Радя́нсько-украї́нська війна́, більшови́цько-украї́нська війна́ — збройний конфлікт між Радянською Росією та Українською Народною Республікою (УНР) в 1917—1921 роках за контроль над українськими землями, колишніми південно-західними губерніями Російської імперії. Складова частина української революції. Формально була війною між прихильниками незалежної України зі столицею в Києві (УНР) і більшовицької маріонеткової держави — Української Соціалістичної Радянської Республіки (до 1919 відомої як Українська Народна Республіка Рад) зі столицею в Харкові. Призвела до значних втрат у тогочасному українському суспільстві. Закінчилася поразкою УНР, більшовицькою окупацією України і входженням УСРР до складу Радянського Союзу в 1922 році.
Радянсько-українська війна 1917—1921 | ||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Наступ радянських військ на захід (1918–1919) Військові окупації Радянським Союзом | ||||||||
![]() Війська УНР у Києві, березень 1918 | ||||||||
| ||||||||
Сторони | ||||||||
![]() ![]() ![]() | ![]() ![]() | ![]() |
Перша війна
Перша радянсько-українська війна | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
Російсько-українські війни | |||||||
| |||||||
Сторони | |||||||
![]() | ![]() ![]() | ||||||
Командувачі | |||||||
Павло Скоропадський Микола Шинкар | Володимир Овсієнко Михайло Муравйов | ||||||
Військові сили | |||||||
невідомо | 30 000 вояків |
Передумови
7 (20) листопада 1917 року Українська Центральна Рада проголосила ІІІ Універсалом створення автономної Української Народної Республіки зі столицею в Києві. УНР наполягала на утворенні федеративного уряду в Росії з представників усіх територій, що самовизначилися. Невдала спроба більшовиків змінити владу в Україні шляхом переобрання Української Центральної Ради (див. Всеукраїнський з'їзд рад селянських, робітничих і солдатських депутатів 1917) викликала роздратування російського уряду — більшовицької Ради народних комісарів, тому вона вирішила захопити владу в Україні шляхом збройного повстання в Києві.
Проте, в ніч з 29 листопада (11 грудня) на 30 листопада (12 грудня) 1917 року українські війська, лояльні до Центральної Ради, придушили повстання, а заколотників вислали ешелонами за межі України. 2-го гвардійського корпусу під проводом Євгенії Бош, що їхали з фронту на захоплення Києва, були роззброєні 1-м українським корпусом Павла Скоропадського біля Жмеринки і відправлені до Росії. 30 листопада (12 грудня) 1917 року спалахнуло більшовицьке повстання в Одесі, яке так само закінчилося поразкою більшовиків.
4 (17) грудня 1917 року Рада народних комісарів Росії надіслала ультиматум Українській Центральній Раді за підписами Володимира Леніна і Лева Троцького. Більшовики вимагали легалізувати більшовицькі військові загони в Україні й припинити їх роззброєння. Зазначалося, що в разі невиконання вимог російський радянський уряд вважатиме Центральну Раду в стані відкритої війни проти нього. 5 (18) грудня 1917 року, не дочекавшись відповіді від українського уряду, Рада народних комісарів Росії постановила вважати Українську Центральну Раду своїм ворогом. Головнокомандувачем радянських військ проти України було призначено Володимира Овсієнка. З грудня того ж року біля північно-східних кордонів Української Народної Республіки стали концентруватися .
7 (20) грудня Українська Центральна Рада відправила відповідь Раді народних комісарів за підписом Володимира Винниченка та Симона Петлюри, якою відхилила ультиматум. Розпочалася більшовицько-українська війна. Війська Радянської Української Народної Республіки та Радянської Росії концентрувалися в Харкові, у районі Гомеля і під Брянськом. Вони нараховували 160 тисяч вояків [] і складалися з частин регулярної Російської імператорської армії, червоногвардійських загонів із Росії та України, загонів балтійських моряків. Вище політичне керівництво військом здійснював більшовик Володимир Овсієнко, а воєнне — есер Михайло Муравйов. Тактика більшовиків полягала в просуванні лініями залізниць і встановленні контролю над великими промисловими й транспортними центрами. Ради розраховували на допомогу робітничих загонів у цих містах.
Воєнні сили УНР складали добровольчі формування Вільного козацтва та Російської імператорської армії. За кількістю війська УНР не поступалися , але були розпорошені по Україні, тоді як більшовики діяли на головних стратегічних напрямках.
Наступ більшовиків
8 (21) грудня 1917 більшовицькі червоногвардійські загони під проводом Володимира Антонова-Овсієнка вступили до Харкова. В ніч на 9 (22) грудня вони заволоділи містом. 12 (25) грудня 1917 року, за сприяння Ради народних комісарів Росії, більшовики провели в місті Всеукраїнський з'їзд Рад, на якому проголосили створення Радянської УНР зі столицею Харкові. Українська Народна Республіка на чолі з Центральною Радою визнавалася нелегітимною. 17 (30) грудня 1917 року Центральний виконавчий комітет радянської УНР проголосив маніфест про скинення влади Української Центральної Ради і Генерального секретаріату. Наявність в Україні двох центрів влади — київського національного і харківського радянського — дала змогу російським більшовикам формально залишатись осторонь війни, представивши її як внутрішній конфлікт.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODRMemhtTHlWRU1DVTVRU1ZFTUNWQ05TVkVNU1U0TUNWRU1TVTVOaVZFTUNWQ01pVkVNQ1ZDUkNWRU1DVkNPQ1ZFTUNWQ1FTVkVNQ1ZDT0Y4bFJEQWxPVUVsUkRBbE9VWWxNamdsUkRBbFFqRWxNamtsUkRBbFFUTXVhbkJuTHpRd01IQjRMU1ZFTUNVNVFTVkVNQ1ZDTlNWRU1TVTRNQ1ZFTVNVNU5pVkVNQ1ZDTWlWRU1DVkNSQ1ZFTUNWQ09DVkVNQ1ZDUVNWRU1DVkNPRjhsUkRBbE9VRWxSREFsT1VZbE1qZ2xSREFsUWpFbE1qa2xSREFsUVRNdWFuQm4uanBn.jpg)
24-25 грудня відбувся бій за станцію Лозова, тоді ж повстали юнаки Чугуївської школи
25 грудня 1917 (7 січня 1918) року 30-тисячна російська армія чотирма групами вирушила з Гомеля і Брянська в Україну в напрямах Чернігів-Бахмач, Глухів-Конотоп, Харків-Полтава-Лозова. Одночасно у містах Лівобережжя було підготовлене повстання місцевих більшовицьких груп, при чому більшовицькою пропагандою було деморалізовано деякі українські гарнізони.
26 грудня більшовики захопили Харків і, наступаючи звідти, також Лозову, Катеринослав (9.01.1918), Олександрівськ (15.01.), Полтаву (20.01.). Брянська група захопила Глухів (19.01.) і Конотоп (16.01.) В середині січня розпочалися бої українських частин з силами 7-ї червоної армії, що розгорнула наступ від Жмеринки на Браїлів і Вінницю та зайняли Ямпільський повіт. 17 (4) січня червоні ради депутатів взяли владу в місті Лебедин та Старобільську. За допомогою червоногвардійського загону встановлена радянська влада в Верхньодніпровську; червоногвардійські загони, що прибули з РСФРР, вступили в Борзну. В ніч на 18 (5) січня 6 ешелонів революціонізованих частин 2-го Гвардійського корпусу 7-ї армії зайняли Браїлів.
Одночасно група М. Муравйова, наступаючи з Полтави, захопила Ромодан, а звідти на північ — Бахмач (27.01), де після триденного бою з українськими військами з'єдналися російські групи, які під командуванням Муравйова почали наступ на Київ. Українська Центральна Рада для захисту столиці вислала військові частини, сформовані з добровольців, на Полтаву і Бахмач.
14 (27) січня 1918 року в Одесі та Миколаєві спалахнули більшовицькі повстання.
16 (29) січня 1918 року відбувся бій під Крутами в якому Студентський Курінь з 300 бійців був розбитий 4-тисячним більшовицьким загоном. Незважаючи на таку перевагу, муравйовці втратили 350 вояків, після чого 50 студентів-добровольців, взятих у полон, було розстріляно. Того ж дня в Києві спалахнуло більшовицьке повстання робітників на заводі «Арсенал». 23 січня (4 лютого) 1918 року його придушили вояки куреня Січових Стрільців та Вільного Козацтва. Перед лицем більшовицької загрози 2 лютого 1918 року УЦР і її уряд перебрались з Києва до Вінниці. Наступ російських червоногвардійців з Бахмача і Лубен на Київ тривав, і 08.02 український уряд залишив столицю. 26 січня (8 лютого) 1918 року більшовицькі війська під командуванням Муравйова захопили Київ, столицю УНР. Три дні в місті тривав терор, спрямований проти антибільшовицьких сил.
З Києва більшовицьке військо почало похід на Правобережжя, зводячи бої з частинами Вільного Козацтва. На Волині колишній російській 7 армії, яка переважно складалась з більшовиків, вдалося захопити Проскурів, Жмеринку, Козятин, Бердичів, Рівне й Шепетівку, а загони Української Центральної Ради обороняли позиції на лінії Житомир-Коростень-Сарни.
Український контрнаступ
Після укладення Берестейського миру (9 лютого 1918) і домовленості з німецьким і австрійським урядами про звільнення України від більшовицької окупації, українські частини під проводом генерала К. Прісовського і С. Петлюри, разом з німецькими (з 24.02.1918) і австрійськими (з 27.02) частинами повели успішні бої на Правобережжі під Житомиром, Бердичевом, Козятином, Бучею і 01.03.1918 звільнили Київ. Вночі з 21 на 22 лютого 1918 Звенигородський кіш Юрка Тютюнника розбив переважаючі сили більшовиків на станції Бобринська.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWlMMkkwTDFKMWMzTnBZVEU1TVRndWNHNW5Mek13TUhCNExWSjFjM05wWVRFNU1UZ3VjRzVuLnBuZw==.png)
Упродовж березня-квітня німецькі і австрійські війська звільнили Лівобережну Україну, а військові загони отамана П. Болбочана і В. Сікевича — Крим і Донеччину. Переляканий німецьким наступом, В. Ленін доручив 14.03.1918 своєму представникові в Україні С. Орджонікідзе удавано українізувати російські загони В. Антонова і Муравйова, однак і цей маневр не мав успіху. У той час бої відбувалися за залізничні вузли, а просування військових частин здійснювалося панцерниками залізничними коліями. Тим часом радянська Росія змушена була визнати умови Берестейського миру і згодом, 12.06.1918, підписала з Українською Державою прелімінарний мир.
Друга війна
Друга радянсько-українська війна | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
Російсько-українські війни | |||||||
| |||||||
Сторони | |||||||
![]() | ![]() ![]() | ||||||
Командувачі | |||||||
Симон Петлюра |
Початок війни
Друга фаза радянсько-української війни розпочалася під час антигетьманського повстання, очолюваного Директорією УНР. 17 листопада 1918 у Москві створено Тимчасовий Робітничо-Селянський Уряд України, який з допомогою частин Червоної армії на чолі з В. Антоновим-Овсієнко, Й. Сталіном і В. Затонським, без оголошення війни, у грудні 1918 почав з Курська наступ на Україну. В ніч на 18 листопада 1918 з Чернігівщини повідомили про оволодіння більшовиками Глухівським повітом. 19 листопада радянські війська оволоділи Ямполем та хутором Михайлівським, стискають кільце навколо Глухова; 20 листопада — до станції Коренєво (нині Курська область РФ). 26 листопада почався наступ авангарду радянських частин у напрямку Мозир-Калинковичі. 7 грудня кордонна варта і гетьманські сили полишили Новгород-Сіверський, переїхавши до Городні. 21 грудня радянські частини Окремої групи військ Курського напряму зайняли міста Рильськ, Коренєве, Пушкарну і Суджу та ряд інших населених пунктів, де до того були українські війська.
Проти цієї агресії Директорія вислала радянському урядові ноти протесту (31.12.1918, 3, 4 і 9.1.1919). 5 січня 1919 з Москви надійшла нота народного комісара закордонних справ РСФРР Г.Чичеріна у відповідь на радіотелеграми уряду УНР від 31 грудня, 3 — 4 січня. У ній стверджувалося, що військ РСФРР в Україні немає, а проти Директорії воює армія «українського радянського уряду, який є цілком незалежний». Під час війни на окупованій ними українській території більшовики створили маріонетковий радянський уряд УСРР. Голова Ради народних комісарів РСФРР Володимир Ленін зазначав, що створення місцевих радянських урядів на окупованих територіях національних республік «забирає можливість в шовіністів України, Литви, Латвії, Естляндії розглядати рух наших частин, як окупацію». Після Директорія 16.1.1919 оголосила війну радянській Росії. На той час українські військові сили складалися з регулярних формацій: Корпус Січових Стрільців, Запорізький корпус, а також з недисциплінованих повстанських загонів, якими командували отамани (М. Григоріїв, Ангел, Зелений та ін.), які часто переходили на бік більшовиків. Впродовж грудня 1918 — січня 1919 більшовицькі війська, за співпраці деяких отаманів, зайняли Лівобережжя, а 5.2.1919 підійшли до Києва, і український уряд знову був примушений залишити столицю. У лютому 1919 більшовики повели подвійний наступ: на півночі по лінії Мозир-Коростень, Лунинець-Сарни-Рівне, намагаючись відтягти відділи Армії УНР від УГА, і на півдні з району Кременчук-Катеринослав через Знам'янку на Бірзулу-Жмеринку, з метою ізолювати українські військові частини від десанту Антанти. На цьому відтинку Армія УНР зазнала поразки, бо в певний момент отаман М. Григоріїв, незадоволений поступливістю Директорії супроти Антанти, перейшов на більшовицький бік. Третя більшовицька група повела наступ з Києва в напрямі Бердичів-Козятин-Жмеринка, щоб не допустити з'єднання між північними і південними частинами Армії УНР.
Бої на Правобережжі (березень-липень 1919)
У березні 1919 військо УНР перейшло в контрнаступ, завдаючи відчутних ударів більшовикам у районі Бердичів-Козятин-Житомир і підступаючи аж під Київ. Цей стратегічний маневр Армії УНР унеможливлював спробу більшовиків прорватися через Румунію на Угорщину для допомоги військовим частинам Бели Куна, які захопили владу в Угорщині. У квітні 1919 більшовики скористалися з відходу військ Антанти, щоб наступом на сер. відтинку на Жмеринку відтяти українську південну групу від решти Армії УНР; через непослух отамана О. Волоха ця група мусила 16.4.1919 перейти Дністер, де румуни її роззброїли, і тільки пізніше через Галичину дістатися на Волинь. У руках української влади залишилася значно звужена територія і смуга, завширшки 40-50 км на південно-західній Волині в районі Дубного-Бродів.
Спроба перевороту отамана В. Оскілка (19. 4. 1919) ослабила також північний антибільшовицький фронт на Волині. Тоді ж у настроях населення з'явилися певні зміни. Антиукраїнська політика радянського уряду УРСР та жорстокі реквізиції більшовицького війська викликали обурення серед селян, які поповнювали лави повстанців, вороже наставлених до більшовицької влади. За таких обставин навіть антирадянська незалежна УСДРП створила свій революційний комітет, яким збройно виступила проти російських більшовиків.
У травні 1919 більшовики скористалися з наступу поляків у районі Луцька, (чим була ослаблена Північна група Армії УНР), щоб наступом з півночі й південного сходу захопити Рівне, Шепетівку, Проскурів, Кам'янець-Подільський. За таких обставин Армія УНР, уклавши перемир'я з поляками (24.5.1919), реорганізувалася у складі 4 військових груп: Січових Стрільців, Запорізьку, Волинську й Південно-Східну, охоплюючи разом близько 15 000 бійців і на початку червня зручним наступом витиснула більшовиків з південно-західного Поділля, звільнивши Кам'янець-Подільський, який став тимчасовим осередком українського уряду. В кінці червня — на початку липня більшовики знову здобули втрачену територію, захопивши Проскурів (5.7.1919) і підійшовши до Кам'янця. Однак в середині липня, зміцнившись повстанським загоном Ю. Тютюнника (рештки загону Григор'єва), що пробився крізь зону, контрольовану більшовиками, Армія УНР відтиснула більшовиків за лінію Городок — Ярмолинці — Шаргород — Дунаївці — Нова Ушиця — Вапнярка.
18 липня 1919 в Кам'янець-Подільський до урядового центру УНР прибули для переговорів щодо продовження бойових дій на більшовицькому фронті члени Головного повстанського штабу України Ю.Мазуренко, З.Малолітко, А.Пісоцький, Сердюк, Я.Діяченко, О.Щадилов. [1]
Контрнаступ об'єднаного війська УНР і ЗУНР
Після переходу УГА за Збруч (16-17. 7. 1919) командування Української Галицької армії на чолі з Мироном Тарнавським розробляє три варіанти подальших дій:
- відновити бойові дії з метою визволення Галичини;
- взяти участь у наступі на Київ;
- відступити до Одеси, Миколаєва, Херсона, налагоджуючи зв'язок з Заходом, та повернути з Італії військовополонених галичан. Над цим в Італії працювала місія УНР під проводом О.Севрюка — проводив переговори про сформування в таборі Кассіно чотирьох дивізій по 12 тисяч стрільців кожна.
В другій половині липня відбувалися бої об'єднаних українських армій за стратегічну ініціативу на протибільшовицькому фронті. Здобуття українськими частинами Могилева, Чорного Острова, Проскурова надало можливість планування з цього плацдарму для розгортання наступу на Київ.
У серпні 1919 почався спільний похід Армій УНР і УГА проти більшовиків під командуванням генерала М. Юнакова і В. Курмановича. Об'єднані армії в числі 85 000 бійців і близько 15 000 українських повстанців наступали на Київ й Одесу. Бої за Вапнярку відбулися на залізничній станції Вапнярка 26—27 липня 1919 і закінчився перемогою 3-ї дивізії армії УНР, під командуванням полковника Олександра Удовиченка. За вдало проведену операцію 3-я дивізія була офіційно удостоєна назви «Залізна».
30 липня в Кам'янці-Подільському відбулася нарада керівництва УНР і ЗУНР за участю місій Франції, Англії і США, яка розглянула остаточний план операції об'єднаних українських армій у напрямі на Київ і Одесу. Головний отаман доповів також про план ліквідації більшовицької влади в Україні, виклав вимоги до Антанти щодо озброєння і обмундирування 500-тисячної української армії. Він просив місії переконати Ю.Пілсудського у необхідності нового виступу проти більшовиків. Цього ж дня Головнокомандувач УГА М.Тарнавський у наказі закликав вояків Галицької армії: «Вирвати матір українських міст — столицю Київ, а звідти рушити переможно на галицьку столицю — Львів». На вечір того дня об'єднаними українськими арміями взято Проскурів, червоні війська залишили його після запеклих боїв.
Українські сили після завзятих боїв на Подільському відтинку зайняли Вінницю (12.8), Хмельник, Янів, Калинівку, Старокостянтинів (14.8), згодом Бердичів (19.8), Житомир (21.8), і 31.8 українські частини сер. відтинку увійшли у Київ. Однак, у той самий час до Києва увійшла і Добровольча Армія А. Денікіна. Щоб не допустити до конфлікту з ними українські частини залишили Київ.
1 вересня 1919 року у Варшаві військова делегація УНР на чолі з полковником Петром Ліпком (сотники Петро Мшанецький, Василь Руцький, Остап Луцький, Семен Магаляс) підписала договір про перемир'я з Польщею терміном на 1 місяць, який потім передбачалося подовжувати за бажанням сторін. Демаркаційна лінія встановлювалась по р. Збруч -Заслав-Олевськ-Мозир. Між річками Жванчик та Збруч утворювалася нейтральна зона. [2]
9 вересня 1919 частини української армії, що вели наступ проти червоних військ у напрямі на Одесу, захопили Бірзулу.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWtMMlE1THlWRU1DVkJNU1ZFTUNWQ01pVkVNU1U1TmlWRU1TVTRNaVZFTUNWQ1JTVkVNQ1ZDTWlWRU1DVkNPQ1ZFTUNWQ09WOGxSREFsUWtNbFJEQWxRamdsUkRFbE9EQmZKVVF3SlVKRUpVUXdKVUl3WHlWRU1DVkJNeVZFTUNWQ1FTVkVNU1U0TUNWRU1DVkNNQ1ZFTVNVNU55VkVNQ1ZDUkNWRU1TVTVOaVV5TVM1cWNHY3ZNakl3Y0hndEpVUXdKVUV4SlVRd0pVSXlKVVF4SlRrMkpVUXhKVGd5SlVRd0pVSkZKVVF3SlVJeUpVUXdKVUk0SlVRd0pVSTVYeVZFTUNWQ1F5VkVNQ1ZDT0NWRU1TVTRNRjhsUkRBbFFrUWxSREFsUWpCZkpVUXdKVUV6SlVRd0pVSkJKVVF4SlRnd0pVUXdKVUl3SlVReEpUazNKVVF3SlVKRUpVUXhKVGsySlRJeExtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
Із суперництва між українцями і денікінцями скористалися більшовики, які перекинули свою 14 армію з оточення в районі Катеринослав-Ольвіопіль через Сквиру до Житомира. Конфлікт з Денікіним був викликаний розбіжностями між командуванням УНР і УГА, ситуацію ще ускладнила епідемія тифу. УГА підписала сепаратну угоду з Денікіним (6 листопада 1919). У цей час радянські війська почали захоплювати Правобережжя, яке перед тим здебільшого було окуповане Денікіним, а на заході поляки окупували рештки території під владою УНР. 19 листопада війська Червоної армії оволоділи Бахмачем, наблизились до Ніжина і Конотопа, створюючи плацдарм для наступу на Київ. Армія й уряд УНР, опинившись в кінці листопада в оточенні більшовиків, поляків і денікінців, вирішили на нараді в Чорториї (4.12.1919) припинити регулярну військову дію, натомість продовжувати боротьбу партизанським способом у запіллі більшовиків і денікінців.
У союзі з Польщею (грудень 1919 — листопад 1920)
Польсько-радянська війна 1920 | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
Радянсько-українська війна 1917—1921 | |||||||
| |||||||
Сторони | |||||||
![]() | ![]() | ||||||
Командувачі | |||||||
Михайло Тухачевський | Юзеф Пілсудський |
Перший Зимовий похід
У Зимовому поході (6 грудня 1919 — 6 травня 1920) Армія УНР під проводом М. Омеляновича-Павленка оперувала в запіллі більшовиків на Єлисаветщині, з лютого 1920 за Дніпром на Золотонощині, де воювала з 14 радянською армією.
Радянсько-польська війна
Після підписання Варшавського договору (22 квітня 1920) почався польсько-український наступ на більшовиків. Польська армія і дві українські дивізії, а також армія, що повернулася з Зимового походу, почали наступ проти більшовиків. Уже 7 травня 1920 дивізія М. Безручка разом з польськими частинами увійшла до Києва (Київська операція війська польського). Однак ці початкові успіхи були перекреслені контрнаступом більшовицької армії С. Будьонного, який за червень-серпень здобув територію біля річки Збруч, і згодом зайняв велику частину Галичини і Волині та через Замостя прямував на Варшаву. Після розгрому більшовиків під Варшавою (15 вересня 1920) почався черговий наступ польсько-українських армій, які відтиснувши більшовицькі загони, дійшли на Поділлі до лінії Яруга (над Дністром) — Шаргород — Бар — Літин. Ці операції були припинені 18 жовтня 1920 р., коли польський уряд підписав запропоноване російською стороною перемир'я. Тоді Армія УНР в числі 23 000 бійців сама продовжувала боротьбу проти більшовицьких військ до 21 листопада 1920, коли під тиском переважаючих військ мусила перейти Збруч на територію польської держави, де була інтернована.
Спроби поновити боротьбу (листопад 1920 — 1920-ті)
Другий Зимовий похід
Останній збройний виступ добровольців з-поміж інтернованих у Польщі вояків УНР проти більшовиків, під командуванням генерала Ю. Тютюнника, відбувся в листопаді 1921. Завданням цього так званого Другого Зимового походу було рейдом підпілля проти більшовиків з метою скоординувати партизанські загони, дії яких мали викликати повалення радянського режиму в Україні. Організовані три групи: подільська (400 бійців), волинська (800 бійців) і бессарабська (до 300 бійців) перейшли радянський кордон і оперували на Правобережжі. Подільська група 25 жовтня перейшла через Збруч у районі Гусятина, пройшла з успішними боями Поділля і дійшла до с. Вахнівки на Київщині, звідки повернула через Волинь до польського кордону і перетнула його 29 листопада. Волинська група перетнула радянський кордон 4 листопада, 7 листопада захопила Коростень і дійшла до с. Леонівки на Київщині, але, не з'єднавшись із подільською групою, також подалася на Захід. Оточена кіннотою Г. Котовського, волинська група була розбита у бою під Малими Міньками (17 листопада), а 359 бійців, що потрапили до полону, були 21 листопада 1921 розстріляні під Базаром. 150 вояків із Волинської групи прорвались до польського кордону.
Партизанський опір
У кінці серпня 1920 року Всеукраїнська центральна комісія по боротьбі з дезертирством видала наказ про створення інституту п'яти та десятихатників, відповідальних за те, щоб в їхньому селі ніхто не мав контактів з повсталими загонами. За порядок на селі вони відповідали особистим життям та життям своєї родини.
Після невдалого завершення війни регулярними частинами армії УНР, до справи взялися партизанські загони. Ще кілька років велася, головним чином на Правобережжі, партизанська боротьба проти більшовицької влади. Командири повстанських загонів, які формально не підпорядковувалися українському військовому керівництву, яке на той час вже перебувало у екзилі, продовжували сподіватися на нове загальне військове зрушення, яке дозволить звільнити Україну з-під радянської окупації.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkZqTDFadmJIbGhYMkZpYjE5emJXVnlkQ1UyTUM1cWNHY3ZNalV3Y0hndFZtOXNlV0ZmWVdKdlgzTnRaWEowSlRZd0xtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
У цій боротьбі прославилися повстанці з Київської губернії (сьогодні землі Черкаської області), зусиллями яких на території Чигиринського повіту було створено українське державне утворення — Холодноярську Республіку, в якій діяли закони УНР.
У вересні 1922 року більшовики, агенти яких замаскувалися під представників уряду УНР, вийшли на контакт з отаманами Холодного Яру, що дало змогу нейтралізувати головний осередок опору та згодом повністю знищити холодноярських повстанців.
Постала 1920 року і Літківська республіка під керівництвом Трохима Короля.
Весною 1921 ЧК придушило опір формувань Степового-Блакитного.
У вересні-жовтні 1922 року, згідно з радянськими реляціями, ліквідовано Волинську повстанську армію. Заарештовано 900 членів: переважно учителів, кооператорів, агрономів.
Тоді ж, згідно з радянськими джерелами, в Київській губернії розгромлено збройні формування отаманів Галчевського і Левченка.
Зі звіту ГубЧК Кременчуцької губернії: «Шляхом ідеологічного розкладу ліквідовано збройне формування отамана Чорного Ворона. Члени формування явилися з повинною до органів радянської влади і добровільно здали зброю».
З тих же джерел: «Вересень — жовтень 1922 р. Повстанський селянський рух і кримінальний бандитизм посилилися в Київській губернії, де діяло 40 збройних формувань. У Катеринославській та Миколаївській губерніях переважав кримінальний бандитизм, а в інших губерніях — повстанський селянський рух, під проводом петлюрівських і махновських організацій. Багато з них мали зв'язки з антирадянськими центрами української еміграції за кордоном»[3].
9 вересня 1921 в с. Жаботин Черкаського повіту Кременчуцької губернії кавалерійським полком ліквідовано селянський повстанський загін. Отамани Петренко, Деркач і Череп разом зі своїми вояками добровільно здали зброю.
7 вересня 1923 року в Гайсинському районі Гайсинського округу Подільської губернії ліквідовано рештки повстанського загону Орлика.
12 червня 1925 було ліквідовано останнє (відповідно офіційних радянських джерел) українське повстанське військове угруповання на чолі з Марусею Бессарабовою, що діяло в Білоцерківському та Бердичівському округах Київської губернії.[]
Окремі загони українських повстанців боролися проти радянської влади до кінця 1920-х років. Зокрема, козаки під проводом отаманів та Степана Блажевських воювали до 1930 року, поки обидва брати не загинули від рук чекістів.
Див. також
Примітки
- Дата вступу радянських російських військ до Харкова
- Дата повної ліквідації Холодноярської Республіки
- Бойко О. Д. Перша війна Радянської Росії проти УНР 1917—1918 // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2011. — Т. 8 : Па — Прик. — С. 161. — .
- Савченко 2006. Глава первая. Первая война большевиков против Украинской Народной Республики (декабрь 1917 — февраль 1918)
- . Архів оригіналу за 21 грудня 2012. Процитовано 31 січня 2012.
- (Історія Українського війська: Книга в двох частинах. — Ч. 2. — (Репринт). — Львів: Видання І. Тиктора, 1936. — 568 с.).
- Ленин В. И. Полное собрание сочинений. — Т. 37. — С. 234(рос.)
- (PDF). Архів оригіналу (PDF) за 20 листопада 2015. Процитовано 2 листопада 2015.
- Гунчак Тарас. Україна: перша половина XX століття: Нариси політичної історії.— К.: Либідь, 1993.— С. 182.
- 15 лютого 1930 року, оточений більшовиками, загинув отаман Степан Блажевський
- http://www.ukrlife.org/main/evshan/kuli28.htm КОЛИ КУЛІ СПІВАЛИ Біографії отаманів Холодного Яру і Чорного лісу Брати Блажевські
Джерела та література
- Верстюк В. Ф. Громадянська війна в Україні 1917—1921 // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2004. — Т. 2 : Г — Д. — С. 213. — .
- Українсько-совєтська війна 1917—1921 рр. (Енциклопедія Українознавства)
- Хронологія подій. Україна у 1917—1920х. Початок російсько-совєтської окупації (за матеріалами Енциклопедії Українознавства)
- Мюнхен 1946;
- Тютюнник Ю. Зимовий похід 1919 — 22 pp. Коломия — К. 1923;
- Доценко О. Літопис Укр. Революції. Т. II, кн. 4 — 5, Л. 1923 — 24;
- Антонов-Овсеенко В. Записки о гражданской войне. т. І — IV, М. — Л. 1924 — 1933;
- Бош Е. Год борьбы. М. — Л. 1925;
- Базар. Збірник. Каліш 1932;
- Безручко М. Січові Стрільці в боротьбі за державність. Каліш 1932;
- Укр.-моск. війна 1920 р. в документах, т. І. В. 1933;
- Шандрук П. Укр. Армія в боротьбі з Московщиною (18. 10. — 21. 11. 1920). За Державність. Зб. 4, Каліш 1934;
- Рогозний Г. Базар. Чернівці 1934;
- Стефанів 3. Українські Збройні сили 1917 — 21 pp. т. І — III. Коломия 1934 — 35;
- Доценко О. Зимовий похід Армії УНР. В. 1935;
- Омелянович-Павленко М. Зимовий похід. Прага 1940;
- Лихолат А. Разгром националистической контрреволюции на Украине (1917 — 1922 гг.). М. 1954;
- Удовиченко О. Україна у війні за державність. Вінніпеґ 1954;
- Мірчук П. Укр.-моск. війна 1917 — 1919. Торонто 1957:
- Шанковський Л. Укр. Армія в боротьбі за державність (1917 — 1920). Мюнхен 1958;
- Нью-Йорк 1959;
- Гражданская война на Украине. т. І — II, К. 1967:
- Удовиченко О. Третя Залізна Дивізія. Нью-Йоок 1971;
- У 50річчя Зимового Походу УНР. Нью-Йорк 1973;
- La guerre polono-soviétique de 1919 — 1920. Institut d'Etudes Slaves. Париж 1975;
- Удовиченко О. Третя Залізна Дивізія, т. II. Рік 1920. Нью-Йорк 1982.
- (рос.) Савченко В. А. Двенадцать войн за Украину. — Харьков: Фолио, 2006.
- Інститут історії України
- Інститут історії України, 1919
Посилання
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Радянсько-українська війна (1917—1921) |
- О. Й. Щусь. ВІЙНА РСФРР І УНР 1917—1918 РР. // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2003. — Т. 1 : А — В. — С. 537. — .
- О. Й. Щусь. ВІЙНА РСФРР І УНР 1918—1919 РР. // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2003. — Т. 1 : А — В. — С. 538. — .
- Проект «Народна війна 1917—1932».
- Хто зібрав для Петлюри «петлюрівців»? Отаман і його армія
- Михайло Ковальчук (2013). Боротьба військових сил Центральної Ради з радянськими частинами на Південно-Західному фронті (грудень 1917 р.) (PDF). Військово-історичний альманах (укр.). Київ: Національний військово-історичний музей України. с. 9. Процитовано 28 січня 2018.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Radya nsko ukrayi nska vijna bilshovi cko ukrayi nska vijna zbrojnij konflikt mizh Radyanskoyu Rosiyeyu ta Ukrayinskoyu Narodnoyu Respublikoyu UNR v 1917 1921 rokah za kontrol nad ukrayinskimi zemlyami kolishnimi pivdenno zahidnimi guberniyami Rosijskoyi imperiyi Skladova chastina ukrayinskoyi revolyuciyi Formalno bula vijnoyu mizh prihilnikami nezalezhnoyi Ukrayini zi stoliceyu v Kiyevi UNR i bilshovickoyi marionetkovoyi derzhavi Ukrayinskoyi Socialistichnoyi Radyanskoyi Respubliki do 1919 vidomoyi yak Ukrayinska Narodna Respublika Rad zi stoliceyu v Harkovi Prizvela do znachnih vtrat u togochasnomu ukrayinskomu suspilstvi Zakinchilasya porazkoyu UNR bilshovickoyu okupaciyeyu Ukrayini i vhodzhennyam USRR do skladu Radyanskogo Soyuzu v 1922 roci Radyansko ukrayinska vijna 1917 1921Nastup radyanskih vijsk na zahid 1918 1919 Vijskovi okupaciyi Radyanskim SoyuzomVijska UNR u Kiyevi berezen 1918 Vijska UNR u Kiyevi berezen 1918Data 21 grudnya 1917 30 veresnya 1922Misce UkrayinaRezultat Peremoga bilshovikiv likvidaciya UNR stvorennya USRRStoroni UNR ZUNR Holodnoyarska Respublika RSFRR USRR Mahnovshina Zbrojni sili Pivdnya RosiyiPersha vijnaPersha radyansko ukrayinska vijnaRosijsko ukrayinski vijniData 21 grudnya 1917 12 chervnya 1918Misce UkrayinaRezultat Peremoga UNRStoroni UNR Nimecka imperiya Avstro Ugorshina Radyanska Rosiya UNRRKomanduvachiPavlo Skoropadskij Mikola Shinkar Volodimir Ovsiyenko Mihajlo MuravjovVijskovi silinevidomo amp amp amp amp amp amp amp amp amp amp 030000 amp amp amp amp 00 30 000 voyakivDokladnishe Persha radyansko ukrayinska vijna Peredumovi 7 20 listopada 1917 roku Ukrayinska Centralna Rada progolosila III Universalom stvorennya avtonomnoyi Ukrayinskoyi Narodnoyi Respubliki zi stoliceyu v Kiyevi UNR napolyagala na utvorenni federativnogo uryadu v Rosiyi z predstavnikiv usih teritorij sho samoviznachilisya Nevdala sproba bilshovikiv zminiti vladu v Ukrayini shlyahom pereobrannya Ukrayinskoyi Centralnoyi Radi div Vseukrayinskij z yizd rad selyanskih robitnichih i soldatskih deputativ 1917 viklikala rozdratuvannya rosijskogo uryadu bilshovickoyi Radi narodnih komisariv tomu vona virishila zahopiti vladu v Ukrayini shlyahom zbrojnogo povstannya v Kiyevi Prote v nich z 29 listopada 11 grudnya na 30 listopada 12 grudnya 1917 roku ukrayinski vijska loyalni do Centralnoyi Radi pridushili povstannya a zakolotnikiv vislali eshelonami za mezhi Ukrayini 2 go gvardijskogo korpusu pid provodom Yevgeniyi Bosh sho yihali z frontu na zahoplennya Kiyeva buli rozzbroyeni 1 m ukrayinskim korpusom Pavla Skoropadskogo bilya Zhmerinki i vidpravleni do Rosiyi 30 listopada 12 grudnya 1917 roku spalahnulo bilshovicke povstannya v Odesi yake tak samo zakinchilosya porazkoyu bilshovikiv 4 17 grudnya 1917 roku Rada narodnih komisariv Rosiyi nadislala ultimatum Ukrayinskij Centralnij Radi za pidpisami Volodimira Lenina i Leva Trockogo Bilshoviki vimagali legalizuvati bilshovicki vijskovi zagoni v Ukrayini j pripiniti yih rozzbroyennya Zaznachalosya sho v razi nevikonannya vimog rosijskij radyanskij uryad vvazhatime Centralnu Radu v stani vidkritoyi vijni proti nogo 5 18 grudnya 1917 roku ne dochekavshis vidpovidi vid ukrayinskogo uryadu Rada narodnih komisariv Rosiyi postanovila vvazhati Ukrayinsku Centralnu Radu svoyim vorogom Golovnokomanduvachem radyanskih vijsk proti Ukrayini bulo priznacheno Volodimira Ovsiyenka Z grudnya togo zh roku bilya pivnichno shidnih kordoniv Ukrayinskoyi Narodnoyi Respubliki stali koncentruvatisya 7 20 grudnya Ukrayinska Centralna Rada vidpravila vidpovid Radi narodnih komisariv za pidpisom Volodimira Vinnichenka ta Simona Petlyuri yakoyu vidhilila ultimatum Rozpochalasya bilshovicko ukrayinska vijna Vijska Radyanskoyi Ukrayinskoyi Narodnoyi Respubliki ta Radyanskoyi Rosiyi koncentruvalisya v Harkovi u rajoni Gomelya i pid Bryanskom Voni narahovuvali 160 tisyach voyakiv dzherelo i skladalisya z chastin regulyarnoyi Rosijskoyi imperatorskoyi armiyi chervonogvardijskih zagoniv iz Rosiyi ta Ukrayini zagoniv baltijskih moryakiv Vishe politichne kerivnictvo vijskom zdijsnyuvav bilshovik Volodimir Ovsiyenko a voyenne eser Mihajlo Muravjov Taktika bilshovikiv polyagala v prosuvanni liniyami zaliznic i vstanovlenni kontrolyu nad velikimi promislovimi j transportnimi centrami Radi rozrahovuvali na dopomogu robitnichih zagoniv u cih mistah Voyenni sili UNR skladali dobrovolchi formuvannya Vilnogo kozactva ta Rosijskoyi imperatorskoyi armiyi Za kilkistyu vijska UNR ne postupalisya ale buli rozporosheni po Ukrayini todi yak bilshoviki diyali na golovnih strategichnih napryamkah Nastup bilshovikiv Dokladnishe Vzyattya Kiyeva vijskami Muravjova 8 21 grudnya 1917 bilshovicki chervonogvardijski zagoni pid provodom Volodimira Antonova Ovsiyenka vstupili do Harkova V nich na 9 22 grudnya voni zavolodili mistom 12 25 grudnya 1917 roku za spriyannya Radi narodnih komisariv Rosiyi bilshoviki proveli v misti Vseukrayinskij z yizd Rad na yakomu progolosili stvorennya Radyanskoyi UNR zi stoliceyu Harkovi Ukrayinska Narodna Respublika na choli z Centralnoyu Radoyu viznavalasya nelegitimnoyu 17 30 grudnya 1917 roku Centralnij vikonavchij komitet radyanskoyi UNR progolosiv manifest pro skinennya vladi Ukrayinskoyi Centralnoyi Radi i Generalnogo sekretariatu Nayavnist v Ukrayini dvoh centriv vladi kiyivskogo nacionalnogo i harkivskogo radyanskogo dala zmogu rosijskim bilshovikam formalno zalishatis ostoron vijni predstavivshi yiyi yak vnutrishnij konflikt Kerivni diyachi KP b U dobi Vizvolnih zmagan Zliva napravo Oleksandr Hmelnickij Mojsej Ruhimovich Mojsej Granovskij Volodimir Yudovskij Kliment Voroshilov Volodimir Mesheryakov Mikola Podvojskij Anzhelika Balabanova Hristiyan Rakovskij Mikola Skripnik Volodimir Zatonskij 24 25 grudnya vidbuvsya bij za stanciyu Lozova todi zh povstali yunaki Chuguyivskoyi shkoli 25 grudnya 1917 7 sichnya 1918 roku 30 tisyachna rosijska armiya chotirma grupami virushila z Gomelya i Bryanska v Ukrayinu v napryamah Chernigiv Bahmach Gluhiv Konotop Harkiv Poltava Lozova Odnochasno u mistah Livoberezhzhya bulo pidgotovlene povstannya miscevih bilshovickih grup pri chomu bilshovickoyu propagandoyu bulo demoralizovano deyaki ukrayinski garnizoni 26 grudnya bilshoviki zahopili Harkiv i nastupayuchi zvidti takozh Lozovu Katerinoslav 9 01 1918 Oleksandrivsk 15 01 Poltavu 20 01 Bryanska grupa zahopila Gluhiv 19 01 i Konotop 16 01 V seredini sichnya rozpochalisya boyi ukrayinskih chastin z silami 7 yi chervonoyi armiyi sho rozgornula nastup vid Zhmerinki na Brayiliv i Vinnicyu ta zajnyali Yampilskij povit 17 4 sichnya chervoni radi deputativ vzyali vladu v misti Lebedin ta Starobilsku Za dopomogoyu chervonogvardijskogo zagonu vstanovlena radyanska vlada v Verhnodniprovsku chervonogvardijski zagoni sho pribuli z RSFRR vstupili v Borznu V nich na 18 5 sichnya 6 esheloniv revolyucionizovanih chastin 2 go Gvardijskogo korpusu 7 yi armiyi zajnyali Brayiliv Odnochasno grupa M Muravjova nastupayuchi z Poltavi zahopila Romodan a zvidti na pivnich Bahmach 27 01 de pislya tridennogo boyu z ukrayinskimi vijskami z yednalisya rosijski grupi yaki pid komanduvannyam Muravjova pochali nastup na Kiyiv Ukrayinska Centralna Rada dlya zahistu stolici vislala vijskovi chastini sformovani z dobrovolciv na Poltavu i Bahmach 14 27 sichnya 1918 roku v Odesi ta Mikolayevi spalahnuli bilshovicki povstannya 16 29 sichnya 1918 roku vidbuvsya bij pid Krutami v yakomu Studentskij Kurin z 300 bijciv buv rozbitij 4 tisyachnim bilshovickim zagonom Nezvazhayuchi na taku perevagu muravjovci vtratili 350 voyakiv pislya chogo 50 studentiv dobrovolciv vzyatih u polon bulo rozstrilyano Togo zh dnya v Kiyevi spalahnulo bilshovicke povstannya robitnikiv na zavodi Arsenal 23 sichnya 4 lyutogo 1918 roku jogo pridushili voyaki kurenya Sichovih Strilciv ta Vilnogo Kozactva Pered licem bilshovickoyi zagrozi 2 lyutogo 1918 roku UCR i yiyi uryad perebralis z Kiyeva do Vinnici Nastup rosijskih chervonogvardijciv z Bahmacha i Luben na Kiyiv trivav i 08 02 ukrayinskij uryad zalishiv stolicyu 26 sichnya 8 lyutogo 1918 roku bilshovicki vijska pid komanduvannyam Muravjova zahopili Kiyiv stolicyu UNR Tri dni v misti trivav teror spryamovanij proti antibilshovickih sil Z Kiyeva bilshovicke vijsko pochalo pohid na Pravoberezhzhya zvodyachi boyi z chastinami Vilnogo Kozactva Na Volini kolishnij rosijskij 7 armiyi yaka perevazhno skladalas z bilshovikiv vdalosya zahopiti Proskuriv Zhmerinku Kozyatin Berdichiv Rivne j Shepetivku a zagoni Ukrayinskoyi Centralnoyi Radi oboronyali poziciyi na liniyi Zhitomir Korosten Sarni Ukrayinskij kontrnastup Pislya ukladennya Berestejskogo miru 9 lyutogo 1918 i domovlenosti z nimeckim i avstrijskim uryadami pro zvilnennya Ukrayini vid bilshovickoyi okupaciyi ukrayinski chastini pid provodom generala K Prisovskogo i S Petlyuri razom z nimeckimi z 24 02 1918 i avstrijskimi z 27 02 chastinami poveli uspishni boyi na Pravoberezhzhi pid Zhitomirom Berdichevom Kozyatinom Bucheyu i 01 03 1918 zvilnili Kiyiv Vnochi z 21 na 22 lyutogo 1918 Zvenigorodskij kish Yurka Tyutyunnika rozbiv perevazhayuchi sili bilshovikiv na stanciyi Bobrinska Situaciya u kolishnij Rosijskij imperiyi u veresni 1918 roku Uprodovzh bereznya kvitnya nimecki i avstrijski vijska zvilnili Livoberezhnu Ukrayinu a vijskovi zagoni otamana P Bolbochana i V Sikevicha Krim i Donechchinu Perelyakanij nimeckim nastupom V Lenin doruchiv 14 03 1918 svoyemu predstavnikovi v Ukrayini S Ordzhonikidze udavano ukrayinizuvati rosijski zagoni V Antonova i Muravjova odnak i cej manevr ne mav uspihu U toj chas boyi vidbuvalisya za zaliznichni vuzli a prosuvannya vijskovih chastin zdijsnyuvalosya pancernikami zaliznichnimi koliyami Tim chasom radyanska Rosiya zmushena bula viznati umovi Berestejskogo miru i zgodom 12 06 1918 pidpisala z Ukrayinskoyu Derzhavoyu preliminarnij mir Druga vijnaDruga radyansko ukrayinska vijnaRosijsko ukrayinski vijniData 17 listopada 1918 25 kvitnya 1920Misce UkrayinaRezultat Porazka UNRStoroniUNR USRR RRFSRKomanduvachiSimon PetlyuraPochatok vijni Dokladnishe Radyanske vtorgnennya v Ukrayinu 1919 Druga faza radyansko ukrayinskoyi vijni rozpochalasya pid chas antigetmanskogo povstannya ocholyuvanogo Direktoriyeyu UNR 17 listopada 1918 u Moskvi stvoreno Timchasovij Robitnicho Selyanskij Uryad Ukrayini yakij z dopomogoyu chastin Chervonoyi armiyi na choli z V Antonovim Ovsiyenko J Stalinom i V Zatonskim bez ogoloshennya vijni u grudni 1918 pochav z Kurska nastup na Ukrayinu V nich na 18 listopada 1918 z Chernigivshini povidomili pro ovolodinnya bilshovikami Gluhivskim povitom 19 listopada radyanski vijska ovolodili Yampolem ta hutorom Mihajlivskim stiskayut kilce navkolo Gluhova 20 listopada do stanciyi Korenyevo nini Kurska oblast RF 26 listopada pochavsya nastup avangardu radyanskih chastin u napryamku Mozir Kalinkovichi 7 grudnya kordonna varta i getmanski sili polishili Novgorod Siverskij pereyihavshi do Gorodni 21 grudnya radyanski chastini Okremoyi grupi vijsk Kurskogo napryamu zajnyali mista Rilsk Korenyeve Pushkarnu i Sudzhu ta ryad inshih naselenih punktiv de do togo buli ukrayinski vijska Proti ciyeyi agresiyi Direktoriya vislala radyanskomu uryadovi noti protestu 31 12 1918 3 4 i 9 1 1919 5 sichnya 1919 z Moskvi nadijshla nota narodnogo komisara zakordonnih sprav RSFRR G Chicherina u vidpovid na radiotelegrami uryadu UNR vid 31 grudnya 3 4 sichnya U nij stverdzhuvalosya sho vijsk RSFRR v Ukrayini nemaye a proti Direktoriyi voyuye armiya ukrayinskogo radyanskogo uryadu yakij ye cilkom nezalezhnij Pid chas vijni na okupovanij nimi ukrayinskij teritoriyi bilshoviki stvorili marionetkovij radyanskij uryad USRR Golova Radi narodnih komisariv RSFRR Volodimir Lenin zaznachav sho stvorennya miscevih radyanskih uryadiv na okupovanih teritoriyah nacionalnih respublik zabiraye mozhlivist v shovinistiv Ukrayini Litvi Latviyi Estlyandiyi rozglyadati ruh nashih chastin yak okupaciyu Pislya Direktoriya 16 1 1919 ogolosila vijnu radyanskij Rosiyi Na toj chas ukrayinski vijskovi sili skladalisya z regulyarnih formacij Korpus Sichovih Strilciv Zaporizkij korpus a takozh z nedisciplinovanih povstanskih zagoniv yakimi komanduvali otamani M Grigoriyiv Angel Zelenij ta in yaki chasto perehodili na bik bilshovikiv Vprodovzh grudnya 1918 sichnya 1919 bilshovicki vijska za spivpraci deyakih otamaniv zajnyali Livoberezhzhya a 5 2 1919 pidijshli do Kiyeva i ukrayinskij uryad znovu buv primushenij zalishiti stolicyu U lyutomu 1919 bilshoviki poveli podvijnij nastup na pivnochi po liniyi Mozir Korosten Luninec Sarni Rivne namagayuchis vidtyagti viddili Armiyi UNR vid UGA i na pivdni z rajonu Kremenchuk Katerinoslav cherez Znam yanku na Birzulu Zhmerinku z metoyu izolyuvati ukrayinski vijskovi chastini vid desantu Antanti Na comu vidtinku Armiya UNR zaznala porazki bo v pevnij moment otaman M Grigoriyiv nezadovolenij postuplivistyu Direktoriyi suproti Antanti perejshov na bilshovickij bik Tretya bilshovicka grupa povela nastup z Kiyeva v napryami Berdichiv Kozyatin Zhmerinka shob ne dopustiti z yednannya mizh pivnichnimi i pivdennimi chastinami Armiyi UNR Boyi na Pravoberezhzhi berezen lipen 1919 Dokladnishe Okupaciya bilshovikami Poltavi 1918 ta Harkivska operaciya cherven 1919 U berezni 1919 vijsko UNR perejshlo v kontrnastup zavdayuchi vidchutnih udariv bilshovikam u rajoni Berdichiv Kozyatin Zhitomir i pidstupayuchi azh pid Kiyiv Cej strategichnij manevr Armiyi UNR unemozhlivlyuvav sprobu bilshovikiv prorvatisya cherez Rumuniyu na Ugorshinu dlya dopomogi vijskovim chastinam Beli Kuna yaki zahopili vladu v Ugorshini U kvitni 1919 bilshoviki skoristalisya z vidhodu vijsk Antanti shob nastupom na ser vidtinku na Zhmerinku vidtyati ukrayinsku pivdennu grupu vid reshti Armiyi UNR cherez neposluh otamana O Voloha cya grupa musila 16 4 1919 perejti Dnister de rumuni yiyi rozzbroyili i tilki piznishe cherez Galichinu distatisya na Volin U rukah ukrayinskoyi vladi zalishilasya znachno zvuzhena teritoriya i smuga zavshirshki 40 50 km na pivdenno zahidnij Volini v rajoni Dubnogo Brodiv Sproba perevorotu otamana V Oskilka 19 4 1919 oslabila takozh pivnichnij antibilshovickij front na Volini Todi zh u nastroyah naselennya z yavilisya pevni zmini Antiukrayinska politika radyanskogo uryadu URSR ta zhorstoki rekviziciyi bilshovickogo vijska viklikali oburennya sered selyan yaki popovnyuvali lavi povstanciv vorozhe nastavlenih do bilshovickoyi vladi Za takih obstavin navit antiradyanska nezalezhna USDRP stvorila svij revolyucijnij komitet yakim zbrojno vistupila proti rosijskih bilshovikiv U travni 1919 bilshoviki skoristalisya z nastupu polyakiv u rajoni Lucka chim bula oslablena Pivnichna grupa Armiyi UNR shob nastupom z pivnochi j pivdennogo shodu zahopiti Rivne Shepetivku Proskuriv Kam yanec Podilskij Za takih obstavin Armiya UNR uklavshi peremir ya z polyakami 24 5 1919 reorganizuvalasya u skladi 4 vijskovih grup Sichovih Strilciv Zaporizku Volinsku j Pivdenno Shidnu ohoplyuyuchi razom blizko 15 000 bijciv i na pochatku chervnya zruchnim nastupom vitisnula bilshovikiv z pivdenno zahidnogo Podillya zvilnivshi Kam yanec Podilskij yakij stav timchasovim oseredkom ukrayinskogo uryadu V kinci chervnya na pochatku lipnya bilshoviki znovu zdobuli vtrachenu teritoriyu zahopivshi Proskuriv 5 7 1919 i pidijshovshi do Kam yancya Odnak v seredini lipnya zmicnivshis povstanskim zagonom Yu Tyutyunnika reshtki zagonu Grigor yeva sho probivsya kriz zonu kontrolovanu bilshovikami Armiya UNR vidtisnula bilshovikiv za liniyu Gorodok Yarmolinci Shargorod Dunayivci Nova Ushicya Vapnyarka 18 lipnya 1919 v Kam yanec Podilskij do uryadovogo centru UNR pribuli dlya peregovoriv shodo prodovzhennya bojovih dij na bilshovickomu fronti chleni Golovnogo povstanskogo shtabu Ukrayini Yu Mazurenko Z Malolitko A Pisockij Serdyuk Ya Diyachenko O Shadilov 1 Kontrnastup ob yednanogo vijska UNR i ZUNR Pislya perehodu UGA za Zbruch 16 17 7 1919 komanduvannya Ukrayinskoyi Galickoyi armiyi na choli z Mironom Tarnavskim rozroblyaye tri varianti podalshih dij vidnoviti bojovi diyi z metoyu vizvolennya Galichini vzyati uchast u nastupi na Kiyiv vidstupiti do Odesi Mikolayeva Hersona nalagodzhuyuchi zv yazok z Zahodom ta povernuti z Italiyi vijskovopolonenih galichan Nad cim v Italiyi pracyuvala misiya UNR pid provodom O Sevryuka provodiv peregovori pro sformuvannya v tabori Kassino chotiroh divizij po 12 tisyach strilciv kozhna V drugij polovini lipnya vidbuvalisya boyi ob yednanih ukrayinskih armij za strategichnu iniciativu na protibilshovickomu fronti Zdobuttya ukrayinskimi chastinami Mogileva Chornogo Ostrova Proskurova nadalo mozhlivist planuvannya z cogo placdarmu dlya rozgortannya nastupu na Kiyiv U serpni 1919 pochavsya spilnij pohid Armij UNR i UGA proti bilshovikiv pid komanduvannyam generala M Yunakova i V Kurmanovicha Ob yednani armiyi v chisli 85 000 bijciv i blizko 15 000 ukrayinskih povstanciv nastupali na Kiyiv j Odesu Boyi za Vapnyarku vidbulisya na zaliznichnij stanciyi Vapnyarka 26 27 lipnya 1919 i zakinchivsya peremogoyu 3 yi diviziyi armiyi UNR pid komanduvannyam polkovnika Oleksandra Udovichenka Za vdalo provedenu operaciyu 3 ya diviziya bula oficijno udostoyena nazvi Zalizna 30 lipnya v Kam yanci Podilskomu vidbulasya narada kerivnictva UNR i ZUNR za uchastyu misij Franciyi Angliyi i SShA yaka rozglyanula ostatochnij plan operaciyi ob yednanih ukrayinskih armij u napryami na Kiyiv i Odesu Golovnij otaman dopoviv takozh pro plan likvidaciyi bilshovickoyi vladi v Ukrayini viklav vimogi do Antanti shodo ozbroyennya i obmundiruvannya 500 tisyachnoyi ukrayinskoyi armiyi Vin prosiv misiyi perekonati Yu Pilsudskogo u neobhidnosti novogo vistupu proti bilshovikiv Cogo zh dnya Golovnokomanduvach UGA M Tarnavskij u nakazi zaklikav voyakiv Galickoyi armiyi Virvati matir ukrayinskih mist stolicyu Kiyiv a zvidti rushiti peremozhno na galicku stolicyu Lviv Na vechir togo dnya ob yednanimi ukrayinskimi armiyami vzyato Proskuriv chervoni vijska zalishili jogo pislya zapeklih boyiv Ukrayinski sili pislya zavzyatih boyiv na Podilskomu vidtinku zajnyali Vinnicyu 12 8 Hmelnik Yaniv Kalinivku Starokostyantiniv 14 8 zgodom Berdichiv 19 8 Zhitomir 21 8 i 31 8 ukrayinski chastini ser vidtinku uvijshli u Kiyiv Odnak u toj samij chas do Kiyeva uvijshla i Dobrovolcha Armiya A Denikina Shob ne dopustiti do konfliktu z nimi ukrayinski chastini zalishili Kiyiv 1 veresnya 1919 roku u Varshavi vijskova delegaciya UNR na choli z polkovnikom Petrom Lipkom sotniki Petro Mshaneckij Vasil Ruckij Ostap Luckij Semen Magalyas pidpisala dogovir pro peremir ya z Polsheyu terminom na 1 misyac yakij potim peredbachalosya podovzhuvati za bazhannyam storin Demarkacijna liniya vstanovlyuvalas po r Zbruch Zaslav Olevsk Mozir Mizh richkami Zhvanchik ta Zbruch utvoryuvalasya nejtralna zona 2 9 veresnya 1919 chastini ukrayinskoyi armiyi sho veli nastup proti chervonih vijsk u napryami na Odesu zahopili Birzulu Trikutnik smerti Plakat Svitovij mir na Ukrayini Georga Gasenka 1919 rik Iz supernictva mizh ukrayincyami i denikincyami skoristalisya bilshoviki yaki perekinuli svoyu 14 armiyu z otochennya v rajoni Katerinoslav Olviopil cherez Skviru do Zhitomira Konflikt z Denikinim buv viklikanij rozbizhnostyami mizh komanduvannyam UNR i UGA situaciyu she uskladnila epidemiya tifu UGA pidpisala separatnu ugodu z Denikinim 6 listopada 1919 U cej chas radyanski vijska pochali zahoplyuvati Pravoberezhzhya yake pered tim zdebilshogo bulo okupovane Denikinim a na zahodi polyaki okupuvali reshtki teritoriyi pid vladoyu UNR 19 listopada vijska Chervonoyi armiyi ovolodili Bahmachem nablizilis do Nizhina i Konotopa stvoryuyuchi placdarm dlya nastupu na Kiyiv Armiya j uryad UNR opinivshis v kinci listopada v otochenni bilshovikiv polyakiv i denikinciv virishili na naradi v Chortoriyi 4 12 1919 pripiniti regulyarnu vijskovu diyu natomist prodovzhuvati borotbu partizanskim sposobom u zapilli bilshovikiv i denikinciv U soyuzi z Polsheyu gruden 1919 listopad 1920 Polsko radyanska vijna 1920Radyansko ukrayinska vijna 1917 1921Data 25 kvitnya 1920 18 bereznya 1921Misce Ukrayina Bilorus Polsha LitvaRezultat Podil Ukrayini mizh Polsheyu ta USRRStoroniRSFRR USRR Polsha UNRKomanduvachiMihajlo Tuhachevskij Yuzef Pilsudskij Simon PetlyuraPershij Zimovij pohid Dokladnishe Pershij Zimovij pohid U Zimovomu pohodi 6 grudnya 1919 6 travnya 1920 Armiya UNR pid provodom M Omelyanovicha Pavlenka operuvala v zapilli bilshovikiv na Yelisavetshini z lyutogo 1920 za Dniprom na Zolotonoshini de voyuvala z 14 radyanskoyu armiyeyu Radyansko polska vijna Dokladnishe Radyansko polska vijna Pislya pidpisannya Varshavskogo dogovoru 22 kvitnya 1920 pochavsya polsko ukrayinskij nastup na bilshovikiv Polska armiya i dvi ukrayinski diviziyi a takozh armiya sho povernulasya z Zimovogo pohodu pochali nastup proti bilshovikiv Uzhe 7 travnya 1920 diviziya M Bezruchka razom z polskimi chastinami uvijshla do Kiyeva Kiyivska operaciya vijska polskogo Odnak ci pochatkovi uspihi buli perekresleni kontrnastupom bilshovickoyi armiyi S Budonnogo yakij za cherven serpen zdobuv teritoriyu bilya richki Zbruch i zgodom zajnyav veliku chastinu Galichini i Volini ta cherez Zamostya pryamuvav na Varshavu Pislya rozgromu bilshovikiv pid Varshavoyu 15 veresnya 1920 pochavsya chergovij nastup polsko ukrayinskih armij yaki vidtisnuvshi bilshovicki zagoni dijshli na Podilli do liniyi Yaruga nad Dnistrom Shargorod Bar Litin Ci operaciyi buli pripineni 18 zhovtnya 1920 r koli polskij uryad pidpisav zaproponovane rosijskoyu storonoyu peremir ya Todi Armiya UNR v chisli 23 000 bijciv sama prodovzhuvala borotbu proti bilshovickih vijsk do 21 listopada 1920 koli pid tiskom perevazhayuchih vijsk musila perejti Zbruch na teritoriyu polskoyi derzhavi de bula internovana Sprobi ponoviti borotbu listopad 1920 1920 ti Drugij Zimovij pohid Dokladnishe Drugij Zimovij pohid Ostannij zbrojnij vistup dobrovolciv z pomizh internovanih u Polshi voyakiv UNR proti bilshovikiv pid komanduvannyam generala Yu Tyutyunnika vidbuvsya v listopadi 1921 Zavdannyam cogo tak zvanogo Drugogo Zimovogo pohodu bulo rejdom pidpillya proti bilshovikiv z metoyu skoordinuvati partizanski zagoni diyi yakih mali viklikati povalennya radyanskogo rezhimu v Ukrayini Organizovani tri grupi podilska 400 bijciv volinska 800 bijciv i bessarabska do 300 bijciv perejshli radyanskij kordon i operuvali na Pravoberezhzhi Podilska grupa 25 zhovtnya perejshla cherez Zbruch u rajoni Gusyatina projshla z uspishnimi boyami Podillya i dijshla do s Vahnivki na Kiyivshini zvidki povernula cherez Volin do polskogo kordonu i peretnula jogo 29 listopada Volinska grupa peretnula radyanskij kordon 4 listopada 7 listopada zahopila Korosten i dijshla do s Leonivki na Kiyivshini ale ne z yednavshis iz podilskoyu grupoyu takozh podalasya na Zahid Otochena kinnotoyu G Kotovskogo volinska grupa bula rozbita u boyu pid Malimi Minkami 17 listopada a 359 bijciv sho potrapili do polonu buli 21 listopada 1921 rozstrilyani pid Bazarom 150 voyakiv iz Volinskoyi grupi prorvalis do polskogo kordonu Partizanskij opir Dokladnishe Holodnoyarska Respublika U kinci serpnya 1920 roku Vseukrayinska centralna komisiya po borotbi z dezertirstvom vidala nakaz pro stvorennya institutu p yati ta desyatihatnikiv vidpovidalnih za te shob v yihnomu seli nihto ne mav kontaktiv z povstalimi zagonami Za poryadok na seli voni vidpovidali osobistim zhittyam ta zhittyam svoyeyi rodini Pislya nevdalogo zavershennya vijni regulyarnimi chastinami armiyi UNR do spravi vzyalisya partizanski zagoni She kilka rokiv velasya golovnim chinom na Pravoberezhzhi partizanska borotba proti bilshovickoyi vladi Komandiri povstanskih zagoniv yaki formalno ne pidporyadkovuvalisya ukrayinskomu vijskovomu kerivnictvu yake na toj chas vzhe perebuvalo u ekzili prodovzhuvali spodivatisya na nove zagalne vijskove zrushennya yake dozvolit zvilniti Ukrayinu z pid radyanskoyi okupaciyi Prapor 1 go kurenyu kozakiv Holodnogo Yaru U cij borotbi proslavilisya povstanci z Kiyivskoyi guberniyi sogodni zemli Cherkaskoyi oblasti zusillyami yakih na teritoriyi Chigirinskogo povitu bulo stvoreno ukrayinske derzhavne utvorennya Holodnoyarsku Respubliku v yakij diyali zakoni UNR U veresni 1922 roku bilshoviki agenti yakih zamaskuvalisya pid predstavnikiv uryadu UNR vijshli na kontakt z otamanami Holodnogo Yaru sho dalo zmogu nejtralizuvati golovnij oseredok oporu ta zgodom povnistyu znishiti holodnoyarskih povstanciv Postala 1920 roku i Litkivska respublika pid kerivnictvom Trohima Korolya Vesnoyu 1921 ChK pridushilo opir formuvan Stepovogo Blakitnogo U veresni zhovtni 1922 roku zgidno z radyanskimi relyaciyami likvidovano Volinsku povstansku armiyu Zaareshtovano 900 chleniv perevazhno uchiteliv kooperatoriv agronomiv Todi zh zgidno z radyanskimi dzherelami v Kiyivskij guberniyi rozgromleno zbrojni formuvannya otamaniv Galchevskogo i Levchenka Zi zvitu GubChK Kremenchuckoyi guberniyi Shlyahom ideologichnogo rozkladu likvidovano zbrojne formuvannya otamana Chornogo Vorona Chleni formuvannya yavilisya z povinnoyu do organiv radyanskoyi vladi i dobrovilno zdali zbroyu Z tih zhe dzherel Veresen zhovten 1922 r Povstanskij selyanskij ruh i kriminalnij banditizm posililisya v Kiyivskij guberniyi de diyalo 40 zbrojnih formuvan U Katerinoslavskij ta Mikolayivskij guberniyah perevazhav kriminalnij banditizm a v inshih guberniyah povstanskij selyanskij ruh pid provodom petlyurivskih i mahnovskih organizacij Bagato z nih mali zv yazki z antiradyanskimi centrami ukrayinskoyi emigraciyi za kordonom 3 9 veresnya 1921 v s Zhabotin Cherkaskogo povitu Kremenchuckoyi guberniyi kavalerijskim polkom likvidovano selyanskij povstanskij zagin Otamani Petrenko Derkach i Cherep razom zi svoyimi voyakami dobrovilno zdali zbroyu 7 veresnya 1923 roku v Gajsinskomu rajoni Gajsinskogo okrugu Podilskoyi guberniyi likvidovano reshtki povstanskogo zagonu Orlika 12 chervnya 1925 bulo likvidovano ostannye vidpovidno oficijnih radyanskih dzherel ukrayinske povstanske vijskove ugrupovannya na choli z Maruseyu Bessarabovoyu sho diyalo v Bilocerkivskomu ta Berdichivskomu okrugah Kiyivskoyi guberniyi dzherelo Okremi zagoni ukrayinskih povstanciv borolisya proti radyanskoyi vladi do kincya 1920 h rokiv Zokrema kozaki pid provodom otamaniv ta Stepana Blazhevskih voyuvali do 1930 roku poki obidva brati ne zaginuli vid ruk chekistiv Div takozhRadyanska okupaciya UkrayiniSpisok bitv UNRRadyansko gruzinska vijna Radyansko litovska vijna Radyanske vtorgnennya u Virmeniyu Radyanske vtorgnennya v AzerbajdzhanPrimitkiData vstupu radyanskih rosijskih vijsk do Harkova Data povnoyi likvidaciyi Holodnoyarskoyi Respubliki Bojko O D Persha vijna Radyanskoyi Rosiyi proti UNR 1917 1918 Enciklopediya istoriyi Ukrayini u 10 t redkol V A Smolij golova ta in Institut istoriyi Ukrayini NAN Ukrayini K Naukova dumka 2011 T 8 Pa Prik S 161 ISBN 978 966 00 1142 7 Savchenko 2006 Glava pervaya Pervaya vojna bolshevikov protiv Ukrainskoj Narodnoj Respubliki dekabr 1917 fevral 1918 Arhiv originalu za 21 grudnya 2012 Procitovano 31 sichnya 2012 Istoriya Ukrayinskogo vijska Kniga v dvoh chastinah Ch 2 Reprint Lviv Vidannya I Tiktora 1936 568 s Lenin V I Polnoe sobranie sochinenij T 37 S 234 ros PDF Arhiv originalu PDF za 20 listopada 2015 Procitovano 2 listopada 2015 Gunchak Taras Ukrayina persha polovina XX stolittya Narisi politichnoyi istoriyi K Libid 1993 S 182 15 lyutogo 1930 roku otochenij bilshovikami zaginuv otaman Stepan Blazhevskij http www ukrlife org main evshan kuli28 htm KOLI KULI SPIVALI Biografiyi otamaniv Holodnogo Yaru i Chornogo lisu Brati BlazhevskiDzherela ta literaturaVerstyuk V F Gromadyanska vijna v Ukrayini 1917 1921 Enciklopediya istoriyi Ukrayini u 10 t redkol V A Smolij golova ta in Institut istoriyi Ukrayini NAN Ukrayini K Naukova dumka 2004 T 2 G D S 213 ISBN 966 00 0405 2 Ukrayinsko sovyetska vijna 1917 1921 rr Enciklopediya Ukrayinoznavstva Hronologiya podij Ukrayina u 1917 1920h Pochatok rosijsko sovyetskoyi okupaciyi za materialami Enciklopediyi Ukrayinoznavstva Myunhen 1946 Tyutyunnik Yu Zimovij pohid 1919 22 pp Kolomiya K 1923 Docenko O Litopis Ukr Revolyuciyi T II kn 4 5 L 1923 24 Antonov Ovseenko V Zapiski o grazhdanskoj vojne t I IV M L 1924 1933 Bosh E God borby M L 1925 Bazar Zbirnik Kalish 1932 Bezruchko M Sichovi Strilci v borotbi za derzhavnist Kalish 1932 Ukr mosk vijna 1920 r v dokumentah t I V 1933 Shandruk P Ukr Armiya v borotbi z Moskovshinoyu 18 10 21 11 1920 Za Derzhavnist Zb 4 Kalish 1934 Rogoznij G Bazar Chernivci 1934 Stefaniv 3 Ukrayinski Zbrojni sili 1917 21 pp t I III Kolomiya 1934 35 Docenko O Zimovij pohid Armiyi UNR V 1935 Omelyanovich Pavlenko M Zimovij pohid Praga 1940 Liholat A Razgrom nacionalisticheskoj kontrrevolyucii na Ukraine 1917 1922 gg M 1954 Udovichenko O Ukrayina u vijni za derzhavnist Vinnipeg 1954 Mirchuk P Ukr mosk vijna 1917 1919 Toronto 1957 Shankovskij L Ukr Armiya v borotbi za derzhavnist 1917 1920 Myunhen 1958 Nyu Jork 1959 Grazhdanskaya vojna na Ukraine t I II K 1967 Udovichenko O Tretya Zalizna Diviziya Nyu Jook 1971 U 50richchya Zimovogo Pohodu UNR Nyu Jork 1973 La guerre polono sovietique de 1919 1920 Institut d Etudes Slaves Parizh 1975 Udovichenko O Tretya Zalizna Diviziya t II Rik 1920 Nyu Jork 1982 ros Savchenko V A Dvenadcat vojn za Ukrainu Harkov Folio 2006 Institut istoriyi Ukrayini Institut istoriyi Ukrayini 1919PosilannyaVikishovishe maye multimedijni dani za temoyu Radyansko ukrayinska vijna 1917 1921 O J Shus VIJNA RSFRR I UNR 1917 1918 RR Enciklopediya istoriyi Ukrayini u 10 t redkol V A Smolij golova ta in Institut istoriyi Ukrayini NAN Ukrayini K Naukova dumka 2003 T 1 A V S 537 ISBN 966 00 0734 5 O J Shus VIJNA RSFRR I UNR 1918 1919 RR Enciklopediya istoriyi Ukrayini u 10 t redkol V A Smolij golova ta in Institut istoriyi Ukrayini NAN Ukrayini K Naukova dumka 2003 T 1 A V S 538 ISBN 966 00 0734 5 Proekt Narodna vijna 1917 1932 Hto zibrav dlya Petlyuri petlyurivciv Otaman i jogo armiya Mihajlo Kovalchuk 2013 Borotba vijskovih sil Centralnoyi Radi z radyanskimi chastinami na Pivdenno Zahidnomu fronti gruden 1917 r PDF Vijskovo istorichnij almanah ukr Kiyiv Nacionalnij vijskovo istorichnij muzej Ukrayini s 9 Procitovano 28 sichnya 2018