezpechennya bojovij dosvid vira v neperemozhnist armiyi Slabkoyu storonoyu armiyi buv yiyi duzhe strokatij nacionalnij sklad Rosiya mala veliku armiyu ale ne mogla shvidko mobilizuvati vijska cherez pogani dorogi i veliku teritoriyu Udar armiyi Napoleona vzyali na sebe vijska rozmisheni na zahidnomu kordoni 1 a armiya Barklaya de Tolli i 2 a armiya Bagrationa vsogo 153 tisyachi soldativ i 758 garmat She pivdennishe na Volini pivnichnij zahid Ukrayini roztashovuvalasya 3 ya armiya Tormasova do 45 tisyach 168 garmat sho sluzhila zaslonom vid Avstriyi U Moldovi proti Turechchini stoyala Dunajska armiya admirala Chichagova 55 tisyach 202 garmati U Finlyandiyi proti Shveciyi stoyav korpus rosijskogo generala Shtejngelya 19 tisyach 102 garmati U rajoni Rigi znahodivsya okremij korpus Essena do 18 tisyach do 4 h rezervnih korpusiv rozmishuvalisya dali vid kordonu Neregulyarni kozacki vijska u tomu chisli ukrayinski narahovuvali za spiskami do 110 tisyach legkoyi kavaleriyi prote realno u vijni vzyala uchast mensha kilkist kozakiv Rosijska armiya mala velikij bojovij dosvid volodila visokimi bojovimi yakostyami komanduvannya armiyi malo neobhidnu pidgotovku i rishuchist Za tehniko vijskovim danimi rosijska imperatorska armiya ne vidstavala vid armiyi Franciyi Soyuznik Rosiyi Shveciya ne napravlyala vijska na dopomogu Rosiyi ale vijskovij soyuz z neyu dozvoliv rosiyanam vivesti 45 tisyachnij rosijskij korpus Shtajnhajl z Finlyandiyi i vikoristati jogo v piznishih boyah 20 000 cholovik bulo napravleno do Rigi Vijskovi podiyiDiv takozh Borodinska bitva U nich na 12 24 chervnya 1812 roku armiya Napoleona Bonaparta pochala vijskovu kampaniyu na zahidnih kordonah Rosijskoyi imperiyi U moment vtorgnennya na zahidnih kordonah zoseredzhuvalisya armiyi persha pid komanduvannyam M B Barklaj de Tolli druga P I Bagrationa tretya Ostannya perebuvala na Volini mizh Lyubomlem i Starokostyantinovom Francuzki vijska zahopili u Volinskij guberniyi Kovelskij Volodimirskij poviti i chastinu Luckogo Dlya zabezpechennya rosijskoyi armiyi prodovolstvom furazhem sporyadzhennyam v Izyaslavi Starokostyantinovi Zhitomiri ta inshih mistah stvoryuvalisya tak zvani magazini tilovi bazi Varto zvernuti uvagu sho napoleonivski vijska znajshli znachnu pidtrimku sered polyakiv osoblivo polskih shlyahetskih rodiv yaki spodivalisya za pidtrimki Napoleona vidnoviti kolishnyu velich Rechi Pospolitoyi 15 chervnya 1812 roku nadijshov poperednij nakaz pro formuvannya v Kiyivskij ta Podilskij guberniyah chotiroh kinnih kozackih polkiv z lyudej do kozackoyi sluzhbi pridatnih i zdavna navichkami i bazhannyami do neyi vidomih Kozhnij polk mav skladatisya z 1200 kozakiv 8 oficeriv 88 unter oficeriv i 17 surmachiv Selyani i kozaki Podillya postavlyali rekrutiv i opolchenciv zabezpechuvali armiyu prodovolstvom furazhem transportom zhertvuvali groshi majno Dlya potreb rosijskoyi armiyi z Ukrayini bulo peredano ponad 6 tis voziv 7 5 tis konej 15 tis voliv protyagom 1812 1814 rr naselennyam zibrano 3 5 pudiv zolota i 13 5 pudiv sribla Protyagom 40 dniv v Kam yanci Podilskomu z rekrutiv miscevogo a takozh Letichivskogo Novoushickogo Proskurivskogo povitiv buv sformovanij 4 j Ukrayinskij kozackij polk Poobicyavshi ukrayinskim kozakam povernuti samovryaduvannya rosijskij uryad zaklikav yih vistupiti proti Napoleona Oleksandr I vidav manifest pro stvorennya zemskogo opolchennya do yakogo kripaki nabiralisya za zgodoyu pomishikiv a vihidci z inshih staniv dobrovilno jogo stvorennya stalo spravoyu vsenarodnoyu Krim togo car obicyav ponoviti kozackij stan Ale entuziazm z yakim selyani spodivayuchis na vizvolennya z kripactva vstupali do opolchennya nalyakav carskij uryad Boyachis ozbroyenogo narodu bilshe nizh francuzkih vijsk pravlyacha verhivka skorotila chislo gubernij sho opolchalisya V Kam yanci Podilskomu Kiyivskij i Volinskij guberniyah buli stvoreni zagoni lisovoyi varti Gotuyuchis do virishalnih boyiv z vorogom Kutuzov ne poslablyav uvagi do zmicnennya oboroni Ukrayini Generalu Tormasovu vin nakazav buti u Volini i Podilli dlya ohoroni cogo krayu Navit todi koli toj oderzhav nakaz perejti do rishuchih dij proti vijsk Napoleona na Volini dlya prikrittya Podillya z pivnochi v rajoni Izyaslava Starokostyantinova bulo zalisheno 6 bataljoniv pihoti ta 12 eskadroniv kavaleriyi V svoyu chergu z Podillya v 3 yu armiyu krim kozackogo polku chislennih rekrutiv vlilosya 505 cholovik lisovih kozakiv Vsogo ukrayinci sformuvali 15 kinnih polkiv yaki popovnyuvali i zabezpechuvali svoyim koshtom dva roki Ale pislya peremogi nad francuzami uryad rosijskoyi imperiyi ne vikonav svoyih obicyanok i povernuv kozakiv u pidnevilnij stan na vidminu vid susidnih donskih kozakiv yaki mali pevni svobodi A otamanu Platovu navit bulo dozvoleno zbuduvati novu stolicyu vijska Donskogo stanicyu Novocherkasku 26 serpnya 7 veresnya bilya sela Borodino za 125 km na zahid vid Moskvi vidbulosya najbilsha bitva franko rosijskoyi vijni 1812 roku mizh rosijskoyu i francuzkoyu armiyami Vidstup Napoleona Nikola Tussen Sharle Epizodi vidstupu Golovna armiya Napoleona klinopodibno gliboko vrizalasya v Rosiyu U toj chas koli Napoleon vhodiv do Moskvi nad jogo livim flangom na pivnochi v rajoni Polocka visila armiya generala Vitgenshtejna utrimuvana francuzkimi korpusami marshaliv Sen Sira i Udino Pravij flang Napoleona toptavsya poblizu kordoniv Rosijskoyi imperiyi v Bilorusi Armiya generala Tormasova zv yazala svoyeyu prisutnistyu Avstrijskij korpus generala Shvarcenberga i 7 j korpus generala Renye Francuzki garnizoni vzdovzh Smolenskoyi dorogi ohoronyali komunikacijnu liniyu i til Napoleona 18 zhovtnya golovnokomanduvach Kutuzov atakuvav pid selom Tarutine francuzkij zaslin pid komanduvannyam marshala Myurata sho stezhiv za rosijskoyu armiyeyu Vtrativshi do 4 tisyach soldativ i 38 garmat Myurat vidstupiv do Moskvi Tarutinskij bij stav znakovoyu podiyeyu sho oznamenuvav perehid rosijskoyi armiyi do kontrnastupu 19 zhovtnya francuzka armiya 110 tisyach z velicheznim obozom stala pokidati Moskvu po Starij Kaluzkij dorozi Napoleon naperedodni nastupayuchoyi zimi planuvav distatisya do najblizhchoyi velikoyi bazi Smolenska de za jogo rozrahunkami buli zapaseni pripasi dlya francuzkoyi armiyi sho vidchuvala nestatki Distatisya v umovah rosijskogo bezdorizhzhya do Smolenska mozhna bulo pryamim shlyahom Smolenskoyu dorogoyu yakoyu francuzi prijshli do Moskvi Inshij shlyah viv pivdennim marshrutom cherez Kalugu Drugij marshrut buv vigidnishim oskilki prohodiv cherez nerozoreni miscya a padizh konej vid nestachi furazhu v francuzkij armiyi dosyag zagrozlivih rozmiriv Cherez vidsutnist konej artilerijskij park skorotivsya veliki kavalerijski z yednannya francuziv praktichno znikli Dorogu na Kalugu Napoleonu zastupila armiya Kutuzova roztashuvavshis pid selom Tarutine na Starij Kaluzkij dorozi Ne bazhayuchi prorivatisya z oslablenoyu armiyeyu cherez ukriplenu poziciyu Napoleon zvernuv u rajoni sela Troyickogo suchasnij Troyick na Novu Kaluzku dorogu suchasne Kiyivske shose shob obijti Tarutine Prote Kutuzov perekinuv armiyu pid Maloyaroslavec pererizavshi shlyah vidstupu francuziv Novoyu Kaluzkoyu dorogoyu 24 zhovtnya vidbuvsya bij pid Maloyaroslavcem Misto visim raziv perehodilo z ruk u ruki Vreshti francuzam udalosya zahopiti Maloyaroslavec prote Kutuzov zajnyav ukriplenu poziciyu za mistom yaku Napoleon ne riziknuv shturmuvati Armiya Kutuzova do 22 zhovtnya nalichuvala 97 tisyach regulyarnih vijsk 20 tisyach kozakiv 622 garmati i bilshe 10 tisyach ratnikiv opolchennya Napoleon mav pid rukoyu do 70 tisyach boyezdatnih soldativ kavaleriya praktichno znikla artileriya bula znachno slabshoyu vid rosijskoyi Hid vijni teper diktuvala rosijska armiya Vid Maloyaroslavcya do sela Chervonogo za 45 km na zahid vid Smolenska Napoleona peresliduvav avangard rosijskoyi armiyi pid komanduvannyam generala Miloradovicha Z usih bokiv vidstupayuchih francuziv atakuvali kozaki generala Platova i partizani ne dayuchi protivniku niyakoyi mozhlivosti dlya postachannya Osnovna armiya golovnokomanduvacha Kutuzova nekvaplivo ruhalasya na pivden paralelno do armiyi Napoleona zdijsnyuyuchi tak zvanij flangovij marsh 1 listopada Napoleon projshov Vyazmu 8 listopada zajnyav Smolensk de proviv 5 dniv chekayuchi vidstalih 3 listopada rosijskij avangard silno pobiv zamikayuchi korpusi francuziv u bitvi pid Vyazmoyu U rozporyadzhenni Napoleona v Smolensku zalishalosya do 50 tisyach soldativ pid rushniceyu z nih tilki 5 tisyach kavaleriyi i priblizno stilki zh neboyezdatnih soldativ i poranenih Takozh vazhkoyu dlya Napoleona bula pereprava cherez pogranichni richki Vtrativshi na perepravi do 30 tisyach cholovik Napoleon z 9 tisyachami soldativ sho zalishilisya pid rushniceyu rushiv do Vilno priyednuyuchi po dorozi francuzki diviziyi sho diyali na inshih napryamkah 14 grudnya v Kovno zhalyugidni zalishki Velikoyi Armiyi chiselnistyu 1600 osib perepravilisya cherez richku Niman u Varshavske gercogstvo a potim do Prussiyi Piznishe do nih priyednalisya zalishki vijsk z inshih napryamkiv Franko rosijska vijna 1812 roku zavershilasya praktichno povnim znishennyam Velikoyi Armiyi U sichni 1813 roku pochavsya Zakordonnij pohid rosijskoyi armiyi bojovi diyi peremistilisya na teritoriyu Nimechchini i Franciyi U zhovtni 1813 roku Napoleon buv rozgromlenij v bitvi pid Lejpcigom a v kvitni 1814 roku zriksya tronu Franciyi Suchasna ukrayinska istoriografiya pitannyaCyu stattyu treba vikifikuvati dlya vidpovidnosti standartam yakosti Vikipediyi Bud laska dopomozhit dodavannyam dorechnih vnutrishnih posilan abo vdoskonalennyam rozmitki statti berezen 2015 Analizuyuchi suchasnu ukrayinsku istoriografiyu sho z yavilasya v period nezalezhnosti Ukrayini slid vidmititi sho podiyi franko rosijskoyi vijni 1812 1814 opisuyutsya regionalno ta v zagalnih kursah istoriyi V ostannye desyatilittya pochalosya pozhvavlennya u pitanni uchasti ukrayinskogo narodu u podiyah 1812 roku U cilomu ryadi zagalnih kursiv istoriyi Ukrayini u velikij kilkosti vipushenih yak centralnimi tak i miscevimi vidavnictvami pracyah vzagali vidsutnya zgadka pro vijnu 1812 roku j uchast v nij ukrayinskogo narodu Vodnochas grandiozni masshtabi ciyeyi istorichnoyi podiyi vplinuli na podalshij rozvitok Rosijskoyi imperiyi i Ukrayini yak yiyi chastini ne dozvolyayut povnistyu jogo ignoruvati U 1999 r pobachilo svit 15 tomne vidannya pidgotovlene Institutom istoriyi Ukrayini Nacionalnoyi Akademiyi Nauk Dev yatij tom ohoplyuye period XIX pochatok XX stolittya a jogo avtorom ye ukrayinskij istorik akademik Vitalij Sarbej okremim paragrafom vidilyaye Ukrayina u vijni Francuzkoyi imperiyi proti Rosijskoyi Zmist tekstu paragrafa vin dilit na tri neveliki chastini Oboronni zahodi ta pidgotovka vijskovih formuvan Ukrayinci na frontah bojovih dij i v partizanskij vijni Zavershennya vijni i dolya yiyi ukrayinskih uchasnikiv Visvitlyuyuchi zavojovnicki plani francuzkogo imperatora Vitalij Sarbej pishe sho Napoleon nadavav Ukrayini viklyuchnogo znachennya yak oseredku antirosijskogo nacionalnogo ruhu ochevidno natyakayuchi sho takij ruh naspravdi mav misce Dali vin zaznachaye sho Napoleon divivsya na ukrayinski zemli yak na rozminnu monetu yakoyu povinen buv rozplachuvatisya zi svoyimi soyuznikami po zavoyuvannyu Rosijskoyi imperiyi i vikladaye plan rozdilu zahidnih i pivdennih zemel mizh Varshavskim gercogstvom Avstriyeyu ta Turechchinoyu i stvorennya Napoleonidi v centralnij ta shidnij chastinah Ukrayini Stvoryuyetsya vrazhennya sho mova jde pro cilisnij zadum imperatora hocha naspravdi takij buv vidsutnij Buli lishe okremi proekti sho vihodili vid riznih osib ne pov yazani mizh soboyu a chasom navit superechili odin odnomu Takim chinom vijna z napoleonivskimi vijskami dijsno stosuvalasya podalshoyi doli ukrayinskogo narodu I yak ne tyazhko zhilosya jomu pid gnitom Rosijskoyi imperiyi vin virishiv zahishati ridnu zemlyu vid chuzhozemnih zagarbnikiv robit visnovok avtor Prote viznavshi takim chinom sho dlya ukrayinskogo narodu vijna mala spravedlivij oboronnij harakter povazhnij akademik unikaye nazivati yiyi Vitchiznyanoyu sho ye harakternoyu osoblivistyu praktichno dlya vsih suchasnih publikacij Zgaduye V G Sarbej pro ukrayinskih pomishikiv yaki pov yazuvali z im yam Napoleona Veliku francuzku revolyuciyu vvazhali jogo rujnivnikom despotichnih imperij Pravda tut figuruyut lishe dva vidomih prizvisha Ya Mochugovskij i V Lukashevich Rozpovidayuchi pro formuvannya opolchennya V G Sarbej zvertaye uvagu sho na cej proces velikij vpliv zrobili obicyanki vladi vidnoviti kolishnye kozactvo Chiselnist vsih ukrayinskih opolchenciv vin vvazhaye stanovila blizko 70 tis osib a sumu pozhertvuvan naselennya na vijskovi potrebi 10 mln rubliv Avtor govorit pro zhorstokij rezhim okupaciyi na Volini ta opor miscevogo naselennya zagarbnikam navodyachi yak priklad zhiteliv sela Nikovskij Kovelskogo povitu yaki bilshe dobi chinili opir roti avstrijciv a potim vtekli do lisu Odnak fraza pro te sho natrapivshi na nespodivanij opir ukrayinskogo narodu Napoleon zmushenij buv vidmovitisya vid namiriv prosuvatisya dali vglib Ukrayini zvuchit yavnim perebilshennyam Vidomo sho diyi na pivdennomu flanzi mali drugoryadne znachennya U drugij chastini visvitlyuyetsya uchast opolchennya i ukrayinciv voyakiv rosijskoyi armiyi v bojovih diyah Zgaduyutsya prizvisha deyakih soldativ Kiyivskogo ta Chernigivskogo dragunskih polkiv yaki vidznachilisya v Borodinskij bitvi Nazvani vidomi partizanski komandiri F Potapov Samus gusar Yelisavetgradskogo polku i E Chetvertak Chetvertak z Kiyivskogo dragunskogo U visnovku V G Sarbej pidkreslyuye sho pislya peremogi nad Napoleonom vlada ne vikonali svoyih obicyanok polki opolchennya buli rozformovani kozactvo tak i ne vidnovleno Z cimi obstavinami vin bezposeredno pov yazuye bunti vijskovih poselyan v Ukrayini u 1817 ta 1819 rokah V cilomu robota V G Sarbeya ye sproboyu poyednati kolishni radyanski tradiciyi u visvitlenni vijni 1812 roku z deyakimi novimi tendenciyami zumovlenimi suchasnimi politichnimi realiyami Do chisla ostannih nalezhit vidmova vid vzhivannya ponyattya Vitchiznyana vijna 1812 roku protistavlennya patriotichnih dij naselennya Ukrayina politici rosijskoyi vladi i tak dali U 1995 roci u zhurnali Kiyivska starovina z yavilasya stattya O Zaharchuka Ukrayina v planah Napoleona Bonaparta Avtor statti daye nam novu interpretaciyu podij sho vidbuvalisya do 1812 roku Vin pishe sered superechok u vitchiznyanij ta i zarubizhnij literaturi dovgo panuvala tochka zoru sho Napoleon namagavsya vidnoviti Polsku derzhavu i priyednati do neyi zahidnoukrayinski ta zahidnobiloruski zemli Ce ne vidpovidaye dijsnosti Po pershe golovnim voyenno politichnim zavdannyam bulo vstanovlennya svitovogo panuvannya Po druge v zhodnomu dokumenti Napoleona ne zafiksovani podibni namagannya Dali O Zaharchuk povidomlyaye Vazhlivu rol u planah Napoleona shodo Ukrayini vidigravala Turechchina Do lyutogo 1812 roku francuzka diplomatiya zmushuvala yiyi prodovzhuvati vijnu z Rosiyeyu domagalasya vilnogo prohodu po teritoriyi Turechchini 25 tisyachnogo korpusu marshala Marmona z Dalmaciyi Z 1810 roku u vijskovih kolah Franciyi pochalosya obgovorennya pitannya pro osnovni napryami i teatr voyennih dij u vijni proti Rosiyi Zokrema obgovoryuvavsya napryam i ukrayinskij Tretij peredbachav vidibrati u Rosiyi ukrayinski i litovski guberniyi zahopiti Kiyiv ukripitisya na liniyi Dvina Dnipro i prodovzhiti pislya cogo nastup na Moskvu Napoleon govoriv yaksho ya zahoplyu Kiyiv ya vizmu Rosiyu za nogi yaksho ya ovoliduyu Peterburgom ya vizmu yiyi za golovu zahopivshi Moskvu ya vdaryu yij u serce U cij statti jde mova pro te sho koli armiya Napoleona pidijshla do kordoniv Ukrayini to ukrayinska inteligenciya podililasya na dva tabori avtonomisti vislovlyuvali neprihovanu radist i nadiyi sho z prihodom francuzkoyi armiyi bude vprovadzheno kodeks Napoleona i Ukrayina stane avtonomnoyu a mozhe j nezalezhnoyu Druga perevazhna chastina ukrayinskoyi shlyahti postavilasya do prihodu Napoleona negativno ne virila sho Napoleon vizvolit Ukrayinu z pid rosijskogo despotizmu Zaslugovuye uvagi publikaciya z pitannya ukrayinskogo faktoru u Kiyivskij starovini 2000 roku stattya O Golovanova Inzhenerna pidgotovka mista Kiyeva do oboroni naperedodni ta pid chas vijni 1812 roku Avtor statti vidvodit vazhlive znachennya Ukrayini dlya Napoleona U planah vijni z Rosiyeyu Ukrayina cikavila Napoleona nasampered yak strategichnij placdarm yak dzherelo postachannya produktami harchuvannya O Golovanov podaye svidchennya sho specialni pidrozdili francuzkoyi armiyi zajmalisya rozviduvalnoyu robotoyu v Ukrayini sposterigali za peresuvannyam vijsk za robotami u fortechnih sporudah vlashtovuvali diversiyi Odnim z takih diversijnih aktiv bula vlashtovana grandiozna pozhezha u Kiyevi na Podoli u lipni 1811 roku vnaslidok chogo zgorilo 2 tisyachi budivel Vrahovuyuchi neminuchist vijni z Napoleonom bulo virisheno zrobiti kompleks oboronnih zahodiv I pershochergovimi zahodami z pidgotovki mista do oboroni buli zahodi z ukriplennya Kiyevo Pecherskoyi forteci Takozh podayutsya vidomosti pro formuvannya po vsij guberniyi opolchennya kozackih polkiv dlya vidpravki u diyuchu armiyu pro zibrannya koshtiv monastiryami na potrebi frontu 9 pudiv 33 funti sribla i 3 5 funta zolota Kiyani zibrali 4710 karbovanciv na formuvannya ukrayinskogo kozackogo vijska Yedinim posibnikom de vijna 1812 roku nazvana Vitchiznyanoyu viyavivsya Kurs ukrayinskoyi istoriyi avtorom yakoyi ye Volodimir Josipovich Borisenko Cej kurs priznachenij dlya studentiv vishih navchalnih zakladiv mistit avtorsku koncepciyu istoriyi Ukrayini Tut maye misce svoyeridnij ukrayinocentrizm sho predstavlyaye Ukrayinu cilisnim sub yektom istorichnogo procesu Tak V Borisenko pishe sho v protiborstvi z Rosiyeyu francuzkij uryad vazhlive misce vidvodiv Ukrayini Zavdyaki diyalnosti Ivana Mazepi Pilipa Orlika ta jogo odnodumciv Napoleon i jogo prihilniki vvazhali Ukrayinu derzhavoyu yaka potrapila v zalezhnist vid Moskvi i de neodminno povinni buli isnuvati antirosijski sili Govoryachi pro plani Napoleona shodo Ukrayini V Borisenko absolyutno spravedlivo zaznachaye sho chitkogo planu povoyennogo ustroyu krayu u francuziv ne bulo a isnuvali lishe zagalni proekti Vodnochas vchenij stverdzhuye Ukrayina rozglyadalasya francuzkim komanduvannyam yak nadijnij placdarm nastupu na Rosiyu z pivdnya 2 C 388 Na dokaz ciyeyi tezi na nastupnih storinkah svoyeyi roboti vin rozpovidaye pro tri sprobi francuzkih vijsk zahopiti Ukrayinu v lipni veresni i zhovtni 1812 r I shorazu natrapivshi na opir ohoplenih patriotichnim porivom kozakiv i opolchenciv vorog zmushenij buv vidstupati Tilki pislya bitvi pid Maloyaroslavcem 24 zhovtnya 12 zhovtnya za starim stilem plani Napoleona shodo Ukrayini ostatochno zaznali krahu Naslidki vijni V Borisenko bachit u tomu sho naselennya perekonalosya u vidsutnosti v carskogo uryadu namiriv vidnoviti avtonomiyu krayu povernuti starshini kozactvu ta mishanstvu skasovani prava i privileyi Sered ukrayinskoyi inteligenciyi zarodzhuyetsya ideya neobhidnosti borotbi za zminu isnuyuchih poryadkiv Sho zh stosuyetsya vzhivannya viznachennya Vitchiznyana stosovno do vijni 1812 roku to V Borisenko shvidshe za vse prosto pishov za tradiciyeyu sho zatverdilasya v ukrayinskij istoriografiyi za poperedni desyatilittya CikaveNa yutub kanali hrendyabliki isnuye rozsliduvannya Napoleon nikoli ne napadav na Rosiyu Div takozhUkrayinski polki 1812 roku Yelisavetgradskij 3 j gusarskij polkPrimitkivon Clausewitz Carl 1996 The Russian campaign of 1812 Transaction Publishers Introduction by Gerard Chaliand VII ISBN 1 4128 0599 6 Christian Wilhelm von Faber du Faur Campagne de Russie 1812 d apres le journal illustre d un temoin oculaire editions Flammarion 1812 P 313 Eugene Labaume Relation circonstanciee de la Campagne de Russie en 1812 editions Panckoucke Magimel 1815 P 453 454 Riehn p 50 The Wordsworth Pocket Encyclopedia p 17 Hertfordshire 1993 Zamoyski page 536 Bogdanovich History of Patriotic War 1812 Spt 1859 1860 Appendix pp 492 503 Beskrovnyj L G Nekotorye voprosy istorii Otechestvennoj vojny 1812 goda Voprosy istorii 1962 10 S 50 60 Esdaile Charles Napoleon s Wars An International History 1803 1815 London New York etc Penguin 2009 Ebook edition 13290 p ISBN 978 1 101 46437 3 Laviss E Rambo A Istoriya XIX veka T 2 1800 1815 S 154 155 Sudanov G 1812 Vsyo bylo ne tak VikiChtenie 10 22 iyunya 1812 goda Napoleon oficialno obyavil Rossii vojnu i sdelano eto bylo cherez francuzskogo posla v Sankt Peterburge markiza Zhaka Aleksandra Bernara de Loristona vruchivshego upravlyayushemu Ministerstva inostrannyh del Rossii A N Saltykovu nadlezhashuyu notu V note Loristona govorilos Moya missiya okonchilas poskolku prosba knyazya Kurakina o vydache emu pasportov oznachala razryv i ego imperatorskoe i korolevskoe velichestvo s etogo vremeni schitaet sebya v sostoyanii vojny s Rossiej Otechestvennaya vojna 1812 goda Vikiteka 11 iyunya vecherom navedeny byli mosty u mst Ponemun 3 v vyshe Kovny a 12 iyunya Napoleonovskie vojska vstupili v predely Rossii bez predvaritelnogo obyavleniya vojny Otechestvennaya vojna 1812 goda Enciklopediya Pod red V M Bezotosnogo M ROSSPEN 2004 S 7 824 Helmert Usczek Europaische Befreiungskriege 1808 bis 1814 15 Berlin 1986 ROSSIYaN BOMBIT OT ETOGO VIDEO MIF O NAShESTVII NAPOLEONA NA ROSSIYu VELIChAJShAYa LOZh V ISTORII LiteraturaVladimir Beshanov Shestdesyat srazhenij Napoleona Minsk Harvest 2000 511 s ros V J Borisenko Kurs ukrayinskoyi istoriyi z najdavnishih chasiv do HH st navch posib dlya stud vish zakl osviti V J Borisenko Vid 2 ge Kiyiv Libid 1998 617 s O Golovanov Inzhenerna pidgotovka mista Kiyeva do oboroni naperedodni ta pid chas vijni 1812 roku Kiyivska starovina 2000 4 S 23 32 O Zaharchuk Ukrayina v planah Napoleona Bonaparta Kiyivska starovina 1995 3 S 73 78 Karl fon Klauzevic 1812 god Perevod s nemeckogo A K Rachinskogo M P Protasova pod redakciej komdivov A A Svechina S M Belickogo Moskva Gosvoenizdat 1937 274 s ros Arman de Kolenkur Memuary Pohod Napoleona v Rossiyu Tallin Moskva Skif Aleks 1994 464 s ros Evgenij Tarle Nashestvie Napoleona na Rossiyu Moskva OGIZ 1943 364 s ros P G Usenko Vijna 1812 r Enciklopediya istoriyi Ukrayini u 10 t redkol V A Smolij golova ta in Institut istoriyi Ukrayini NAN Ukrayini K Naukova dumka 2003 T 1 A V S 536 ISBN 966 00 0734 5 Devid Chandler Voennye kampanii Napoleona Triumf i tragediya zavoevatelya Moskva Centrpoligraf 1999 693 s ros Paul Britten Austin 1812 Napoleon s Invasion of Russia Greenhill Books 2000 angl PosilannyaVikishovishe maye multimedijni dani za temoyu Francuzko rosijska vijna 1812 Istoriya Ukrayini chastina druga Glava 1 Politichne stanovishe ukrayinskih zemel u skladi Rosijskoyi derzhavi Ukrayinski zemli naprikinci XVIII u pershij polovini XIX stolittya ta yih administrativnij ustrij Chiselnist naselennya ellib org ua Procitovano 1 serpnya 2020 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite web title Shablon Cite web cite web a Obslugovuvannya CS1 Storinki z parametrom url status ale bez parametra archive url posilannya Ukrayinci v 1812 roci M Stiranka Apoteoza shovinizmu i imperiyalizmu 1962