Луїджі Даллапіккола (італ. Luigi Dallapiccola; 3 лютого 1904, Пісіно д'Істрія (нині , Хорватія) — 19 лютого 1975, Флоренція) — італійський композитор-авангардист, класик модернізму в музиці і піонер додекафонії в Італії.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2ZFdzdlpDOWtNUzlFWVd4c1lYQnBZMk52YkdFdFRIVnBaMmt0TURVdWFuQm4uanBn.jpg)
Біографічні відомості
Ранні роки
Народився на півострові Істріїя, на периферії Австро-Угорської імперії, в родині викладача класичної філології, директора єдиної в окрузі гімназії для італійської діаспори. У 1917—1918 роках гімназія була закрита з політичних мотивів, а сім'я депортована у Грац. Події дитинства та юності визначили центральність для творчості майбутнього композитора тим протесту, свободи та її обмеження. Не маючи можливості продовжувати музичну освіту, Даллапікола однак регулярно відвідував концерти й остаточно вирішив присвятити себе музиці.
У травні 1922 року Даллапіккола вступив у Флорентійську консерваторію, закінчивши її достроково за два роки по класу фортепіано у , учня Джованні Сгамбаті, і продовжив навчання на композиторському факультеті під керівництвом , теорії якого були частково спорідненими Олів'є Мессіану, і сприяли зацікавленню композитора , яка в подальшому стане невід'ємною частиною його власного мислення.
У період навчання на композиторському відділенні Даллапіккола почав активну концертну діяльність як соліст, здобувши популярність як інтерпретатора пізніх сонат Бетховена, «Картинок з виставки» Мусоргського (імовірно Даллапіккола був першим виконавцем цього твору в Мілані в 1924-25 роках).
З 1934 по 1967 роки викладав у консерваторії загальне фортепіано. Крім того, до кінця Другої світової війни був змушений підробляти, даючи приватні уроки гри на фортепіано (пізніше — композиції).
Воєнні та повоєнні роки
У воєнні роки займав послідовну антифашистську позицію, що змінила більш раннє прийняття панував політичного режиму «за умовчанням», створивши в 1938—1941 роках «Пісні в'язнів» і в 1951—1955 роках «Пісні звільнення». Положення Даллапіккола істотно його дружини Лаури, через що вони змушені були переховуватися на периферії.
1968 року Даллапіккола завершив багаторічну роботу над оперою , яку вважав працею всього свого життя. Підсумковий характер твору проявилася і в нехарактерному для композитора рясному цитуванні власних робіт («Нічного польоту», «До Матільді», «Так упокояться» та ін.) в останніх сценах опери. Того ж року прем'єра «Улісса» відбулася в Берліні (композитор не мав можливості поставити оперу в рідній Італії). Оцінюючи першу реакцію на оперу, Даллапіккола зазначав, що зіткнувся в Німеччині з нерозумінням свого трактування міфу про Одіссея, який італійцеві неможливо помислити поза контекстом XXVI пісні Данте, що виявилося чужим німецькому слухачеві. Незважаючи на видатні художні достоїнства «Улісса», на відміну від , який продовжує регулярно ставиться вже протягом десятиліть, головна робота Даллапіккола залишається недооціненою та фактично знаходиться в забутті.
Останнім закінченим твором стало «Прощання» (1972) з його символічною назвою. Страждаючи набряком легенів, останні роки свого життя Даллапіккола практично не складав. Помер 19 лютого 1975 року в Флоренції у себе вдома. Копії начерку п'єси для голосу та фортепіано, що починалася зі слова «Світло» (Lux), знайдені на столі композитора в день його смерті, були розіслані дружиною його найближчим друзям.
Творчість
Основні етапи
У творчості Даллапіккола найважливіше місце займають опери та вокальні твори, написані в додекафонній техніці із застосуванням контрапункту. Музична мова композитора постійно еволюціювала, у цьому зв'язку виділяються п'ять ключових періодів, що розрізняються перш за все тим, до розвитку чиїх ідей — Веберна або Шенберга, композитор звертався. В традиціях Веберна композитор використовував (як правило, симетричні) і їх лінійний виклад, а також розрідженість фактури; в традиціях Шенберга — прагнув протилежного — щільності фактури, використання гексахордів, а не серії як такої та т.п.
- Досерійний період (до 1942). Характеризується діатонічною музичною мовою з елементами вільно трактованої додекафонії. Ключові роботи: «Три Лауди», «Нічний політ», «Пісні в'язнів», «Маленький концерт для Мюріель Кувре».
- Перший серійний період (1942—1950). Ознаменував початок активних експериментів з серійною технікою, тяжінням до Веберна, меншою мірою — до Шенберга. Ключові роботи: «З грецької лірики», «Чакона, інтермецо та адажіо», «В'язень», «Ронсеваль», «Чотири вірші Антоніо Мачадо», «Три поеми», «Йов».
- Другий серійний період (1950—1955). Продовження експериментів, більш глибоке засвоєння естетики як Веберна, так і Шенберга. Ключові роботи: «Нотний зошит Анналібери», «Варіації для оркестру», «Пісні на вірші Гете», «Пісні звільнення», «Маленька нічна музика», «До Матільді».
- Третій серійний період (1956—1960). Домінування традицій Веберна, але в той же час поглиблення розуміння традицій Шенберга; новаторське трактування ритму та тембрів. Ключові роботи: «П'ять пісень», «Концерт на Різдвяну ніч 1956 року», «Так упокояться», «Діалоги».
- Четвертий серійний період (1960—1972). Відхід від Веберна в бік Шенберга, їх оригінальний синтез. Ключові роботи: «Молитви», «Три питання з двома відповідями», «Улісс», «Слова Святого Павла», «Наче тіні…», «Час руйнувати — час будувати», «Прощання».
Примітно, що перехід від одного серійного періоду до іншого та переосмислення методу в Даллапіккола супроводжувалися зверненням до тональної музики («Канонічна сонатина» — в 1943, «Тартініана» — в 1951, «Друга тартініана» — в 1956) з наступним стрибком в ускладненні серійних конструкцій. Всі три твори спільні в тому, що є стилізаціями (Паганіні та Тартіні відповідно), так і витонченим канонічним письмом.
Шлях до додекафонії
До додекафонії, з якою нерозривно пов'язане ім'я Даллапіккола в Італії, йшов повільним і, в силу історичних обставин, ізольованим шляхом власних проб і помилок. Як пізніше вважав сам автор, це благотворно позначилося на напрацюванні власної музичної мови. На тлі відсутності на той момент інтересу до Нової музики в Італії взагалі (в ті роки домінував концептуально неприйнятний для Даллапіккола неокласицизм) та маючи лише вкрай обмежений доступ до партитур нововіденців, а також зважаючи на відсутність особистих контактів з ними або їх учнями (особливо у воєнні роки, коли Нова музика розглядалася нацистською пропагандою як дегенеративне мистецтво), він більше орієнтувався на власну інтуїцію та романи Джеймса Джойса та Марселя Пруста, знайомство з якими відкрило для нього спільність мистецтв і їх проблематики: так в аллітераціях в «Улісс» він виявив співзвучність трансформаціям серії та рухливість сенсу в залежності від порядку букв (звуків), а в «Пошуках втраченого часу» — нову діалектику, спосіб мислення альтернативний сонатній формі як одному з головних завоювань класико-романтичної традиції (і відповідно класичного роману), де теми (персонажі) викладалися достатньо однозначно та спочатку (можна порівняти з одного боку, з появою Альбертіні та інших персонажів у Пруста; а з іншого, саме «літературне» трактування Даллапіккола додекафонії з підходом , у якого структура твору й пропорції визначаються будовою віршів Целана та ін). Елементи серійної музики вводилися Даллапіккола поступово і лише у міру відчуття їм їх органічності музичному задумом, а не формально. Якщо в «Трьох Лаудах» та «Нічному польоті» (1937—1938) додекафонія обмежувалася власне використанням двенадцатітонових тим, вже в «Піснях в'язнів» (1938—1941) вона частково визначає та структуру твору, а в циклах «З грецької лірики» (1942—1945) додекафонної техніка застосована повномасштабно (незважаючи на численні «порушення» та використання навіть в рамках деяких з цих невеликих п'єс декількох серій одночасно). Першим строго додекафонної твором прийнято вважати «Три поеми» (1949), але лише в поворотному для свого розвитку 1956 році Даллапіккола зміг заявити (в бесіді з австрійським музикознавцем та близьким другом [en]), що нарешті повністю опанував додекафонною системою та усвідомив весь прихований у ній потенціал. Етапним у цьому сенсі стало написання роком раніше в рекордні для повільно працюючого на стадії освоєння додекафонії Даллапіккола терміни (близько чотирьох місяців) кантати «До Матільді», приуроченої до сторіччя зі смерті Гейне (вибором та редакції текстів, як і в багатьох інших випадках, Даллапіккола тут був зобов'язаний своїй дружині Лаурі, якій і присвячена робота) і ознаменувала завершення експерименту та початок зрілого, стилістично монолітного та самого плідного, періоду його творчості.
Незважаючи на все послідовніше використання додекафонії в своїх творах починаючи з 1940-х років, Даллапіккола залишався байдужим до ідей «нумерології» серіальної музики, що культивується композиторами дармштадтською школи. Більш значущим, ніж поширення ідеї серійності на параметри відмінні від висоти звуку, йому здавалося осмислення властивості полярності серії, тобто існування в кожній із них двох ясно відчутних полюсів (в кожній серії — різних), свого роду додекафонних аналогів тоніки та домінанти. Проте ряд дослідників відзначає, що вже в другій половині 1950-х (починаючи з «П'яти пісень») в роботах композитора можна виявити квазісерійне трактування насамперед ритму, а також тембрів, і позначену в них тенденцію до свого роду паритету параметрів, їх взаємозамінності як виразних засобів. У цьому Даллапіккола вбачав продовження традиції Веберна, відмінне від , в дусі якого її інтерпретували, наприклад, Булез та Штокхаузен.
Символізм, структура та «musica visiva»
Даллапіккола надавав особливого значення симетричності структури твору (також див. його аналізи опер Верді з відповідною розстановку акцентів), найяскравішим прикладом чого може вважатися його остання робота «Прощання», що являє собою більш-менш точний паліндром (схожий прийом використаний і в творі «Так упокояться»). Не настільки буквально реалізовані ці ж принципи лежать в основі опери «Улісс» та її драматургії зі сценою в царстві кімерійців у центрі. В ряді інших творів, таких як «П'ять пісень» та «Чотири вірші Антоніо Мачадо», симетрія може виявлятися і в смислових зв'язках між текстами. Останнє, наприклад, відкривається і закривається настанням весни, а середні частини — волання до Бога; «П'ять пісень» — починаються і закінчуються появою на небі зірок, зміна пір доби з центральною частиною позначена при цьому графічно у вигляді ідеограми розп'яття. Такого роду ідеограми та символізм характерні для музики Даллапіккола взагалі. Найвідоміший в цьому відношенні пізніше твір «Немов тіні…», де в останній частині на вірші «Ідеальною епітафії моряку» Хіменеса, композитором досягнуть складний синтез у втіленні образу небесних світил: про них говорить сама поезія, до них відсилає та темброва гармонія, але також і сам текст партитури, буквально посипаної сузір'ями (з відповідними підписами), як вони постають в атласі зоряного неба (цікаво зіставити з ідеєю «Atlas Eclipticalis» Джона Кейджа). Ця робота багато в чому підсумкова в низці творів, де ключову роль відіграє образ зірок: ряд, що починається першою Лаудою з «Трьох лауд» (1937) та фіналом , що включає вже згадувані «П'ять пісень» і «Улісса», що завершується зустріччю Одіссея з богом, у відкритому морі під зоряним небом. У цьому можна угледіти та вплив Данте Аліґ'єрі, кожна з кантик «Божественної Комедії» якого, як відомо, також завершується словом «stelle» (світила).
Методи роботи
Більшість своїх творів Даллапіккола писав для голосу, у зв'язку з чим у композитора виробився своєрідний підхід до текстів, на які він складав музику: виписані вірші він міг роками носити в гаманці, в міру осідання їх в пам'яті переймаючись кожним їхнім звуком, смисловим нюансом, і дозріваючи для задуму музичного еквівалента. Аналогічного методу він дотримувався і в самому написанні музики: серія і всі її найскладніші трансформації спочатку їм запам'ятовувалися, а потім вже музика писалася на слух (хоча при цьому серія сама по собі рідко була вихідним імпульсом і, як правило, конструювалася, вже підкоряючись іншим міркувань та інтуїції).
Редакції та переклади
Крім написання музики Даллапіккола відомий як редактор критичного видання «Картинок з виставки» Мусоргського (1940/61), укладач антологій італійської пісні 17-18 століть (Монтеверді, Пері, Каччіні, Каваллі, Скарлатті, Фрескобальді та ін), редактор шести сонат для віолончелі з клавіром Вівальді (з розшифровкою генерал-баса) та автор виконавської редакції для постановки в сучасному театрі опери Монтеверді «Повернення Улісса на батьківщину», а також як перекладач на італійський збірки есе і листів Бузоні (також під його редакцією дружиною композитора був здійснений переклад відомого трактату «Die Komposition mit zwölf Tönen»).
Твори
Ранні твори, які не були опубліковані, в списку не наводяться.
Опери та інші твори для музичного театру
- Volo di notte/ (1940, за однойменною повістю Антуану де Сент-Екзюпері)
- Marsia/Марсий (1943, одноактний балет, хореографія )
- Il Prigioniero/ (1944—1948, за мотивами «Тортури надією» та «Легенди про Уленшпігеля і Елої Гудзак» Шарля Костера)
- Job/ (1950, священне подання, одноактна містерія з лібрето автора на основі книги Іова)
- Ulisse/ (1960—1968, по Гомеру та Данте)
Хорові твори
- Due liriche del Kalewala/Два вірша з Калевали (для тенора, баритона, камерного хору та чотирьох ударників, 1930)
- Estate/Літо (для чоловічого хору а капела, на текст фрагмента з Алкея, 1932)
- Sei cori di Michelangelo Buonarroti il giovane/Шість хорів на вірші Мікеланджело Буонаротті-молодшого (1933—1936)
- Canti di prigionia/Пісні в'язнів (для змішаного хору і ансамблю, на слова молитви Марії Стюарт, Боеція та Савонароли, 1938-41)
- Canti di liberazione/ (для хору з оркестром, на тексти , Блаженного Августина та Книги Виходу, 1951-55)
- Requiescant/ (для змішаного хору, дитячого хору та оркестру, на рядок з Євангелія від Матфея, 11:28 («Прийдіть до Мене, усі струджені та обтяжені, і Я заспокою вас»), «Requiescat» Оскара Уайльда та пісеньку «Дін-дон, дзвін, дзвени» з «Портрета художника в юності» Джеймса Джойса, 1957-58)
- Tempus destruendi — Tempus aedificandi/ (для змішаного хору а капела, на слова ірландського монаха Дерматуса (XI століття) та [en] (VIII століття); 1970-71)
Камерна вокальна музика
- Divertimento in quattro esercizi/Дивертисмент в чотирьох екзерсисах (для сопрано та п'яти інструменталістів, на тексти італійських пісень XIII століття, 1934)
- Tre laudi/ (для сопрано/тенора і 13 інструменталістів, на тексти з Il Laudario dei Battuti di Modena (1266) в редакції [it], 1936—1937)
- Liriche greche/ (на вірші античних поетів у перекладі Сальваторе Квазімодо) :
- Cinque frammenti di Saffo/П'ять фрагментів з Сапфо (для сопрано та камерного оркестру, 1942)
- Sex carmina Alcaei/Шість кармін Алкея (для сопрано і 11 інструменталістів; присвячено Антону Веберну, а після його загибелі — його пам'яті, 1943)
- Due liriche di Anacreonte/ Два вірші Анакреонта (для сопрано та ансамблю, 1945)
- Rencesvals: Trois Fragments de la Chanson de Roland/Ронсеваль: Три фрагмента з Пісні про Роланда (для голосу та фортепіано, на текст «Пісні про Роланда», 1946)
- Quattro liriche di Antonio Machado/ (для голосу та фортепіано, на вірші з «Нових пісень» та «Полів Кастилії» , 1948; існує перекладення для голосу та ансамблю, написане 1964 року)
*Tre poemi/ (для сопрано та камерного оркестру на вірші Джойса, (в перекладі Даллапіккола) та Мікеланджело; існує авторське перекладення для сопрано та фортепіано; присвячено Арнольду Шенберга, 1949)
- Goethe-Lieder/ (для жіночого голосу і тріо кларнетів, на вірші Гете з «Західно-східного дивана», 1953)
- Cinque canti/ (для баритона та ансамблю, на вірші Ліцинія, , Алкмана, Івік та невідомого грецького поета в перекладі Сальваторе Квазімодо, 1956; присвячено )
- Preghiere/ (для баритона та камерного ансамблю, на вірші Муріло Мендеса в перекладі на італійську [it], 1962)
- Parole di San Paolo/ (для меццо-сопрано і 11 інструменталістів, на текст Глави 13 Першого послання до Коринтян, 1964)
- Sicut umbra… / [дні наші на землі] (для меццо-сопрано і 15 інструменталістів, на вірші Хуана Рамона Хіменеса зі збірки «Камінь та небо» («Забуття», «Спогад», «Ідеальна епітафія моряку»); назва відсилає до вміщеного в кінці партитури рядку з Книги Йова, 8:9 «а ми — вчорашні та нічого не знаємо, оскільки наші дні на землі тінь», 1970)
- Commiato / (для сопрано і 15 інструменталістів, на текст, приписуваний , 1972)
Інструментальні твори
- Musica per tre pianoforti (Inni)/Музика для трьох фортепіано (Гімни) (для трьох фортепіано, 1935)
- Piccolo concerto per Muriel Couvreux /Маленький концерт для Мюріель Кувре (для фортепіано з оркестром, 1939—1941)
- Tre episodi dal balletto «Marsia» /Три епізоду з балету «Марсій» (для фортепіано, 1942—1943)
- Sonatina canonica /Канонічна сонатина (для фортепіано, на каприс Паганіні, 1942—1943)
- Ciaccona, intermezzo e adagio / (для віолончелі, 1945; присвячено )
- Due studi /Два етюду (для скрипки та фортепіано, 1947)
*Quaderno musicale di Annalibera/ (для фортепіано, 1952)
- Tartiniana seconda/ (для скрипки та фортепіано; існує авторське перекладення для скрипки з оркестром; на тему , 1956)
- Dialoghi/ (концерт для віолончелі з оркестром, 1959—1960; присвячено )
- Piccola musica notturna/Маленька нічна музика (для камерного ансамблю; як епіграф використано вірш «Літня ніч»; існує авторське перекладання для оркестру, 1961)
оркестрові твори
- Partita/Партита (для сопрано, хору і оркестру, 1930—1932)
- Due pezzi/Дві п'єси (перекладення для оркестру «Двох етюдів», 1946—1947)
- Tartiniana/ (для скрипки з оркестром; на тему , 1951)
- Piccola musica notturna/Маленька нічна музика (для оркестру, 1954)
- Variazioni/Варіації (перекладення для оркестру «Нотної зошити Анналібери») (1954)
- An Mathilde/ (кантата для жіночого голосу з оркестром, на вірші Гейне зі збірки «Романсеро» («До ангелам» та «День поминання») та опубліковане посмертно «Матильда подала букет», 1955)
- Tartiniana seconda/ (для скрипки з оркестром; на тему Тартіні; 1956)
- Concerto per la notte di Natale dell'anno 1956/ (для камерного оркестру та сопрано в 5 частинах [ непарні частини — інструментальні], на текст Джакопоне Да Тоді, 1956—1957)
- Three questions with two answers per orchestra/ (на основі матеріалу до опери «Улісс», 1962)
Музика до документальних фільмів
- Incontri con Roma/Зустрічі з Римом (для 21 інструменту, 1948). Режисер Вітторіо Карпіньяно.
- L 'esperienza del cubismo/Досвід кубізму (для 17 інструментів та жіночого голосу ad lib., 1948). режисер Глаука Пеллегріні. Цей короткометражний фільм був удостоєний премії за найкращий звуковий супровід на Міжнародному конгресі фільмів про мистецтво в Брюсселі в лютому 1950 року.
- Il miracolo della Cena — Le vicende del capolavoro di Leonardo da Vinci/Чудо Вечері — Історія шедевра Леонардо да Вінчі (1953). Режисер Луїджі Роньоні.
Виноски
- Kämper, Dietrich. Luigi Dallapiccola. La vita e l'opera. — Firenze : Sansoni Editore, 1985. — 351 p.
- Alegant, Brian and Levey, John. [1] // Music Analysis. — 2006. — Т. 25, вип. 1-2. — С. 39-87. — DOI: .
- Quattrocchi, Arrigo. Il pianoforte // Studi su Luigi Dallapiccola. Un seminario. — Lucca : Libreria musicale italiana, 1993. — P. 131-158. — .
- Див Sablich, Sergio. Luigi Dallapiccola: un musicista europeo. — L 'Epos. — Palermo, 2004., «Улісс» ставиться в один ряд з «Доктором Фаустом» Бузоні та «Мойсеєм і Аароном» Шенберга як найбільш знаковими операми ХХ століття.
- Alegant, Brian. The Twelve-Tone Music of Luigi Dallapiccola. — New York, 2010. — С. 9-28. — (Eastman Studies in Music)
- Dallapiccola, Luigi. Parole e musica. — Milano : Il Saggiatore, 1980. — P. 486-487.
- Noller, Joachim. Dodekaphonie via Proust und Joyce. Zur musikalischen Poetik Luigi Dallapiccolas // Archiv für Musikwissenschaft. — 1994. — Вип. 2. — С. 131-144.
- Dallapiccola, Luigi. Parole e musica / A cura di Fiamma Nicolodi. — Il Saggiatore, 1980. — P. 448-463.
- Mancini, David L. Twelve-Tone Polarity in Late Works of Luigi Dallapiccola // Journal of Music Theory. — 1986. — Вип. 2. — С. 203-224.
- Illiano, Roberto. An Mathilde: un'opera di Cerniera... (італійський) . Архів оригіналу за 19 червня 2012. Процитовано 22 лютого 2012.
- Nathan, Hans. On Dallapiccola's Working Methods // Perspectives of New Music. — 1977. — Т. 15, вип. 2. — С. 34-57.
- Дубравський, Є. С. Малипьеро та Даллапіккола. До історії Нової музики в Італії ХХ століття // Науковий вісник Московської консерваторії. — М., 2010. — Вип. 2. — С. 212-229.
Бібліографія
- Свет. Добро. Вечность. Памяти Эдисона Денисова. Статьи. Воспоминания. Материалы. — М. : Московська консерваторія, 1999. — 500 прим. — ISBN 5-89598-052-Х.
- Alegant, Brian. The Twelve-Tone Music of Luigi Dallapiccola. — New York : University of Rochester Press, 2010. — 336 p. — (Eastman Studies in Music) — .
- Fearn, Raymond. The Music of Luigi Dallapiccola. — New York : University of Rochester Press, 2003. — 324 p. — (Eastman Studies in Music) — .
- Kamper, Dietrich. Gefangenschaft und Freiheit. Leben und Werk des Komponisten Luigi Dallapiccola. — Koln : Gitarre-und-Laute-Verlagsgesellschaft, 1984. — 210 p. — . Книга була переведена на італійську мову вдовою композитора та музикознавцем : Kamper, Dietrich. Luigi Dallapiccola. La vita e l'opera. — Firenze : Sansoni Editore, 1985. — 351 p.
- Luigi Dallapiccola nel suo secolo: atti del convegno internazionale, Firenze, 10-12 dicembre 2004. — Firenze : L. S. Olschki, 2007. — 536 p. — (Historiae Musicae Cultores) — .
- Michel, Pierre. Luigi Dallapiccola. — Geneve : Contrechamps, 1996. — 172 p. — .[недоступне посилання з вересня 2019]
- Sablich, Sergio. Luigi Dallapiccola : un musicista europeo. — Palermo : L'Epos, 2004. — 253 p. — .
- Studi su Luigi Dallapiccola. Un seminario. — Lucca : Libreria musicale italiana, 1993. — 201 p. — (Musicalia) — .
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Luyidzhi Dallapikkola ital Luigi Dallapiccola 3 lyutogo 1904 Pisino d Istriya nini Horvatiya 19 lyutogo 1975 Florenciya italijskij kompozitor avangardist klasik modernizmu v muzici i pioner dodekafoniyi v Italiyi Luyidzhi DallapikolaBiografichni vidomostiRanni roki Narodivsya na pivostrovi Istriyiya na periferiyi Avstro Ugorskoyi imperiyi v rodini vikladacha klasichnoyi filologiyi direktora yedinoyi v okruzi gimnaziyi dlya italijskoyi diaspori U 1917 1918 rokah gimnaziya bula zakrita z politichnih motiviv a sim ya deportovana u Grac Podiyi ditinstva ta yunosti viznachili centralnist dlya tvorchosti majbutnogo kompozitora tim protestu svobodi ta yiyi obmezhennya Ne mayuchi mozhlivosti prodovzhuvati muzichnu osvitu Dallapikola odnak regulyarno vidviduvav koncerti j ostatochno virishiv prisvyatiti sebe muzici U travni 1922 roku Dallapikkola vstupiv u Florentijsku konservatoriyu zakinchivshi yiyi dostrokovo za dva roki po klasu fortepiano u uchnya Dzhovanni Sgambati i prodovzhiv navchannya na kompozitorskomu fakulteti pid kerivnictvom teoriyi yakogo buli chastkovo sporidnenimi Oliv ye Messianu i spriyali zacikavlennyu kompozitora yaka v podalshomu stane nevid yemnoyu chastinoyu jogo vlasnogo mislennya U period navchannya na kompozitorskomu viddilenni Dallapikkola pochav aktivnu koncertnu diyalnist yak solist zdobuvshi populyarnist yak interpretatora piznih sonat Bethovena Kartinok z vistavki Musorgskogo imovirno Dallapikkola buv pershim vikonavcem cogo tvoru v Milani v 1924 25 rokah Z 1934 po 1967 roki vikladav u konservatoriyi zagalne fortepiano Krim togo do kincya Drugoyi svitovoyi vijni buv zmushenij pidroblyati dayuchi privatni uroki gri na fortepiano piznishe kompoziciyi Voyenni ta povoyenni roki U voyenni roki zajmav poslidovnu antifashistsku poziciyu sho zminila bilsh rannye prijnyattya panuvav politichnogo rezhimu za umovchannyam stvorivshi v 1938 1941 rokah Pisni v yazniv i v 1951 1955 rokah Pisni zvilnennya Polozhennya Dallapikkola istotno jogo druzhini Lauri cherez sho voni zmusheni buli perehovuvatisya na periferiyi 1968 roku Dallapikkola zavershiv bagatorichnu robotu nad operoyu yaku vvazhav praceyu vsogo svogo zhittya Pidsumkovij harakter tvoru proyavilasya i v neharakternomu dlya kompozitora ryasnomu cituvanni vlasnih robit Nichnogo polotu Do Matildi Tak upokoyatsya ta in v ostannih scenah operi Togo zh roku prem yera Ulissa vidbulasya v Berlini kompozitor ne mav mozhlivosti postaviti operu v ridnij Italiyi Ocinyuyuchi pershu reakciyu na operu Dallapikkola zaznachav sho zitknuvsya v Nimechchini z nerozuminnyam svogo traktuvannya mifu pro Odisseya yakij italijcevi nemozhlivo pomisliti poza kontekstom XXVI pisni Dante sho viyavilosya chuzhim nimeckomu sluhachevi Nezvazhayuchi na vidatni hudozhni dostoyinstva Ulissa na vidminu vid yakij prodovzhuye regulyarno stavitsya vzhe protyagom desyatilit golovna robota Dallapikkola zalishayetsya nedoocinenoyu ta faktichno znahoditsya v zabutti Ostannim zakinchenim tvorom stalo Proshannya 1972 z jogo simvolichnoyu nazvoyu Strazhdayuchi nabryakom legeniv ostanni roki svogo zhittya Dallapikkola praktichno ne skladav Pomer 19 lyutogo 1975 roku v Florenciyi u sebe vdoma Kopiyi nacherku p yesi dlya golosu ta fortepiano sho pochinalasya zi slova Svitlo Lux znajdeni na stoli kompozitora v den jogo smerti buli rozislani druzhinoyu jogo najblizhchim druzyam TvorchistOsnovni etapi U tvorchosti Dallapikkola najvazhlivishe misce zajmayut operi ta vokalni tvori napisani v dodekafonnij tehnici iz zastosuvannyam kontrapunktu Muzichna mova kompozitora postijno evolyuciyuvala u comu zv yazku vidilyayutsya p yat klyuchovih periodiv sho rozriznyayutsya persh za vse tim do rozvitku chiyih idej Veberna abo Shenberga kompozitor zvertavsya V tradiciyah Veberna kompozitor vikoristovuvav yak pravilo simetrichni i yih linijnij viklad a takozh rozridzhenist fakturi v tradiciyah Shenberga pragnuv protilezhnogo shilnosti fakturi vikoristannya geksahordiv a ne seriyi yak takoyi ta t p Doserijnij period do 1942 Harakterizuyetsya diatonichnoyu muzichnoyu movoyu z elementami vilno traktovanoyi dodekafoniyi Klyuchovi roboti Tri Laudi Nichnij polit Pisni v yazniv Malenkij koncert dlya Myuriel Kuvre Pershij serijnij period 1942 1950 Oznamenuvav pochatok aktivnih eksperimentiv z serijnoyu tehnikoyu tyazhinnyam do Veberna menshoyu miroyu do Shenberga Klyuchovi roboti Z greckoyi liriki Chakona intermeco ta adazhio V yazen Ronseval Chotiri virshi Antonio Machado Tri poemi Jov Drugij serijnij period 1950 1955 Prodovzhennya eksperimentiv bilsh gliboke zasvoyennya estetiki yak Veberna tak i Shenberga Klyuchovi roboti Notnij zoshit Annaliberi Variaciyi dlya orkestru Pisni na virshi Gete Pisni zvilnennya Malenka nichna muzika Do Matildi Tretij serijnij period 1956 1960 Dominuvannya tradicij Veberna ale v toj zhe chas pogliblennya rozuminnya tradicij Shenberga novatorske traktuvannya ritmu ta tembriv Klyuchovi roboti P yat pisen Koncert na Rizdvyanu nich 1956 roku Tak upokoyatsya Dialogi Chetvertij serijnij period 1960 1972 Vidhid vid Veberna v bik Shenberga yih originalnij sintez Klyuchovi roboti Molitvi Tri pitannya z dvoma vidpovidyami Uliss Slova Svyatogo Pavla Nache tini Chas rujnuvati chas buduvati Proshannya Primitno sho perehid vid odnogo serijnogo periodu do inshogo ta pereosmislennya metodu v Dallapikkola suprovodzhuvalisya zvernennyam do tonalnoyi muziki Kanonichna sonatina v 1943 Tartiniana v 1951 Druga tartiniana v 1956 z nastupnim stribkom v uskladnenni serijnih konstrukcij Vsi tri tvori spilni v tomu sho ye stilizaciyami Paganini ta Tartini vidpovidno tak i vitonchenim kanonichnim pismom Shlyah do dodekafoniyi Do dodekafoniyi z yakoyu nerozrivno pov yazane im ya Dallapikkola v Italiyi jshov povilnim i v silu istorichnih obstavin izolovanim shlyahom vlasnih prob i pomilok Yak piznishe vvazhav sam avtor ce blagotvorno poznachilosya na napracyuvanni vlasnoyi muzichnoyi movi Na tli vidsutnosti na toj moment interesu do Novoyi muziki v Italiyi vzagali v ti roki dominuvav konceptualno neprijnyatnij dlya Dallapikkola neoklasicizm ta mayuchi lishe vkraj obmezhenij dostup do partitur novovidenciv a takozh zvazhayuchi na vidsutnist osobistih kontaktiv z nimi abo yih uchnyami osoblivo u voyenni roki koli Nova muzika rozglyadalasya nacistskoyu propagandoyu yak degenerativne mistectvo vin bilshe oriyentuvavsya na vlasnu intuyiciyu ta romani Dzhejmsa Dzhojsa ta Marselya Prusta znajomstvo z yakimi vidkrilo dlya nogo spilnist mistectv i yih problematiki tak v alliteraciyah v Uliss vin viyaviv spivzvuchnist transformaciyam seriyi ta ruhlivist sensu v zalezhnosti vid poryadku bukv zvukiv a v Poshukah vtrachenogo chasu novu dialektiku sposib mislennya alternativnij sonatnij formi yak odnomu z golovnih zavoyuvan klasiko romantichnoyi tradiciyi i vidpovidno klasichnogo romanu de temi personazhi vikladalisya dostatno odnoznachno ta spochatku mozhna porivnyati z odnogo boku z poyavoyu Albertini ta inshih personazhiv u Prusta a z inshogo same literaturne traktuvannya Dallapikkola dodekafoniyi z pidhodom u yakogo struktura tvoru j proporciyi viznachayutsya budovoyu virshiv Celana ta in Elementi serijnoyi muziki vvodilisya Dallapikkola postupovo i lishe u miru vidchuttya yim yih organichnosti muzichnomu zadumom a ne formalno Yaksho v Troh Laudah ta Nichnomu poloti 1937 1938 dodekafoniya obmezhuvalasya vlasne vikoristannyam dvenadcatitonovih tim vzhe v Pisnyah v yazniv 1938 1941 vona chastkovo viznachaye ta strukturu tvoru a v ciklah Z greckoyi liriki 1942 1945 dodekafonnoyi tehnika zastosovana povnomasshtabno nezvazhayuchi na chislenni porushennya ta vikoristannya navit v ramkah deyakih z cih nevelikih p yes dekilkoh serij odnochasno Pershim strogo dodekafonnoyi tvorom prijnyato vvazhati Tri poemi 1949 ale lishe v povorotnomu dlya svogo rozvitku 1956 roci Dallapikkola zmig zayaviti v besidi z avstrijskim muzikoznavcem ta blizkim drugom en sho nareshti povnistyu opanuvav dodekafonnoyu sistemoyu ta usvidomiv ves prihovanij u nij potencial Etapnim u comu sensi stalo napisannya rokom ranishe v rekordni dlya povilno pracyuyuchogo na stadiyi osvoyennya dodekafoniyi Dallapikkola termini blizko chotiroh misyaciv kantati Do Matildi priurochenoyi do storichchya zi smerti Gejne viborom ta redakciyi tekstiv yak i v bagatoh inshih vipadkah Dallapikkola tut buv zobov yazanij svoyij druzhini Lauri yakij i prisvyachena robota i oznamenuvala zavershennya eksperimentu ta pochatok zrilogo stilistichno monolitnogo ta samogo plidnogo periodu jogo tvorchosti Nezvazhayuchi na vse poslidovnishe vikoristannya dodekafoniyi v svoyih tvorah pochinayuchi z 1940 h rokiv Dallapikkola zalishavsya bajduzhim do idej numerologiyi serialnoyi muziki sho kultivuyetsya kompozitorami darmshtadtskoyu shkoli Bilsh znachushim nizh poshirennya ideyi serijnosti na parametri vidminni vid visoti zvuku jomu zdavalosya osmislennya vlastivosti polyarnosti seriyi tobto isnuvannya v kozhnij iz nih dvoh yasno vidchutnih polyusiv v kozhnij seriyi riznih svogo rodu dodekafonnih analogiv toniki ta dominanti Prote ryad doslidnikiv vidznachaye sho vzhe v drugij polovini 1950 h pochinayuchi z P yati pisen v robotah kompozitora mozhna viyaviti kvaziserijne traktuvannya nasampered ritmu a takozh tembriv i poznachenu v nih tendenciyu do svogo rodu paritetu parametriv yih vzayemozaminnosti yak viraznih zasobiv U comu Dallapikkola vbachav prodovzhennya tradiciyi Veberna vidminne vid v dusi yakogo yiyi interpretuvali napriklad Bulez ta Shtokhauzen Simvolizm struktura ta musica visiva Dallapikkola nadavav osoblivogo znachennya simetrichnosti strukturi tvoru takozh div jogo analizi oper Verdi z vidpovidnoyu rozstanovku akcentiv najyaskravishim prikladom chogo mozhe vvazhatisya jogo ostannya robota Proshannya sho yavlyaye soboyu bilsh mensh tochnij palindrom shozhij prijom vikoristanij i v tvori Tak upokoyatsya Ne nastilki bukvalno realizovani ci zh principi lezhat v osnovi operi Uliss ta yiyi dramaturgiyi zi scenoyu v carstvi kimerijciv u centri V ryadi inshih tvoriv takih yak P yat pisen ta Chotiri virshi Antonio Machado simetriya mozhe viyavlyatisya i v smislovih zv yazkah mizh tekstami Ostannye napriklad vidkrivayetsya i zakrivayetsya nastannyam vesni a seredni chastini volannya do Boga P yat pisen pochinayutsya i zakinchuyutsya poyavoyu na nebi zirok zmina pir dobi z centralnoyu chastinoyu poznachena pri comu grafichno u viglyadi ideogrami rozp yattya Takogo rodu ideogrami ta simvolizm harakterni dlya muziki Dallapikkola vzagali Najvidomishij v comu vidnoshenni piznishe tvir Nemov tini de v ostannij chastini na virshi Idealnoyu epitafiyi moryaku Himenesa kompozitorom dosyagnut skladnij sintez u vtilenni obrazu nebesnih svitil pro nih govorit sama poeziya do nih vidsilaye ta tembrova garmoniya ale takozh i sam tekst partituri bukvalno posipanoyi suzir yami z vidpovidnimi pidpisami yak voni postayut v atlasi zoryanogo neba cikavo zistaviti z ideyeyu Atlas Eclipticalis Dzhona Kejdzha Cya robota bagato v chomu pidsumkova v nizci tvoriv de klyuchovu rol vidigraye obraz zirok ryad sho pochinayetsya pershoyu Laudoyu z Troh laud 1937 ta finalom sho vklyuchaye vzhe zgaduvani P yat pisen i Ulissa sho zavershuyetsya zustrichchyu Odisseya z bogom u vidkritomu mori pid zoryanim nebom U comu mozhna uglediti ta vpliv Dante Alig yeri kozhna z kantik Bozhestvennoyi Komediyi yakogo yak vidomo takozh zavershuyetsya slovom stelle svitila Metodi roboti Bilshist svoyih tvoriv Dallapikkola pisav dlya golosu u zv yazku z chim u kompozitora virobivsya svoyeridnij pidhid do tekstiv na yaki vin skladav muziku vipisani virshi vin mig rokami nositi v gamanci v miru osidannya yih v pam yati perejmayuchis kozhnim yihnim zvukom smislovim nyuansom i dozrivayuchi dlya zadumu muzichnogo ekvivalenta Analogichnogo metodu vin dotrimuvavsya i v samomu napisanni muziki seriya i vsi yiyi najskladnishi transformaciyi spochatku yim zapam yatovuvalisya a potim vzhe muzika pisalasya na sluh hocha pri comu seriya sama po sobi ridko bula vihidnim impulsom i yak pravilo konstruyuvalasya vzhe pidkoryayuchis inshim mirkuvan ta intuyiciyi Redakciyi ta perekladi Krim napisannya muziki Dallapikkola vidomij yak redaktor kritichnogo vidannya Kartinok z vistavki Musorgskogo 1940 61 ukladach antologij italijskoyi pisni 17 18 stolit Monteverdi Peri Kachchini Kavalli Skarlatti Freskobaldi ta in redaktor shesti sonat dlya violoncheli z klavirom Vivaldi z rozshifrovkoyu general basa ta avtor vikonavskoyi redakciyi dlya postanovki v suchasnomu teatri operi Monteverdi Povernennya Ulissa na batkivshinu a takozh yak perekladach na italijskij zbirki ese i listiv Buzoni takozh pid jogo redakciyeyu druzhinoyu kompozitora buv zdijsnenij pereklad vidomogo traktatu Die Komposition mit zwolf Tonen TvoriRanni tvori yaki ne buli opublikovani v spisku ne navodyatsya Operi ta inshi tvori dlya muzichnogo teatru Volo di notte 1940 za odnojmennoyu povistyu Antuanu de Sent Ekzyuperi Marsia Marsij 1943 odnoaktnij balet horeografiya Il Prigioniero 1944 1948 za motivami Torturi nadiyeyu ta Legendi pro Ulenshpigelya i Eloyi Gudzak Sharlya Kostera Job 1950 svyashenne podannya odnoaktna misteriya z libreto avtora na osnovi knigi Iova Ulisse 1960 1968 po Gomeru ta Dante Horovi tvori Due liriche del Kalewala Dva virsha z Kalevali dlya tenora baritona kamernogo horu ta chotiroh udarnikiv 1930 Estate Lito dlya cholovichogo horu a kapela na tekst fragmenta z Alkeya 1932 Sei cori di Michelangelo Buonarroti il giovane Shist horiv na virshi Mikelandzhelo Buonarotti molodshogo 1933 1936 Canti di prigionia Pisni v yazniv dlya zmishanogo horu i ansamblyu na slova molitvi Mariyi Styuart Boeciya ta Savonaroli 1938 41 Canti di liberazione dlya horu z orkestrom na teksti Blazhennogo Avgustina ta Knigi Vihodu 1951 55 Requiescant dlya zmishanogo horu dityachogo horu ta orkestru na ryadok z Yevangeliya vid Matfeya 11 28 Prijdit do Mene usi strudzheni ta obtyazheni i Ya zaspokoyu vas Requiescat Oskara Uajlda ta pisenku Din don dzvin dzveni z Portreta hudozhnika v yunosti Dzhejmsa Dzhojsa 1957 58 Tempus destruendi Tempus aedificandi dlya zmishanogo horu a kapela na slova irlandskogo monaha Dermatusa XI stolittya ta en VIII stolittya 1970 71 Kamerna vokalna muzika Divertimento in quattro esercizi Divertisment v chotiroh ekzersisah dlya soprano ta p yati instrumentalistiv na teksti italijskih pisen XIII stolittya 1934 Tre laudi dlya soprano tenora i 13 instrumentalistiv na teksti z Il Laudario dei Battuti di Modena 1266 v redakciyi it 1936 1937 Liriche greche na virshi antichnih poetiv u perekladi Salvatore Kvazimodo Cinque frammenti di Saffo P yat fragmentiv z Sapfo dlya soprano ta kamernogo orkestru 1942 Sex carmina Alcaei Shist karmin Alkeya dlya soprano i 11 instrumentalistiv prisvyacheno Antonu Vebernu a pislya jogo zagibeli jogo pam yati 1943 Due liriche di Anacreonte Dva virshi Anakreonta dlya soprano ta ansamblyu 1945 Rencesvals Trois Fragments de la Chanson de Roland Ronseval Tri fragmenta z Pisni pro Rolanda dlya golosu ta fortepiano na tekst Pisni pro Rolanda 1946 Quattro liriche di Antonio Machado dlya golosu ta fortepiano na virshi z Novih pisen ta Poliv Kastiliyi 1948 isnuye perekladennya dlya golosu ta ansamblyu napisane 1964 roku Tre poemi dlya soprano ta kamernogo orkestru na virshi Dzhojsa v perekladi Dallapikkola ta Mikelandzhelo isnuye avtorske perekladennya dlya soprano ta fortepiano prisvyacheno Arnoldu Shenberga 1949 Goethe Lieder dlya zhinochogo golosu i trio klarnetiv na virshi Gete z Zahidno shidnogo divana 1953 Cinque canti dlya baritona ta ansamblyu na virshi Liciniya Alkmana Ivik ta nevidomogo greckogo poeta v perekladi Salvatore Kvazimodo 1956 prisvyacheno Preghiere dlya baritona ta kamernogo ansamblyu na virshi Murilo Mendesa v perekladi na italijsku it 1962 Parole di San Paolo dlya mecco soprano i 11 instrumentalistiv na tekst Glavi 13 Pershogo poslannya do Korintyan 1964 Sicut umbra dni nashi na zemli dlya mecco soprano i 15 instrumentalistiv na virshi Huana Ramona Himenesa zi zbirki Kamin ta nebo Zabuttya Spogad Idealna epitafiya moryaku nazva vidsilaye do vmishenogo v kinci partituri ryadku z Knigi Jova 8 9 a mi vchorashni ta nichogo ne znayemo oskilki nashi dni na zemli tin 1970 Commiato dlya soprano i 15 instrumentalistiv na tekst pripisuvanij 1972 Instrumentalni tvori Musica per tre pianoforti Inni Muzika dlya troh fortepiano Gimni dlya troh fortepiano 1935 Piccolo concerto per Muriel Couvreux Malenkij koncert dlya Myuriel Kuvre dlya fortepiano z orkestrom 1939 1941 Tre episodi dal balletto Marsia Tri epizodu z baletu Marsij dlya fortepiano 1942 1943 Sonatina canonica Kanonichna sonatina dlya fortepiano na kapris Paganini 1942 1943 Ciaccona intermezzo e adagio dlya violoncheli 1945 prisvyacheno Due studi Dva etyudu dlya skripki ta fortepiano 1947 Quaderno musicale di Annalibera dlya fortepiano 1952 Tartiniana seconda dlya skripki ta fortepiano isnuye avtorske perekladennya dlya skripki z orkestrom na temu 1956 Dialoghi koncert dlya violoncheli z orkestrom 1959 1960 prisvyacheno Piccola musica notturna Malenka nichna muzika dlya kamernogo ansamblyu yak epigraf vikoristano virsh Litnya nich isnuye avtorske perekladannya dlya orkestru 1961 orkestrovi tvori Partita Partita dlya soprano horu i orkestru 1930 1932 Due pezzi Dvi p yesi perekladennya dlya orkestru Dvoh etyudiv 1946 1947 Tartiniana dlya skripki z orkestrom na temu 1951 Piccola musica notturna Malenka nichna muzika dlya orkestru 1954 Variazioni Variaciyi perekladennya dlya orkestru Notnoyi zoshiti Annaliberi 1954 An Mathilde kantata dlya zhinochogo golosu z orkestrom na virshi Gejne zi zbirki Romansero Do angelam ta Den pominannya ta opublikovane posmertno Matilda podala buket 1955 Tartiniana seconda dlya skripki z orkestrom na temu Tartini 1956 Concerto per la notte di Natale dell anno 1956 dlya kamernogo orkestru ta soprano v 5 chastinah neparni chastini instrumentalni na tekst Dzhakopone Da Todi 1956 1957 Three questions with two answers per orchestra na osnovi materialu do operi Uliss 1962 Muzika do dokumentalnih filmiv Incontri con Roma Zustrichi z Rimom dlya 21 instrumentu 1948 Rezhiser Vittorio Karpinyano L esperienza del cubismo Dosvid kubizmu dlya 17 instrumentiv ta zhinochogo golosu ad lib 1948 rezhiser Glauka Pellegrini Cej korotkometrazhnij film buv udostoyenij premiyi za najkrashij zvukovij suprovid na Mizhnarodnomu kongresi filmiv pro mistectvo v Bryusseli v lyutomu 1950 roku Il miracolo della Cena Le vicende del capolavoro di Leonardo da Vinci Chudo Vecheri Istoriya shedevra Leonardo da Vinchi 1953 Rezhiser Luyidzhi Rononi VinoskiKamper Dietrich Luigi Dallapiccola La vita e l opera Firenze Sansoni Editore 1985 351 p Alegant Brian and Levey John 1 Music Analysis 2006 T 25 vip 1 2 S 39 87 DOI 10 1111 j 1468 2249 2006 00233 x Quattrocchi Arrigo Il pianoforte Studi su Luigi Dallapiccola Un seminario Lucca Libreria musicale italiana 1993 P 131 158 ISBN 9788870960679 Div Sablich Sergio Luigi Dallapiccola un musicista europeo L Epos Palermo 2004 Uliss stavitsya v odin ryad z Doktorom Faustom Buzoni ta Mojseyem i Aaronom Shenberga yak najbilsh znakovimi operami HH stolittya Alegant Brian The Twelve Tone Music of Luigi Dallapiccola New York 2010 S 9 28 Eastman Studies in Music Dallapiccola Luigi Parole e musica Milano Il Saggiatore 1980 P 486 487 Noller Joachim Dodekaphonie via Proust und Joyce Zur musikalischen Poetik Luigi Dallapiccolas Archiv fur Musikwissenschaft 1994 Vip 2 S 131 144 Dallapiccola Luigi Parole e musica A cura di Fiamma Nicolodi Il Saggiatore 1980 P 448 463 Mancini David L Twelve Tone Polarity in Late Works of Luigi Dallapiccola Journal of Music Theory 1986 Vip 2 S 203 224 Illiano Roberto An Mathilde un opera di Cerniera italijskij Arhiv originalu za 19 chervnya 2012 Procitovano 22 lyutogo 2012 Nathan Hans On Dallapiccola s Working Methods Perspectives of New Music 1977 T 15 vip 2 S 34 57 Dubravskij Ye S Malipero ta Dallapikkola Do istoriyi Novoyi muziki v Italiyi HH stolittya Naukovij visnik Moskovskoyi konservatoriyi M 2010 Vip 2 S 212 229 BibliografiyaSvet Dobro Vechnost Pamyati Edisona Denisova Stati Vospominaniya Materialy M Moskovska konservatoriya 1999 500 prim ISBN 5 89598 052 H Alegant Brian The Twelve Tone Music of Luigi Dallapiccola New York University of Rochester Press 2010 336 p Eastman Studies in Music ISBN 978 1 58046 325 6 Fearn Raymond The Music of Luigi Dallapiccola New York University of Rochester Press 2003 324 p Eastman Studies in Music ISBN 978 1 58046 347 8 Kamper Dietrich Gefangenschaft und Freiheit Leben und Werk des Komponisten Luigi Dallapiccola Koln Gitarre und Laute Verlagsgesellschaft 1984 210 p ISBN 9783885830054 Kniga bula perevedena na italijsku movu vdovoyu kompozitora ta muzikoznavcem Kamper Dietrich Luigi Dallapiccola La vita e l opera Firenze Sansoni Editore 1985 351 p Luigi Dallapiccola nel suo secolo atti del convegno internazionale Firenze 10 12 dicembre 2004 Firenze L S Olschki 2007 536 p Historiae Musicae Cultores ISBN 9788822256379 Michel Pierre Luigi Dallapiccola Geneve Contrechamps 1996 172 p ISBN 2940068089 nedostupne posilannya z veresnya 2019 Sablich Sergio Luigi Dallapiccola un musicista europeo Palermo L Epos 2004 253 p ISBN 8883022416 Studi su Luigi Dallapiccola Un seminario Lucca Libreria musicale italiana 1993 201 p Musicalia ISBN 9788870960679