Рене́ Дека́рт (фр. René Descartes, лат. Renatus Cartesius — Ренат Картезій; 31 березня 1596, Ла-Е-ан-Турен (фр. La Haye en Touraine) (зараз місто Декарт), департамент Ендр і Луара, Франція — 11 лютого 1650, Стокгольм) — французький філософ, фізик, фізіолог, математик, основоположник аналітичної геометрії. У математиці Декарт запровадив декартову систему координат, дав поняття змінної величини і функції, ввів багато алгебраїчних позначень. У фізиці він сформулював закон збереження кількості руху, запровадив поняття імпульсу сили. Декарт — автор методу радикального сумніву в філософії, механіцизму у фізиці, ввів у науковий обіг поняття рефлексу.
Рене Декарт | |
---|---|
фр. René Descartes, лат. Renatus Cartesius | |
![]() | |
Народився | 31 березня 1596 Ла-е-ан-Турен |
Помер | 11 лютого 1650 (53 роки) Стокгольм ·пневмонія[1] |
Поховання | Сен-Жермен-де-Пре (абатство)[1][2] |
Місце проживання | Париж |
Країна | |
Діяльність | філософ, математик, музикознавець, фізик, астроном, теоретик музики, correspondent, mechanical automaton engineer, військовослужбовець, письменник |
Alma mater | Королівський колеж Генріха Великого[d][1] Лейденський університет Утрехтський університет Національне військове училище |
Галузь | математика, фізика, оптика, філософія |
Посада | професор |
Науковий керівник | Жорж Фурньє. |
Відомі учні | d d |
Членство | Французька академія наук |
Відомий завдяки: | декартова система координат, раціоналізм |
Батько | d |
Мати | d[3] |
Брати, сестри | d |
Діти | d |
Родичі | d |
Автограф | ![]() |
![]() ![]() |
Біографія
Рене Декарт народився 31 березня 1596 року в місті Лае (тепер Декарт), департамент Ендр і Луара, Франція. Він отримав від батька невеликий спадок, який дозволив йому присвятити своє життя науці та мандрівкам. З 1607 по 1614 роки Декарт навчався в єзуїтському коледжі Генріха Великого в Ла-Флеші, де отримав добру гуманітарну та математичну освіту. Він проявляв великі здібності до філософії, фізики та психології. Через слабке здоров'я директор коледжу звільнив Декарта від відвідування ранкових богослужінь і дозволив йому залишатися у ліжку до полудня — звичка, яка збереглася у Декарта на все життя. Саме ці тихі ранкові години були для нього особливо живодайними у творчому відношенні.
Після коледжу Декарт навчався в університеті Пуатьє, отримавши в 1616 році диплом бакалавра і ліцензію правника, виконуючи волю батька, який бажав, щоб син став юристом.
Після закінчення освіти Декарт проводив у Парижі безтурботне життя, повне насолоди. Але врешті-решт такий спосіб життя став тягарем для нього, і він усамітнився для того, щоб присвятити себе математичним дослідженням. Коли Декарту виповнився 21 рік, він кілька років служив добровольцем в арміях Голландії, Баварії та Угорщини. За цей час Декарт набув непогані військові звички, а також деякі авантюрні риси характеру. Йому подобались бали та азартні ігри — при цьому гравцем він був дуже вдалим, у чому велику роль зіграв його математичний талант. Будучи на службі в герцога Максиміліана Баварського, Декарт брав участь у битві на Білій горі в околиці Праги, в листопаді 1620 року.
У 1629 році переїхав до Нідерландів. Ніщо людське не було чужим для нього — правда, єдиний його любовний роман тривав всього лише три роки. Коханою Декарта була якась голландська жінка, яка в 1635 році народила йому дівчинку. Декарт обожнював дитину і був сильно вражений раптовою смертю дочки у п'ятирічному віці. Він завжди казав про цю втрату як про найбільше нещастя у своєму житті.
Декарт надавав великого значення практичному використанню наукових знань. Так, його цікавило, яким чином можна зберегти волосся від (посивіння). Він проводив також деякі досліди з кріслом-гойдалкою.
Одного разу під час служби в армії Декарту наснився сон, що мав велике значення для всього його життя. Цілий день 10 листопада він провів на самоті у своїй кімнаті, міркуючи над науковими та математичними проблемами. Це було в старовинному баварському будинку, де кімната зігрівалася великою дерев'яною піччю, що, мабуть, сприяло творчому процесу. Непомітно для себе Декарт задрімав, і йому наснилося, як він у майбутньому розповідав, що перед ним з'явився «дух правди» і почав докоряти йому за лінощі. Цей дух повністю оволодів свідомістю Декарта і переконав його в тому, що йому в житті необхідно довести придатність математичних принципів для пізнання природи та їхню велику користь, оскільки вони надають науковим знанням строгість та певність.
Для продовження занять математикою Декарт повернувся до Парижа, але столичне життя знову швидко набридло йому. Він продав маєток, який отримав від батька і переїхав до самотнього сільського будинку в Голландії. Його любов до самотності була настільки великою, що протягом двадцяти років він змінив 24 будинки в 13 різних містах і при цьому тримав свою адресу в таємниці навіть від найближчих друзів, з якими підтримував постійне листування. Його єдиними і незмінними вимогами до нового місця проживання були невелика відстань до католицької церкви та університету.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelF3TDFKbGJpVkRNeVZCT1Y5RVpYTmpZWEowWlhOZmFWOXpZVzEwWVd4ZmJXVmtYMU4yWlhKcFoyVnpYMlJ5YjNSMGJtbHVaeVV5UTE5TGNtbHpkR2x1WVM1cWNHY3ZNakl3Y0hndFVtVnVKVU16SlVFNVgwUmxjMk5oY25SbGMxOXBYM05oYlhSaGJGOXRaV1JmVTNabGNtbG5aWE5mWkhKdmRIUnVhVzVuSlRKRFgwdHlhWE4wYVc1aExtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
Зрештою на нього звернула свою увагу шведська королева Христина. Вона запросила Декарта давати їй уроки філософії. І хоч Декарт надто любив волю і самотній спосіб життя, він не міг не проявити поваги до королівського прохання. Королева прислала за ним військовий корабель, і наприкінці 1649 року Декарт ступив на землю Швеції. Проте королева Христина виявилась не зразковою ученицею. Вона могла викраяти для зустрічей з філософом лише дуже ранкові години — близько п'ятої години ранку. До того ж заняття проходили в погано прогрітій бібліотеці, а зима видалася дуже холодною. Кволий і хворобливий Декарт стійко переносив ранні підйоми та жорстокі ранкові холоди протягом майже чотирьох місяців. Проте зрештою він захворів на запалення легень і помер 11 лютого 1650 року.
Цікавим постскриптумом до смерті цієї великої людини, який віддав багато сил вивченню взаємодії тіла і душі, може послугувати історія його власного тіла після смерті. Через 16 років після смерті Декарта його друзі вирішили, що тіло має знаходитися у Франції. Але труна, яку надіслали до Швеції, виявилась занадто короткою. А тому шведська влада, не довго думаючи, вирішила відділити голову Декарта від тіла і поховати її окремо — доти, доки не будуть отримані розпорядження з Парижа.
Поки залишки філософа готували до відправки у Францію, французький посол вирішив, що непогано було б мати яку-небудь пам'ятку про великого співвітчизника. А тому він відрізав вказівний палець на правій руці Декарта. Тим часом тіло без голови і пальця було з великими церемоніями перепоховано в Парижі. Через декілька років один армійський офіцер викопав череп Декарта на сувенір, який потім протягом 150 років переходив від одного колекціонера до іншого, поки, нарешті, не був похований у Парижі.
Усі власні папери та рукописні роботи Декарта були зібрані і після його смерті морем відправлені до Парижа. Проте корабель затонув, не діставшись до причалу. Папери протягом трьох днів перебували під водою. У майбутньому знадобиться сімнадцять років, щоб відреставрувати записи Декарта й зробити їх придатними до друку.
Наукові дослідження
Математика
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMemt3TDBSbGMyTmhjblJsYzE5RWFYTmpiM1Z5YzJWZmIyNWZUV1YwYUc5a0xuQnVaeTh5TWpCd2VDMUVaWE5qWVhKMFpYTmZSR2x6WTI5MWNuTmxYMjl1WDAxbGRHaHZaQzV3Ym1jPS5wbmc=.png)
У 1637 побачила світ головна математична праця Декарта «Міркування про метод» (повна назва: «Міркування про метод, що дозволяє направляти свій розум і відшукувати істину в науках»).
У цій книзі викладалася аналітична геометрія, а в додатках — численні результати в алгебрі, геометрії, оптиці (у тому числі — правильне формулювання закону заломлення світла) і багато чого іншого).
Особливо слід відзначити перероблену Декартом математичну символіку Вієта, з цього моменту близьку до сучасної. Коефіцієнти він позначав a, b, c …, а невідомі — x, y, z. Натуральний показник степеня прийняв сучасний вигляд (дробові і негативні утвердилися завдяки Ньютону). З'явилася риска над підкореневим виразом. Рівняння приводяться до канонічної форми (у правій частині — нуль).
Символічну алгебру Декарт називав «Загальною математикою» і писав, що вона повинна пояснити «все, що відноситься до порядку і міри».
Створення аналітичної геометрії дало змогу перевести дослідження геометричних властивостей кривих і тіл на алгебраїчну мову, тобто аналізувати рівняння кривої в деякій системі координат. Цей переклад мав той недолік, що тепер треба було акуратно визначати справжні геометричні властивості, які не залежать від системи координат (інваріанти). Однак переваги нового методу були винятково великі, і Декарт продемонстрував їх у тій же книзі, відкривши численні положення, невідомі древнім і сучасним йому математикам.
У додатку «Геометрія» були дані методи розв'язання алгебричних рівнянь (зокрема геометричні та механічні), класифікація алгебричних кривих. Новий спосіб завдання кривої — за допомогою рівняння — був вирішальним кроком до поняття функції. Декарт сформулював точне «правило знаків» для визначення числа додатних коренів рівняння, хоча і не довів його.
Декарт досліджував алгебричні функції (многочлени), а також ряд «механічних» (спіралі, циклоїди). Для трансцендентних функцій, на думку Декарта, загального методу дослідження не існує.
Комплексні числа ще не розглядалися Декартом на рівних правах з дійсними, однак він сформулював (хоча і не довів) основну теорему алгебри: загальна кількість дійсних і комплексних коренів алгебричного рівняння дорівнює його степеню. Від'ємні корені Декарт за традицією іменував помилковими, проте об'єднував їх з додатними терміном дійсні числа, відокремлюючи від уявних (комплексних). Цей термін увійшов у математику. Втім, Декарт виявив деяку непослідовність: коефіцієнти a, b, c … у нього вважалися додатніми, а випадок невідомого знака спеціально відзначався трьома крапками ліворуч.
Усі невід'ємні дійсні числа, не виключаючи ірраціональних, розглядаються Декартом як рівноправні; вони визначаються як відношення довжини деякого відрізка до еталону довжини. Пізніше аналогічне визначення числа взяли Ньютон і Ейлер. Декарт поки ще не відокремлює алгебру від геометрії, хоча змінює їхні пріоритети; розв'язок рівняння він розуміє як побудову відрізка з довжиною, рівною кореню рівняння. Цей анахронізм був незабаром відкинутий його учнями, передусім — англійськими, для яких геометричні побудови — чисто допоміжний прийом.
Книга «Метод» відразу зробила Декарта визнаним авторитетом у математиці й оптиці. Прикметно, що видана вона була французькою, а не латиною. Додаток «Геометрія» був, проте, тут же перекладений латиною і неодноразово видавався окремо, розростаючись від коментарів і ставши настільною книгою європейських учених. Праці математиків другої половини XVII століття відображають сильний вплив Декарта.
Механіка і фізика
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODRMemd6TDBSbGMyTmhjblJsY3pNdWFuQm5Mekl5TUhCNExVUmxjMk5oY25SbGN6TXVhbkJuLmpwZw==.jpg)
Фізичні дослідження відносяться головним чином до механіки, оптики і будови Всесвіту.
- Декарт ввів поняття «сили» (міри) руху (кількості руху), маючи на увазі під ним добуток «величини» тіла (маси) на абсолютне значення його швидкості, сформулював закон збереження руху (кількості руху), проте тлумачив його неправильно, не враховуючи, що кількість руху є векторною величиною (1664).
- Досліджував закони удару, вперше чітко сформулював (закон інерції) (1644).
- Висловив припущення, що атмосферний тиск зі збільшенням висоти зменшується.
- У 1637 вийшла у світ «Діоптрика», де містилися закони поширення світла, відбивання та заломлення, ідея ефіру як переносника світла, пояснення райдуги.
- Декарт першим математично вивів закон заломлення світла (незалежно від Вілеброрда Снеліуса) на межі двох різних середовищ. Точне формулювання цього закону дозволило вдосконалити оптичні прилади, які тоді стали відігравати величезну роль в астрономії та навігації (а незабаром і в мікроскопії).
Астрономія
В астрономії Декарт відомий як автор космогонічної гіпотези — теорії вихорів, яка протягом певного часу конкурувала з теорією всесвітнього тяжіння. Вважав, що Сонце (як і інші зорі) оточене ефірною речовиною, яка розповсюджується на великі відстані у всіх напрямах. Обертаючись, Сонце приводить в обертальний рух прилеглі області цієї речовини, потім вони, у свою чергу, передають його наступним областям, так що, нарешті, вся маса приходить в обертання. У цьому ефірному вихорі мчать навколо Сонця планети. Проте Декарт не зміг сформулювати закони планетних рухів, тому його гіпотеза не отримала подальшого розвитку.
Філософське вчення Декарта на противагу середньовічним поглядам ґрунтувалося на уявленні про безмежність й однорідність світової матерії (простору), який не має порожнеч і нескінченно подільний.
Інші наукові досягнення
Найбільшим відкриттям Декарта, яке стало фундаментальним для подальшого розвитку психології, можна вважати поняття про рефлекс і принцип рефлекторної діяльності. Схема рефлексу зводилася до механічної реакції організму на подразнення. В уявленні Декарта організм тварини чи людини був машиною, механізмом. При такому розумінні живе тіло не вимагало більше втручання душі; функції «машини тіла», до яких відносяться «сприйняття, відображення ідей, утримання ідей в пам'яті, внутрішні прагнення … здійснюються в цій машині як рух коліщат годинника».
Поряд з ученням про тіло як механізм розроблялася проблема афектів (пристрастей) як тілесних станів, які є регуляторами психічного життя. Термін «пристрасть», або «афект», в сучасній психології вказує на певні емоційні стани.
Філософське вчення
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHpMek5tTDBSbGMyTmhjblJsYzE5RWFYTmpiM1Z5YzE5a1pWOXNZVjlOWlhSb2IyUmxMbXB3Wnk4eU1EQndlQzFFWlhOallYSjBaWE5mUkdselkyOTFjbk5mWkdWZmJHRmZUV1YwYUc5a1pTNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
Декарт прославив своє ім'я великою кількістю трактатів із математики та філософії. Основні з них: «Геометрія» (1637), «Міркування про метод…» (1637), «Засади філософії» (1644). Крім того він заклав основи аналітичної геометрії, дав поняття змінної величини і функції, ввів багато алгебраїчних визначень, висловив закон збереження руху, дав поняття імпульсу сили. Автор теорії, яка пояснює утворення небесних тіл вихоровим рухом частинок матерії (вихори Декарта). Ввів поняття рефлексу (дуга Декарта).
Декарт був основоположником раціоналізму, установки, за якою наші знання складаються в основному або винятково із вродженого знання, ідей, які у нас уже є. Він поставив розум на перше місце, а роль досвіду звів до простої перевірки умовиводів інтелекту. Декарт вважав, що розум спроможний пізнати світ, проте, потребує правильного застосування, тобто методу. Він поставив собі мету заново обґрунтувати знання з огляду на нові досягнення в природничих науках тієї епохи, які він порівнює із частинами дерева: коріння — метафізика, фізика — стовбур, механіка, медицина та мораль — різні гілки. Останні з перелічених наук потрібні людині для опанування природи. Декарт сподівався припинити суперечки духовної еліти, якій він ставив у провину війни того часу. Його метод базується на індукції та дедукції:
- Вважати істиною тільки те, що не викликає жодного сумніву.
- Розкладати кожну складну проблему або завдання на простіші.
- Методично переходити від відомого і дослідженого до невідомого й недослідженого (від простого евідентного знання до складнішого).
- Не робити жодних пропусків у логічних ланках дослідження.
Декарт прагнув дослідити, яким чином можливе точне та надійне пізнання. Існує розрив між науковими знаннями та тим, що ми бачимо безпосередньо. Наприклад, Сонце насправді набагато більше від того, що ми спостерігаємо. Можливо, що органи чуття дурять нас, але ми цього не помічаємо. Сумнів у Декарта є методичним підходом — потрібно сумніватися в усьому, що не доведено строго. Декарт особисто не сумнівався в існуванні світу. Він припускав, що «Genius malignus» («злий Бог») може дурити людину в усьому, окрім того, що вона думає і щодо чого сумнівається.
Шукаючи положення, яке не можна було б поставити під сумнів, Декарт сформулював вислів «Cogito ergo sum» — «Думаю, отже, існую». Це єдине, в чому не можна сумніватися. Суб'єкт пізнання, людина, не може поставити під сумнів факту свого мислення. На відміну від Августина, який розвинув схожі думки, Декарт розвинув на базі цього положення свою систематику.
Після того, як доказане існування «я», потрібно показати його сутність. Для Декарта дух, душа, розум та розсудок є однаковими речами — атрибутами «свідомої істоти» (лат. res cogitans), яка сумнівається, розуміє, підтверджує, заперечує, бажає, фантазує тощо. Декарт першим запровадив у філософію поняття свідомості. Вміст свідомості складають думки: ідеї, афекти (вольові акти) та висновки. Тільки ідеї можуть бути правильними або , оскільки тільки у ідей можна знайти відповідність або невідповідність до зовнішніх речей. У подальшій класифікації Декарт розділяє вроджені, запозичені та розвиті самою людиною ідеї. Вроджені ідеї є в будь-який час готовими поняттями. Вони також визначають результати пізнання.
Метафізичні медитації (1641)
Методичний сумнів і cogito в загальних рисах були подані в "Міркуванні про метод". Сучасники попросили у Декарта розгорнутіших пояснень його метафізики. Декарт висвітлює ці питання в "Міркуваннях про першу філософію". Перед публікацією "Міркувань" він просить у свого кореспондента Марена Мерсенна (який написав "Питання про буття", 1623) зібрати заперечення найбільш розумних людей того часу (1640).
Методичний сумнів
Щоб забезпечити ґрунтовність наших знань, ми повинні раз і назавжди знайти непохитну основу, з якої ми змогли б вивести все інше. Таким чином можна сказати, що картезіанський метод насправді починається із ставлення під методичний сумнів всіх знань, які нам здаються очевидними. Проте спочатку треба зробити декілька зауважень стосовно викладу картезіанського мислення. Хоча Декарт написав "Міркування про метод" французькою, для того щоб мати більшу аудиторію - в "сучасному" прагненні привернути на свою сторону групи освічених людей, на кшталт жіночої публіки, ворогів латинського вектора в ідеології шкіл і, можливо, згідно Мішеля Серфаті, турбуючись про демократизацію знання - він не радить слідувати за ним шляхами, які він дослідив: тому що потрібно самостійно випробувати наші знання, щоб досягнути впевненості; Декарт не може бути певним щодо свого читача. Сумнів і метод, таким чином, мають дуже помітні особливі аспекти, навіть якщо Декарт сподівається заснувати науки універсально (раціонально). Тому що деякі люди не здатні до цього, через квапливість чи скромність, однак, слід не радити сумнів для більшості людей через надто великий ризик того, що вони помилятимуться все своє життя.
Серед знань, які є в нашому розумі Декарт розрізняє, ті які ми отримали змалечку і ті, про які ми дізналися з книг чи від наших наставників. ("Принципи філософії", I, 1). Упередження та поквапливість нам заважають правильно судити. Ми повинні призупиняти наше судження. Натхненне скептичною концепцією епохи, картезіанське припинення судження тим не менше відрізняється від припинення судження скептиків, яке походить від рівноваги причин встановленої суперечливими причинами вірити в ту чи іншу річ. У скептиків сумнів веде до апатії, згідно їх, умови щастя. Навпаки, у Декарта сумнів це тільки основоположний момент в просуванні знання. Ми повинні сумніватися не тільки в наших упередженнях здобутих в ході виховання, а й в упередженнях отриманих від наших відчуттів, тому що відчуття можуть бути оманливими, як показує приклад оптичних ілюзій. Роблячи більш радикальним цей звичайний дослід (образ палички переломленої у воді), Декарт у першому метафізичному міркуванні, приходить до "гіперболічного сумніву": чи не могло б бути так, що наші відчуття обманюють нас весь час як у сні чи під час божевілля?
Картезіанський сумнів є "гіперболічним". Він відрізняється від сумніву скептиків, і сумніву Монтеня і він не базується на ставленні під сумнів самого обʼєкта (його існування), а на ставленні під сумнів відношення суб'єкта до обʼєкта. У Декарта сумнів полягає не тільки у припиненні судження, а навпаки у рішенні вважати хибним те, що зʼявляється тільки як ймовірне. Аргумент мрії дозволяє Декарту відкинути як помилкові всі сприйняття органів відчуттів, оскільки, як засвідчує досвід, наші відчуття іноді можуть виявитися оманливими. Але є ще кілька істин, які нам здаються дуже очевидними, тому що вони стосуються найпростіших елементів: є істини та особливо математичні ідеї. Тим не менш, трапляється, що ми також помиляємось, обчислюючи; але це ще не є найбільш радикальним сумнівом, що ми можемо створити, тому що ми можемо висунути гіпотезу про "Бога-обманщика", "хитрого генія", який створив би нас такими, щоб ми завжди помилялися ("Перші метафізичні медитації"). Тоді сумнів стає гіперболічним, і його довільний характер навіть робить з нього метафізичний сумнів, оскільки він більше не стосується лише почуттів і суджень, які ми можемо сформулювати з їх свідчень; цей сумнів є формулюванням гіпотези про те, що помилка та ілюзія онтологічно пов'язані з нашим розумом (основними режимами яких є розуміння та воля), і що вони можуть бути радикальними та непереборними; ніщо тоді не може вважатися абсолютно певним. І навіть математичні істини, якими очевидними вони не були б для нашого розуміння, можуть бути результатом обману, жертвами якого ми є. Методичним застосуванням цього гіперболічного сумніву ми можемо прийти до незмоги вважати щось за абсолютно певне, до незмоги будь-що вважати істинним чи хибним, до того що жодну живу істоту не можна вважати реальною.
В другому метафізичному міркуванні Декарт показує на прикладі шматка воску, що нас обманюють не так відчуття, як судження, які ми формулюємо на основі відчуттів. Саме розум сприймає шматок воску як протяжну речовину поза зовнішнім виглядом, кольорами і запахами, які ми можемо йому запозичити. Таким чином, якщо є помилка, вона може походити від поквапливості лише від нашої волі судити про те, що ми отримуємо за допомогою сприйняття; це для нас ознака недосконалості і невичерпне джерело помилок.
Cogito
Але в цьому універсальному небутті, де ми розмістилися, методично сумніваючись, залишається щось в чому ми ніколи не зможемо сумніватися: ми знаємо, що ми сумніваємося, знаючи це, ми маємо безпосередню і ясну інтуїцію, що ми не є ніщо: коли я сумніваюсь, я знаю, що я існую, тому що коли є якийсь сумнів, необхідно, щоб хтось був тут, щоб сумніватися: соgito, ergo sum "я думаю, отже я є" ("Принципи філософії", §7). Ця інтуїція не сприймається як міркування (думати - це більше інтуїція, досвід); cogito не слід плутати із неповним силогізмом, якому бракує головної частини (наприклад: "Все, що думає існує/отже я думаю/отже я є"). Втім "отже" (еrgo) зникає з тексту медитацій, який спочатку наполягає на "я є, я існую" (ego sum ego existo). Sum передує cogito, ми є в метафізиці субʼєкта. "Після того, як подумавши про це, і уважно вивчивши все, нарешті, потрібно зробити висновок, і дотримуватись як постійної того, що це речення:" я є, я існую ", обов'язково правда, завжди коли я його вимовляю, або осягаю його в моєму в розумі. Точно кажучи, я є не що інше як річ, що думає. Тобто річ, яка сумнівається, яка осягає, яка стверджує, яка заперечує, яка хоче, яка не хоче, яка також уявляє і відчуває. Після того як ця впевненість винесена на світло, виявляється, що вона не є таким знанням як інші. Дійсно знання і свідомість це не зовсім те саме. Я знаю, що я існую, але я не знаю, що я є. Я тільки знаю, що я думаю, тобто, я сумніваюсь, я відчуваю, я хочу і т.д. Отже, я є річчю, яка думає, тобто, мислячою реальністю (чи субстанцією, але це поняття субстанції буде введене Декартом в "Принципах філософії". Все починається для мене з моєї думки: моя найбільш певна і безпосередня реальність полягає у цій свідомості моєї мислячої реальності.
Цією ремаркою незначною на вигляд Декарт викидає традиційний «есенціалізм» людської природи: помилково стверджувати, що я раціональна тварина (розумна тварина), як це стверджує класичне визначення людини, тому що я не знаю, ні що є тварина, ні що є розум, ні ще менше, як він локалізується в людині. Отже Декарт досяг первинної впевненості, але, здається з неї, важко вивести будь-які знання. Декарт, здається, замкнувся в тому, що називається "соліпсизмом". Питання полягає в тому, щоб дізнатися чи ми можемо надати реальну, обʼєктивну основу нашому знанню, це стверджує Декарт: "Приділіть мені лише вашу увагу; я відведу вас далі, ніж ви думаєте. Дійсно, це з цього універсального сумніву я вирішив вивести знання про Бога, про вас самих і про все, що вміщує світ." - Пошук правди за допомогою натурального світла.
Ідеї
Тоді Декарт аналізує ідеї, які ми маємо незалежно від їх істинності чи хибності; Він їх вивчає такими, якими вони є в мисленні, як представлення (тобто як такі, які мають esse objectivum). Таким чином Декарт розташовується "по цю сторону" істинного і хибного за допомогою радикального і антисхоластичного розрізнення esse objectivum і esse formale. Він аналізує ідеї, які знаходяться в його свідомості у світлі принципів, які ми інтуїтивно сприймаємо як очевидні. Отже, деякі з наших ідей здаються такими, що надходять із зовнішнього світу, інші такими що йдуть від нас. Усі ці ідеї повинні мати причину, це принцип, що постулюється Декартом як інтуїтивний, кожний наслідок повинен мати причину (принцип причинності), ми також побачимо, що він використовує цей "онтологічний" принцип, згідно якого наслідок не містить більше реальності, ніж його причина. За Декартом ми маємо в нас ідею нескінченної істоти, суму всіх досконалостей і реальностей. Але, очевидно, ми не можемо бути її авторами. Поняття нескінченного не може походити від недосконалої істоти: недосконалої істоти, тобто, цієї мислячої субстанції, яка сумнівається і бажає. Ця ідея не є ні конструкцією нашого розуму, побудованою з елементів досвіду, (де б ми знайшли цю ідею в окремішніх речах. Всяка зовнішня причина є закінчена, обмежена.), ні незалежним творінням нашого недосконалого розуму. Міркування Декарта постулює тоді певні аксіоми і може бути сформульовано так:
- тому що кожен наслідок має причину,
- і тому що причина має не менше реальності, ніж наслідок,
- потрібно, щоб ця ідея безкінечного була спричинена якоюсь досконалою істотою, яка є її справжнім автором;
- отже Бог існує.
Бог існує, і ідея, яку я маю про безкінечне є міткою, що він лишив на своєму творінні; це мітка творця на своєму творінні. За Декартом, ця ідея в нас вроджена: як тільки я думаю, ясність та очевидність моєї здатності думати мене змушує осягнути, що Бог існує. Тим не менше вродженість ідеї не значить, що вона мені надається негайно: вона розвивається в нас із нашою думкою, щоб стати інтуїцією: "Вроджені ідеї походять від самої здатності думати". Оскільки існування Бога підтверджене, Декарт думає, що володіє твердою впевненістю, щоб заснувати наші знання. Однак відзначимо, що основою цього міркування є принцип причинності. Отже можна з Паскалем запитати себе чи дійсно Декарт мав потребу в Богові, щоб заснувати науку. Але тепер потрібно зрозуміти, як знання стають можливими з урахуванням цієї вродженої ідеї, яка є нескінченістю. Недосконала істота помиляється і може бути обдурена. Ідеальна істота не обманює, тому що обман походить від недостатку і його не можна приписати Богові без протиріччя. Якщо Бог існує і якщо за допомогою вроджених ідей я "беру участь" в його досконалості, тоді помилка більше не результат онтологічного дефекту (хитрий геній, радикальна неможливість будь-яких знань), а походить єдино від скінченності моїх здібностей. Ця досконалість Бога, яку ми сприймаємо вродженим чином пояснює, що ми сприймаємо себе недосконалими. Це тому в нас є ідея досконалості, ми можемо визнати нашу недосконалість. Субʼєктивна недосконалість (недосконалість субʼєкта, мислячої субстанці) передбачає обʼєктивну, онтологічну досконалість, одним словом існування Бога. Результат пошуку первинних основ закінчується введенням Бога в теорію знання. Сама ідея природи (яку вивчають науки) буде цим змінена: " Під природою в загальному розумінні я не розумію зараз щось інше за самого Бога чи порядок і розміщення, які Бог встановив у зовнішніх речах". Отже що таке знання? Це знати порядок і закони природи за допомогою нашої участі в божественній досконалості. Мальбранш, часто скупіший за Декарта, скаже, що ми бачимо себе в Бозі. Те, що ми знаємо це вічні істини створені абсолютною і незмінною волею Бога.
Різні докази існування Бога
Розрізняють чотири докази існування Бога надані Декартом: три в третьому міркуванні і один в пʼятому.
- Перший доказ спирається на два принципи: перш за все в ідеї потрібно відрізняти її "формальну реальність" від її "обʼєктивної реальності". Формальна реальність ідеї - це її дійсна реальність, тобто те, що насправді існує. Обʼєктивна реальність - це здатність самої ідеї представляти реальність. Тоді слід визнати як другий принцип, що в "об'єктивному" ефекті не може бути більше реальності, ніж у "формальній" причині. Цей перший доказ випливає з вивчення ідей, які є в мені: у всіх цих ідеях я знаходжу ідею абсолютно нескінченної істоти, що має всі досконалості: це ідея Бога. Отже, як скінченна істота, як "фізично" так із точки зору здорового глузду, я сам не можу бути автором цієї ідеї, тому що вона містить більше обʼєктивної реальності, ніж мій здоровий глузд може зрозуміти. Отже повинна існувати вища істота, яка помістила цю ідею в мій здоровий глузд: Бог. Отже, аргумент полягає в тому, що я, який є скінченною істотою, не можу бути джерелом ідеї нескінченності, як я її розумію (тобто дуже позитивно, а не як просте обмеження скінченного).
- Другий доказ посилається не на причину моїх ідей, а на причину мене самого, тобто він шукає автора моєї істоти. Після вивчення декількох можливостей (я сам є творцем свого буття, я не створений ...), Декарт приходить до висновку, що тільки Бог може бути творцем мого буття. Отже, "лише з того, що я існую ми обов'язково повинні зробити висновок, що ідея суверенно досконалої істоти, тобто Бога, є в мені, існування Бога дуже очевидно продемонстровано".
- Третій доказ, наданий Декартом, - це кореляція вчення про "продовжене творіння": не тільки Бог є творцем мого буття, більше того, він створює кожну його мить, як він створює кожну мить всякої речі, що існує. Я можу кожної миті підтримувати моє існування лише за сприяння Бога.
- Нарешті, четвертий доказ, доказ, який Кант в "Критиці чистого розуму" назве "онтологічним" доказом існування Бога. Цей доказ, вже присутній у Сент - Ансельма, ґрунтується на самому визначенні Бога: ідея Бога - це ідея абсолютно досконалої істоти; він не може бути позбавлений існування, оскільки йому бракуватиме досконалості (існування), що суперечить його визначенню. Декарт має майже математичну концепцію цього доказу: так само, як трикутник не може бути заданий, щоб сума його кутів не дорівнювала двом прямим, ідея Бога не може бути надана без того, щоб звідси випливало його обов'язкове існування. Цей доказ, здається, є найсильнішим з чотирьох, оскільки він призводить до внутрішнього логічного протиріччя, якщо ми постулюємо не-існування Бога.
Причинність
Ще одна складність декартової метафізики пояснюється використанням причинності у доказах існування Бога. Дійсно, такий принцип загрожує вийти за рамки самої ідеї Бога, бо чи не повинно бути на основі принципу причинності, що Бог також має причину? Щоб вирішити цю складність, Декарт розрізняє те, що має причину поза собою (субстанція в широкому розумінні) та те, що має свою причину в собі (субстанція сама по собі). Отже, можна представити собі, що Бог, в певній мірі, є власною причиною (і Декарт наполягає на нюансі: " sit quodammodo sui causa, він є певним чином причиною себе"). Відношення Бога до самого себе, так би мовити, є відношенням причини до ефекту. Але це лише спосіб говорити, який не слід сприймати буквально, щоб не потрапити в протиріччя. Декарт пояснює, що такий спосіб вираження за аналогією з ефективною причиною є одночасно корисним для розуміння того, що обговорюється і необхідний для вирішення поставленого питання:це дає змогу покласти край нескінченній регресії в пошуках причини мого існування. Це відношення причинності, властиве виключно вищій істоті, зазвичай називають causa sui. Цей зв'язок пояснюється, за Декартом, ідеєю всемогутності: нескінченна могутність Бога дозволяє йому існувати самому. Таким чином, Декарт здійснює синтез між поняттям субстанції та поняттям причини себе самого. Класичне заперечення (сформульоване Антуаном Арно) проти цієї ідеї субстанції полягає в тому, що людина не може дати те, чого не має: причина передує наслідку, і тому необхідно, щоб Бог уже існував раніше, ніж бути власним… наслідком. Ми бачимо, що ця ідея також передбачає, що ми розрізняємо в Богові минуле, теперішнє та майбутнє, і що ми насамперед пов’язуємо з ним просту можливість існування, яка була б недосконалістю його істоти. Відповідь Декарта полягає в тому, що не можна не застосувати принцип причинності до Бога, принаймні як вимогу: «немає жодної речі, що існує, про яку не можна було б запитати, яка її причина чому вона існує. Це справді може вимагатися від самого Бога не тому, що він потребує якоїсь причини, щоб існувати, а тому, що сама неосяжність його природи є причиною, чому він не потребує жодної причини, щоб існувати». Але ця причинність у випадку Бога може бути осягнута нами лише за аналогією, оскільки наші здібності надто недосконалі, щоб зрозуміти його (можна осягнути Бога як причину самого себе, без того щоб його зрозуміти). З обмеженості нашого розуміння випливає, що ми осягаємо, що лише Бог може бути сприйнятий як причина Бога, бо інакше він був би наслідком іншої істоти і не був би нескінченним. Що стосується відношення часу,що включає причинність, воно не є дійсним для Бога: Бог вічний і незмінний. Але перш за все Декарт пояснює, що причина завжди сучасна зі своїм наслідком, оскільки вона є причиною лише тоді, коли вона його породжує. Остання складність, яка висувається проти картезіанської системи, полягає в тому, що ми не розуміємо, як із істоти, абсолютно досконалої в усіх відношеннях, можуть народитися кінечні, а отже, також частково недосконалі істоти. Основа всього досконала, але в цих речах залишається недосконалість. Для Декарта це заперечення не бере до уваги той факт, що вся скінченність є лише обмеженням, запереченням: небуттям буття. Тут є неявна теодицея: створені речі обов’язково скінченні, і їхня скінченність все ж є джерелом досконалості для світу, якщо ми розглядаємо його в цілому.
(1641)
Декарт встановлює класифікацію знань, порівнюючи знання з деревом: "Таким чином, вся філософія схожа на дерево, коріння якого є метафізикою, стовбур - це фізика, а гілки, що виходять з цього стовбура є всіма іншими науками, які зводяться до трьох основних, медицини, механіки і моралі, я маю на увазі найвищу і найдосконалішу мораль, яка передбачає цілковите знання інших наук і є найвищим ступенем мудрості. Оскільки плоди приносять не корені і стовбури дерев, а тільки кінчики гілок, то основна цінність філософії залежить від тих частин, які можна вивчити останніми."
Субстанція в "Принципах філософії"
Схоластична концепція субстанції мало обговорювалася в "Медитаціях про первинну філософію". Декарт більше приділяє уваги цьому пункту в "Принципах філософії" (1644). Ідея Бога у Декарта зовсім не порівнювана із ідеєю Бога у людей, які не займаються філософією. Для Декарта Бог це абсолютна субстанція, яка заключає в собі всю реальність, всі можливі досконалості, і всі можливі якості. Бути субстанцією це означає існувати сама по собі (per se) без допомоги іншої істоти ("Принципи філософії" I, 51). Власне кажучи, лише Бог є субстанцією: всі істоти, створені Богом, справді скінченні і залежать від нього. Ось чому Декарт стверджує, що поняття субстанції не є однозначним: тільки Бог є, власне кажучи, субстанцією. Однак для створених речей ми говоримо про субстанцію, коли їм потрібна лише звичайна підтримка Бога, щоб продовжувати існувати; інші речі є "якостями чи атрибутами цих субстанцій" ("Принципи філософії"I, 51). Таким чином, думка є атрибутом мислячої речовини (res cogitans), тоді як протяжність є атрибутом матеріальної речовини. Для Декарта думка єдина не може бути причиною мого існування як мислячої речі: потрібна дія, яка створює мене, як мислячу субстанцію, і підтримує мене в існуванні. Я сам не виходжу з небуття, і я не маю сили підтримувати себе самого. Тому є істота, чия дія - підтримувати творіння в стані: це теорія продовженого творення. Спростування було сформульовано Гоббсом і Гасенді, ми знаємо тільки якості (атрибути, феномени): ми не маємо жодного безпосереднього сприйняття речовини. Однак Декарт допускає, що ми не сприймаємо, як таку, жодну субстанцію; він стверджує, що ми однак можемо її мислити (точніше сприймати її чітко та виразно) і що ми можемо її знати (точніше розуміти) через її атрибути ("Принципи філософії"I, 52). Таким чином, це тому що я усвідомлюю процес думки я можу зробити висновок про існування мислячої субстанції: cogito, ergo sum. Я бачу, що я думаю; отже думка є атрибутом мислячої субстанції; отже я мисляча субстанція. У Декарта немає атрибуту без субстанції: "небуття не має жодного атрибуту, властивості чи якості: ось чому коли зустрічають когось, праві зробити висновок, що він є атрибутом якоїсь субстанції і що ця субстанція існує": інакше кажучи не може бути думки без мислячого субʼєкта. Цю точку зору критикуватиме Ніцше, заперечуючи можливість зробити висновок із думки про мислячий субʼєкт. Спіноза заперечував дуалізм картезіанської субстанції, розробляючи монізм субстанції: тільки Бог може називатися субстанцією. Матеріальні субстанції як їх розуміє Декарт, тобто ті яким непотрібна підтримка Бога для існування віднесені Спінозою до рангу модифікацій первинної субстанції, не мають відтоді незалежного існування.
Зв'язок тіла і душі
Душа для Декарта є самостійною субстанцією, душею володіють лише мислячі істоти. Для Декарта існує велика різниця між душею і тілом: душа — це мисляча субстанція (res cogitans або «річ, що мислить»), матерія — це «протяжна» субстанція (res extensa або «протяжна річ»). Через цю відмінність між мислячою субстанцією та протяжною субстанцією, тобто також між душею та тілом, часто говорять про (картезіанський дуалізм). Починаючи з cogito, Декарт робить самосвідомість первісним фактом. Цією «свідомістю» я можу мислити душу, як мислячу субстанцію, цілком незалежну від тіла. Ми можемо мати, каже він, ясне і виразне знання про душу, незалежно від тіла: отже, це робить її «справді відмінною» субстанцією ("Принципи філософії", I, 60). Отже, людина складається із двох субстанцій. Це породжує іншу складність (поставлену, наприклад, принцесою Єлизаветою Богемською, принцесою Палатинською під час їхнього листування): як розуміти єдність душі та тіла? З одного боку, таке уявлення про душу спричиняє очевидне порушення принципів картезіанської фізики: справді, душа виробляє рухи без «протяжної» компенсації: вона модифікує рух тваринних духів і навіть сама модифікується цим рухом, але вона залишається духовним принципом, який не зводиться до механізмів природи. Ідея душі, таким чином, суперечить принципу інерції. З іншого боку, якщо душа діє на тіло і навпаки, тоді ці дві субстанції не можуть бути «абсолютно» незалежними одна від одної: причинність передбачає відношення залежності. Отже, душа і тіло перебувають у певній спільності, і їх взаємна незалежність, підтверджена Декартом, робить цей союз «відносно» незрозумілим. Декарт визнає ці труднощі: справді,каже він, ми не можемо зрозуміти цього союзу, але тим не менше відчуваємо його протягом усього життя. Це, так зване, «істинне» розрізнення між тілом і душею, не суперечить отже їхньому союзу: картезіанський «дуалізм» не означає, що душа і тіло повністю розділені: існують «певні речі, які ми відчуваємо в собі, які не повинні приписуватися лише душі, а також лише тілу, але тісному союзу, який існує між ними […]: такими є апетит, спрага та емоції чи пристрасті душі, які не залежать від міркування, наприклад, емоції гніву, радості, смутку, любові тощо.такими є всі відчуття, такі як світло, кольори, звуки, запахи, смак, тепло, твердість і всі інші якості, які підпадають лише під відчуття дотику.("Принципи філософії", I, 48).
Психологічні базові механізми
Якими є наслідки цього дуалізму для створення картезіанської психології? І головним чином через розрізнення, зроблене Декартом між суто духовними явищами та явищами, що виникають внаслідок впливу тіла на душу. Таким чином, сприйняття органів чуттів - це вплив тваринних духів на душу за допомогою шишкоподібної залози. Тоді в нас є механізм так проаналізований Декартом:
- спровоковані рухи в мозку;
- дія цих рухів у мозку на душу за допомогою шишкоподібної залози;
- судження, які з цих рухів ми виносимо про зовнішні речі ;
Цей третій момент - виключно факт душі, і саме він приводить нас майже мимоволі до судження про існування зовнішніх речей.
Здібності людини
Цей опис психологічних механізмів дає змогу визначити деякі наші здібності. Таким чином, пам’ять про матеріальні речі - це збереження певних слідів рухів, спричинених у нашому мозку. Так само уява пояснюється лише тілесними рухами, пов'язаними з певною діяльністю душі. Тільки думка є активною, в тому сенсі, що вона не потребує матеріальних рухів: за Декартом, думка можлива без сприйняття та без уяви. Декарт робить аналогічне розрізнення щодо наших дій: апетит - це рух, що виробляється тілом, тоді як воля належить лише до душі. Таким чином, наша воля не залежить від будь-якого відчутного впливу, більше того , природна причинність не впливає на нашу волю.
Помилка це недостача, але не заперечення
Ця незалежність волі також є ознакою нашої відносної досконалості: хоча наше мисленнєва здатність є недосконала (ми не все розуміємо;див. що було сказано в розділі про теологію), наша воля необмежена, і вона простягається далі, ніж мисленнєва здатність. Ця різниця в досконалості між волею та мисленнєвою здатністю дозволяє Декарту розробити "психологію помилки": помилка виникає, коли ми даємо нашу згоду на те, що наше мисленнєва здатність не розуміє ясно і чітко. Причина помилки не є ні в волі (досконалість, яка наближає нас до Бога найбільше), ані в мисленнєвій здатності (ми можемо усвідомити її недосконалість), але в їх поєднанні, коли ми виносимо судження поквапливо і судимо на основі наших забобонів. Бог, який є досконалим не може бути причиною нашої помилки: ми відповідаємо за наші помилки, які є результатом того, що ми не тримаємо нашої волі в рамках розуму. Помилка є лише з нашої точки зору, тобто, це знак нашої недосконалості; але це ніщо з точки зору Бога, тобто заперечення, оскільки помилка не має істотного існування і є результатом факту, що "Бог не дав нам усього, що" він міг би нам дати, і [...] що він не повинен нам давати ». Але оскільки помилка не впливає на саму нашу природу, тож це лише "недосконалості нашого способу дії". За допомогою цього Декарт виступає проти августинської песимістичної концепції людської природи.
Бог та метафізика
Декарт вірив у Бога як досконалу істоту, існування якої він ніколи не ставив під сумнів. Якби не було Бога, тоді він не був би досконалим. Оскільки людина є недосконалою істотою, а із недосконалого не може вийти щось досконале, то Бог існує за межами людської уяви. Отже, існування Бога є джерелом об'єктивного значення людського мислення. А оскільки Бог у своїй досконалості не обманює людину, а дає їй можливість пізнання, не може бути обманом те, що людина має тіло, природа існує, а 2 плюс 2 дорівнює 4. Неправильні сприйняття спричинені тим, що Бог наділяє нас свободою одне називати правильним, а друге — неправильним, що і є доказом нашої богоподібності. Таким чином Декарт ставив світ на метафізичний фундамент.
Декарт був противником арістотелізму, як, між іншим, і Томас Гоббс, його конкурент. Тому він відкидав телеологію, заміняючи її на каузалістику, створюючи таким чином підґрунтя для механіки. У механічному світі, подібному до годинника, Бог є основною пружиною, рушієм. Після приведення світового механізму в рух розвиток Всесвіту визначається самостійно. Декарт також відкидав органіку Арістотеля, вважаючи людське тіло машиною із кінцівками, які взаємодіють із мозком через рефлекторний акт. Дух є королем тіла. Проте в аристотелівському дусі він визначає душу, яка має здатність до мислення, та волю, що утворює різницю між трупом та живою людиною.
В основі філософії Декарта лежить дуалізм душі та тіла. Декарт поділяє буття на світ об'єктів («рес екстенсе») та світ думок («рес когітанс»). «Рес екстенсе» є фізичним тілом, об'ємним, його можна розділити, розрушити, воно підлягає правилам каузальності. А «рес когітанс» не має об'єму, неподільний, але має мислення. Дух, який належить до останнього, є суб'єктом пізнання, який стоїть перед об'єктивним світом. Проблему дуалізма — поєднання цих двох постатей / царств Декарт не зміг вирішити. Її вирішує, зокрема, Спіноза, який висуває тезу «психофізичного паралелізму», відповідно до якої співвідношення між духом та тілом базується на тому, що обидві є формами явищ однієї й тієї ж самої субстанції, які поводять себе паралельно одна до одної.
Субстанція, за Декартом, є щось, що існує й не потребує нічого іншого для свого існування. Бог є в цьому сенсі єдиною субстанцією. Він також вважає матеріальні речі та душу субстанціями, оскільки вони зумовлені тільки існуванням Бога.
Етика
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOW1MMlpoTDBoaGJtUjNjbWwwZEdWdVgyeGxkSFJsY2w5aWVWOUVaWE5qWVhKMFpYTmZSR1ZqWlcxaVpYSmZNVFl6T0M1cWNHY3ZNakl3Y0hndFNHRnVaSGR5YVhSMFpXNWZiR1YwZEdWeVgySjVYMFJsYzJOaGNuUmxjMTlFWldObGJXSmxjbDh4TmpNNExtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
На думку Декарта, перш ніж визначити для себе правила поведінки, не можна в усьому сумніватися, потрібно знати максими провізоричної моралі, яка допомагає досягненню (щастя):
- Дотримуватися всіх законів та звичаїв країни походження. Жити за середніми поняттями людей свого оточення. Не приймати жодних обов'язків.
- Завжди бути впевненим у ситуації, в разі непевності — вибирати за найвищою ймовірністю, уникаючи таким чином докорів сумління.
- Підлаштовуватися під світ, ніж, навпаки, підлаштовувати світ під себе (тут відчувається вплив стоїцизму). Єдине, що є в нашому розпорядженні — це розум. Воля прагне тільки того, що їй пропонує розум, отже не може прагнути нічого недосяжного.
- Спрямовувати життя на розвиток розуму та пізнання.
Твори
- «Геометрія» (1637)
- «Міркування про метод…» (1637)
- «Медитації про першу філософію…» (лат.) / «Метафізичні медитації» (фр.) (1641)
- «Начала філософії» (1644)
Українські переклади
- Рене Декарт. Метафізичні розмисли. Пер. з франц. Зої Борисюк — Київ: Юніверс, 2000, с.21-298.
- Уривки з «Міркування про метод» на проекті «Візія» (українською мовою)
- «Медитації» Декарта у дзеркалі сучасних тлумачень: Жан-Марі Бейсад, Жан-Люк Марйон, Кім Сан Он-Ван-Кун / Пер. з фр. і лат. – Київ: Дух і Літера, 2014. — 368 с.
- «Медитації» Декарта у дзеркалі сучасних тлумачень: Жан-Марі Бейсад, Жан-Люк Марйон, Кім Сан Он-Ван-Кун / Пер. з фр. і лат. Уклад О. Хома. 2-е вид., випр. та доповн. – Київ: Дух і Літера, 2021. — 432 с.
Вшанування пам'яті
Вулиця Рене Декарта у місті Київ.
Вулиця Декарта у місті Львів
Див. також
- Декартів лист
- Овал Декарта
- 3587 Декарт — астероїд, який було названо на честь вченого.
- Міжнародна премія Рене Декарта
- Ісаак Бекман
- Картезіанський водолаз - механічна іграшка, у назві якої безпідставно згадано Декарта
Примітки
- Renatus Cartesius — 1917.
- https://www.lexpress.fr/culture/art/mais-ou-etait-passee-la-tete-de-descartes_1726031.html
- Pas L. v. Genealogics.org — 2003.
- Desmond, p. 24
- Baird, Forrest E.; Walter Kaufmann (2008). From Plato to Derrida (англ.). Upper Saddle River, New Jersey: Pearson Prentice Hall. с. 373–377. ISBN .
- Battle of White Mountain, Britannica Online Encyclopedia
- . Encarta. Microsoft. 2008. Архів оригіналу за 7 вересня 2007. Процитовано 15 серпня 2007.
- Emily Grosholz (1991). Cartesian method and the problem of reduction. Oxford University Press. ISBN .
But contemporary debate has tended to…understand [Cartesian method] merely as the ‘method of doubt’…I want to define Descartes' method in broader terms…to trace its impact on the domains of mathematics and physics as well as metaphysics.
Література
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOW1MMlppTDFCeWFXNWphWEJwWVY5d2FHbHNiM052Y0docFlXVXVkR2xtTDJ4dmMzTnNaWE56TFhCaFoyVXhMVEl5TUhCNExWQnlhVzVqYVhCcFlWOXdhR2xzYjNOdmNHaHBZV1V1ZEdsbUxuQnVadz09LnBuZw==.png)
- «Медитації» Декарта у дзеркалі сучасних тлумачень: Жан-Марі Бейсад, Жан-Люк Марйон, Кім Сан Он-Ван-Кун: [збірка]: пер. з фр. і лат. / уклад. О. Хома ; [відп. ред. С. В. Пролеєв ; літ. ред. Л. Лисенко]. — Київ: Дух і Літера, 2014. — 368 с. — Тит. арк. парал. фр. — Бібліогр.: с. 357—360. —
- Асмус В.Ф. Декарт. — М. : Высшая школа, 2006. — 335 с. — (Классика философской мысли.) — 3000 прим. — . (рос.)
- Барабанов О. О., Петрова Е. В. Два математических письма Декарта принцессе Елизавете Богемской // История науки и техники, № 1, 2011, С. 20-32. (рос.)
- Барабанов О. О., Барабанова Л. П. История теоремы Декарта о кругах // История науки и техники, № 5, 2011, С. 2-15.
- Бессмертие философских идей Декарта (Материалы Международной конференции, посвященной 400-летию со дня рождения Рене Декарта) / Ответственный редактор Мотрошилова Н.В. — М. : ЦОП Института философии РАН, 1997. — 181 с. — 500 прим. — . (рос.)
- Декарт // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп. т.). — СПб., 1890—1907. (рос. дореф.) (рос.)
- История математики под редакцией А. П. Юшкевича в трёх томах, том II, М.: Наука, 1970 Математика XVII столетия. (рос.)
- Катасонов В. Н. Метафизическая математика XVII в. М.: Наука, 1993. (рос.)
- Кирсанов В. С. Научная революция XVII века. М.: Наука, 1987. (рос.)
- Кузнецов Б. Г. Эволюция картины мира. Глава 7: Картезианское естествознание. — М. : Издательство АН СССР, 1961 (2-е издание: УРСС, 2010). — 352 с. — (Из наследия мировой философской мысли: философия науки) — .. (рос.)
- Ляткер Я. А. Декарт. М.: Мысль, 1975. (рос.)
- Мамардашвили М. (рос.)
- Матвиевская Г. П. Рене Декарт, 1596—1650. М.: Наука, 1976.
- Alain (1928), Descartes, in Les Passions et la Sagesse, La Pléiade, 1960, pp. 923–995. (фр.)
- Ferdinand Alquié (1950), Descartes. L'homme et l'oeuvre, PUF (rééd. 1987) . Короткий вступ у філософію Декарта та біографія. (фр.)
- François Azouvi (2006), Descartes et la France: histoire d'une passion nationale, Éd. Fayard , 2002 ; rééd. Hachette, Pluriel-poche, 2006, (фр.)
- Yvon Belaval, Leibniz critique de Descartes, Gallimard, coll. «Tel», 1997; (фр.)
- Jean-Marie Beyssade, La Philosophie première de Descartes. Le Temps et la cohérence de la métaphysique, Flammarion, coll. " Nouvelle bibliothèque scientifique ", 1979; (фр.)
- Philippe Comar, Mémoire de mon crâne — René Descartes, Paris, Gallimard, coll. « L'Un et l'Autre» ", 1997. (фр.)
- Pierre Guenancia, Descartes et l'ordre politique, PUF, 1983, et Descartes, bien conduire sa raison, Découvertes Gallimard, Philosophie, 1996 (une introduction à Descartes). (фр.)
- Martial Guéroult (1953), Descartes selon l'ordre des raisons, 2 vol. (фр.)
- Françoise Hildesheimer, Monsieur Descartes. La fable de la raison, Paris, Flammarion, 2010, 506 p. (фр.)
- Denis Kambouchner, L'homme des passions. Commentaires sur Descartes. Albin Michel, 1995. 2 Vol 501p. chacun. Une somme sur le Traité des Passions. (фр.)
- Roger Lefèvre, La pensée existentielle de Descartes, Bordas, Collection Pour connaître, 1965. (фр.)
- Geneviève Rodis-Lewis :
- Descartes, Calmann-Lévy, 1995 (фр.)
- Descartes et le rationalisme, PUF, collection Que sais-je ?, 1966, 7e éd. corrigée, 1996, (фр.)
- L'Œuvre de Descartes, 2 vol., Vrin, 1971. (фр.)
- Samuel S. de Sacy, Descartes, Seuil, réédité en 1996 ; (фр.)
- Anne Staquet, Descartes et le libertinage, Éditions Hermann, Paris, 2009; (фр.)
- Martin Steffens, Méditations métaphysiques 1, 2 et 3, Folio plus philosophie, 2006. Dossier et notes de M. Steffens, lecture d'image de Seloua Louste-Boulbina ; (фр.)
- Tony James, Le Songe et la Raison. Essai sur Descartes, Éditions Hermann, Paris, 2010 (фр.)
Посилання
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: René Descartes |
Вікіцитати містять висловлювання від або про: Рене Декарт |
- Українська радянська енциклопедія : у 12 т. / гол. ред. М. П. Бажан ; редкол.: О. К. Антонов та ін. — 2-ге вид. — К. : Головна редакція УРЕ, 1974–1985.
- Декарт Р. Сочинения в двух томах. — М.: Мысль, 1989. (рос.)
- Статья «Декарт, Рене»(рос.) в энциклопедии «Кругосвет» (рос.)
- Discourse On the Method(англ.) у Проекті Гутенберг (англ.)
- Selections from the Principles of Philosophy(англ.) у Проекті Гутенберг (англ.)
- Рене Декарт. Бібліографічні дані (англ.)
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
U Vikipediyi ye statti pro inshi znachennya cogo termina Dekart znachennya Rene Deka rt fr Rene Descartes lat Renatus Cartesius Renat Kartezij 31 bereznya 1596 15960331 La E an Turen fr La Haye en Touraine zaraz misto Dekart departament Endr i Luara Franciya 11 lyutogo 1650 Stokgolm francuzkij filosof fizik fiziolog matematik osnovopolozhnik analitichnoyi geometriyi U matematici Dekart zaprovadiv dekartovu sistemu koordinat dav ponyattya zminnoyi velichini i funkciyi vviv bagato algebrayichnih poznachen U fizici vin sformulyuvav zakon zberezhennya kilkosti ruhu zaprovadiv ponyattya impulsu sili Dekart avtor metodu radikalnogo sumnivu v filosofiyi mehanicizmu u fizici vviv u naukovij obig ponyattya refleksu Rene Dekartfr Rene Descartes lat Renatus CartesiusNarodivsya 31 bereznya 1596 1596 03 31 La e an TurenPomer 11 lyutogo 1650 1650 02 11 53 roki Stokgolm pnevmoniya 1 Pohovannya Sen Zhermen de Pre abatstvo 1 2 Misce prozhivannya ParizhKrayina FranciyaDiyalnist filosof matematik muzikoznavec fizik astronom teoretik muziki correspondent mechanical automaton engineer vijskovosluzhbovec pismennikAlma mater Korolivskij kolezh Genriha Velikogo d 1 Lejdenskij universitet Utrehtskij universitet Nacionalne vijskove uchilisheGaluz matematika fizika optika filosofiyaPosada profesorNaukovij kerivnik Zhorzh Furnye Vidomi uchni d dChlenstvo Francuzka akademiya naukVidomij zavdyaki dekartova sistema koordinat racionalizmBatko dMati d 3 Brati sestri dDiti dRodichi dAvtografRoboti u Vikidzherelah Vislovlyuvannya u Vikicitatah Rene Dekart u VikishovishiBiografiyaRene Dekart narodivsya 31 bereznya 1596 roku v misti Lae teper Dekart departament Endr i Luara Franciya Vin otrimav vid batka nevelikij spadok yakij dozvoliv jomu prisvyatiti svoye zhittya nauci ta mandrivkam Z 1607 po 1614 roki Dekart navchavsya v yezuyitskomu koledzhi Genriha Velikogo v La Fleshi de otrimav dobru gumanitarnu ta matematichnu osvitu Vin proyavlyav veliki zdibnosti do filosofiyi fiziki ta psihologiyi Cherez slabke zdorov ya direktor koledzhu zvilniv Dekarta vid vidviduvannya rankovih bogosluzhin i dozvoliv jomu zalishatisya u lizhku do poludnya zvichka yaka zbereglasya u Dekarta na vse zhittya Same ci tihi rankovi godini buli dlya nogo osoblivo zhivodajnimi u tvorchomu vidnoshenni Pislya koledzhu Dekart navchavsya v universiteti Puatye otrimavshi v 1616 roci diplom bakalavra i licenziyu pravnika vikonuyuchi volyu batka yakij bazhav shob sin stav yuristom Pislya zakinchennya osviti Dekart provodiv u Parizhi bezturbotne zhittya povne nasolodi Ale vreshti resht takij sposib zhittya stav tyagarem dlya nogo i vin usamitnivsya dlya togo shob prisvyatiti sebe matematichnim doslidzhennyam Koli Dekartu vipovnivsya 21 rik vin kilka rokiv sluzhiv dobrovolcem v armiyah Gollandiyi Bavariyi ta Ugorshini Za cej chas Dekart nabuv nepogani vijskovi zvichki a takozh deyaki avantyurni risi harakteru Jomu podobalis bali ta azartni igri pri comu gravcem vin buv duzhe vdalim u chomu veliku rol zigrav jogo matematichnij talant Buduchi na sluzhbi v gercoga Maksimiliana Bavarskogo Dekart brav uchast u bitvi na Bilij gori v okolici Pragi v listopadi 1620 roku U 1629 roci pereyihav do Niderlandiv Nisho lyudske ne bulo chuzhim dlya nogo pravda yedinij jogo lyubovnij roman trivav vsogo lishe tri roki Kohanoyu Dekarta bula yakas gollandska zhinka yaka v 1635 roci narodila jomu divchinku Dekart obozhnyuvav ditinu i buv silno vrazhenij raptovoyu smertyu dochki u p yatirichnomu vici Vin zavzhdi kazav pro cyu vtratu yak pro najbilshe neshastya u svoyemu zhitti Dekart nadavav velikogo znachennya praktichnomu vikoristannyu naukovih znan Tak jogo cikavilo yakim chinom mozhna zberegti volossya vid posivinnya Vin provodiv takozh deyaki doslidi z krislom gojdalkoyu Odnogo razu pid chas sluzhbi v armiyi Dekartu nasnivsya son sho mav velike znachennya dlya vsogo jogo zhittya Cilij den 10 listopada vin proviv na samoti u svoyij kimnati mirkuyuchi nad naukovimi ta matematichnimi problemami Ce bulo v starovinnomu bavarskomu budinku de kimnata zigrivalasya velikoyu derev yanoyu pichchyu sho mabut spriyalo tvorchomu procesu Nepomitno dlya sebe Dekart zadrimav i jomu nasnilosya yak vin u majbutnomu rozpovidav sho pered nim z yavivsya duh pravdi i pochav dokoryati jomu za linoshi Cej duh povnistyu ovolodiv svidomistyu Dekarta i perekonav jogo v tomu sho jomu v zhitti neobhidno dovesti pridatnist matematichnih principiv dlya piznannya prirodi ta yihnyu veliku korist oskilki voni nadayut naukovim znannyam strogist ta pevnist Dlya prodovzhennya zanyat matematikoyu Dekart povernuvsya do Parizha ale stolichne zhittya znovu shvidko nabridlo jomu Vin prodav mayetok yakij otrimav vid batka i pereyihav do samotnogo silskogo budinku v Gollandiyi Jogo lyubov do samotnosti bula nastilki velikoyu sho protyagom dvadcyati rokiv vin zminiv 24 budinki v 13 riznih mistah i pri comu trimav svoyu adresu v tayemnici navit vid najblizhchih druziv z yakimi pidtrimuvav postijne listuvannya Jogo yedinimi i nezminnimi vimogami do novogo miscya prozhivannya buli nevelika vidstan do katolickoyi cerkvi ta universitetu Rene Dekart z korolevoyu Hristinoyu Zreshtoyu na nogo zvernula svoyu uvagu shvedska koroleva Hristina Vona zaprosila Dekarta davati yij uroki filosofiyi I hoch Dekart nadto lyubiv volyu i samotnij sposib zhittya vin ne mig ne proyaviti povagi do korolivskogo prohannya Koroleva prislala za nim vijskovij korabel i naprikinci 1649 roku Dekart stupiv na zemlyu Shveciyi Prote koroleva Hristina viyavilas ne zrazkovoyu ucheniceyu Vona mogla vikrayati dlya zustrichej z filosofom lishe duzhe rankovi godini blizko p yatoyi godini ranku Do togo zh zanyattya prohodili v pogano progritij biblioteci a zima vidalasya duzhe holodnoyu Kvolij i hvoroblivij Dekart stijko perenosiv ranni pidjomi ta zhorstoki rankovi holodi protyagom majzhe chotiroh misyaciv Prote zreshtoyu vin zahvoriv na zapalennya legen i pomer 11 lyutogo 1650 roku Cikavim postskriptumom do smerti ciyeyi velikoyi lyudini yakij viddav bagato sil vivchennyu vzayemodiyi tila i dushi mozhe posluguvati istoriya jogo vlasnogo tila pislya smerti Cherez 16 rokiv pislya smerti Dekarta jogo druzi virishili sho tilo maye znahoditisya u Franciyi Ale truna yaku nadislali do Shveciyi viyavilas zanadto korotkoyu A tomu shvedska vlada ne dovgo dumayuchi virishila viddiliti golovu Dekarta vid tila i pohovati yiyi okremo doti doki ne budut otrimani rozporyadzhennya z Parizha Poki zalishki filosofa gotuvali do vidpravki u Franciyu francuzkij posol virishiv sho nepogano bulo b mati yaku nebud pam yatku pro velikogo spivvitchiznika A tomu vin vidrizav vkazivnij palec na pravij ruci Dekarta Tim chasom tilo bez golovi i palcya bulo z velikimi ceremoniyami perepohovano v Parizhi Cherez dekilka rokiv odin armijskij oficer vikopav cherep Dekarta na suvenir yakij potim protyagom 150 rokiv perehodiv vid odnogo kolekcionera do inshogo poki nareshti ne buv pohovanij u Parizhi Usi vlasni paperi ta rukopisni roboti Dekarta buli zibrani i pislya jogo smerti morem vidpravleni do Parizha Prote korabel zatonuv ne distavshis do prichalu Paperi protyagom troh dniv perebuvali pid vodoyu U majbutnomu znadobitsya simnadcyat rokiv shob vidrestavruvati zapisi Dekarta j zrobiti yih pridatnimi do druku Naukovi doslidzhennyaMatematika Mirkuvannya pro metod Dekarta U 1637 pobachila svit golovna matematichna pracya Dekarta Mirkuvannya pro metod povna nazva Mirkuvannya pro metod sho dozvolyaye napravlyati svij rozum i vidshukuvati istinu v naukah U cij knizi vikladalasya analitichna geometriya a v dodatkah chislenni rezultati v algebri geometriyi optici u tomu chisli pravilne formulyuvannya zakonu zalomlennya svitla i bagato chogo inshogo Osoblivo slid vidznachiti pereroblenu Dekartom matematichnu simvoliku Viyeta z cogo momentu blizku do suchasnoyi Koeficiyenti vin poznachav a b c a nevidomi x y z Naturalnij pokaznik stepenya prijnyav suchasnij viglyad drobovi i negativni utverdilisya zavdyaki Nyutonu Z yavilasya riska nad pidkorenevim virazom Rivnyannya privodyatsya do kanonichnoyi formi u pravij chastini nul Simvolichnu algebru Dekart nazivav Zagalnoyu matematikoyu i pisav sho vona povinna poyasniti vse sho vidnositsya do poryadku i miri Stvorennya analitichnoyi geometriyi dalo zmogu perevesti doslidzhennya geometrichnih vlastivostej krivih i til na algebrayichnu movu tobto analizuvati rivnyannya krivoyi v deyakij sistemi koordinat Cej pereklad mav toj nedolik sho teper treba bulo akuratno viznachati spravzhni geometrichni vlastivosti yaki ne zalezhat vid sistemi koordinat invarianti Odnak perevagi novogo metodu buli vinyatkovo veliki i Dekart prodemonstruvav yih u tij zhe knizi vidkrivshi chislenni polozhennya nevidomi drevnim i suchasnim jomu matematikam U dodatku Geometriya buli dani metodi rozv yazannya algebrichnih rivnyan zokrema geometrichni ta mehanichni klasifikaciya algebrichnih krivih Novij sposib zavdannya krivoyi za dopomogoyu rivnyannya buv virishalnim krokom do ponyattya funkciyi Dekart sformulyuvav tochne pravilo znakiv dlya viznachennya chisla dodatnih koreniv rivnyannya hocha i ne doviv jogo Dekart doslidzhuvav algebrichni funkciyi mnogochleni a takozh ryad mehanichnih spirali cikloyidi Dlya transcendentnih funkcij na dumku Dekarta zagalnogo metodu doslidzhennya ne isnuye Kompleksni chisla she ne rozglyadalisya Dekartom na rivnih pravah z dijsnimi odnak vin sformulyuvav hocha i ne doviv osnovnu teoremu algebri zagalna kilkist dijsnih i kompleksnih koreniv algebrichnogo rivnyannya dorivnyuye jogo stepenyu Vid yemni koreni Dekart za tradiciyeyu imenuvav pomilkovimi prote ob yednuvav yih z dodatnimi terminom dijsni chisla vidokremlyuyuchi vid uyavnih kompleksnih Cej termin uvijshov u matematiku Vtim Dekart viyaviv deyaku neposlidovnist koeficiyenti a b c u nogo vvazhalisya dodatnimi a vipadok nevidomogo znaka specialno vidznachavsya troma krapkami livoruch Usi nevid yemni dijsni chisla ne viklyuchayuchi irracionalnih rozglyadayutsya Dekartom yak rivnopravni voni viznachayutsya yak vidnoshennya dovzhini deyakogo vidrizka do etalonu dovzhini Piznishe analogichne viznachennya chisla vzyali Nyuton i Ejler Dekart poki she ne vidokremlyuye algebru vid geometriyi hocha zminyuye yihni prioriteti rozv yazok rivnyannya vin rozumiye yak pobudovu vidrizka z dovzhinoyu rivnoyu korenyu rivnyannya Cej anahronizm buv nezabarom vidkinutij jogo uchnyami peredusim anglijskimi dlya yakih geometrichni pobudovi chisto dopomizhnij prijom Kniga Metod vidrazu zrobila Dekarta viznanim avtoritetom u matematici j optici Prikmetno sho vidana vona bula francuzkoyu a ne latinoyu Dodatok Geometriya buv prote tut zhe perekladenij latinoyu i neodnorazovo vidavavsya okremo rozrostayuchis vid komentariv i stavshi nastilnoyu knigoyu yevropejskih uchenih Praci matematikiv drugoyi polovini XVII stolittya vidobrazhayut silnij vpliv Dekarta Mehanika i fizika Dekart za robotoyu Fizichni doslidzhennya vidnosyatsya golovnim chinom do mehaniki optiki i budovi Vsesvitu Dekart vviv ponyattya sili miri ruhu kilkosti ruhu mayuchi na uvazi pid nim dobutok velichini tila masi na absolyutne znachennya jogo shvidkosti sformulyuvav zakon zberezhennya ruhu kilkosti ruhu prote tlumachiv jogo nepravilno ne vrahovuyuchi sho kilkist ruhu ye vektornoyu velichinoyu 1664 Doslidzhuvav zakoni udaru vpershe chitko sformulyuvav zakon inerciyi 1644 Visloviv pripushennya sho atmosfernij tisk zi zbilshennyam visoti zmenshuyetsya U 1637 vijshla u svit Dioptrika de mistilisya zakoni poshirennya svitla vidbivannya ta zalomlennya ideya efiru yak perenosnika svitla poyasnennya rajdugi Dekart pershim matematichno viviv zakon zalomlennya svitla nezalezhno vid Vilebrorda Sneliusa na mezhi dvoh riznih seredovish Tochne formulyuvannya cogo zakonu dozvolilo vdoskonaliti optichni priladi yaki todi stali vidigravati velicheznu rol v astronomiyi ta navigaciyi a nezabarom i v mikroskopiyi Astronomiya V astronomiyi Dekart vidomij yak avtor kosmogonichnoyi gipotezi teoriyi vihoriv yaka protyagom pevnogo chasu konkuruvala z teoriyeyu vsesvitnogo tyazhinnya Vvazhav sho Sonce yak i inshi zori otochene efirnoyu rechovinoyu yaka rozpovsyudzhuyetsya na veliki vidstani u vsih napryamah Obertayuchis Sonce privodit v obertalnij ruh prilegli oblasti ciyeyi rechovini potim voni u svoyu chergu peredayut jogo nastupnim oblastyam tak sho nareshti vsya masa prihodit v obertannya U comu efirnomu vihori mchat navkolo Soncya planeti Prote Dekart ne zmig sformulyuvati zakoni planetnih ruhiv tomu jogo gipoteza ne otrimala podalshogo rozvitku Filosofske vchennya Dekarta na protivagu serednovichnim poglyadam gruntuvalosya na uyavlenni pro bezmezhnist j odnoridnist svitovoyi materiyi prostoru yakij ne maye porozhnech i neskinchenno podilnij Inshi naukovi dosyagnennya Najbilshim vidkrittyam Dekarta yake stalo fundamentalnim dlya podalshogo rozvitku psihologiyi mozhna vvazhati ponyattya pro refleks i princip reflektornoyi diyalnosti Shema refleksu zvodilasya do mehanichnoyi reakciyi organizmu na podraznennya V uyavlenni Dekarta organizm tvarini chi lyudini buv mashinoyu mehanizmom Pri takomu rozuminni zhive tilo ne vimagalo bilshe vtruchannya dushi funkciyi mashini tila do yakih vidnosyatsya sprijnyattya vidobrazhennya idej utrimannya idej v pam yati vnutrishni pragnennya zdijsnyuyutsya v cij mashini yak ruh kolishat godinnika Poryad z uchennyam pro tilo yak mehanizm rozroblyalasya problema afektiv pristrastej yak tilesnih staniv yaki ye regulyatorami psihichnogo zhittya Termin pristrast abo afekt v suchasnij psihologiyi vkazuye na pevni emocijni stani Filosofske vchennyaDekart proslaviv svoye im ya velikoyu kilkistyu traktativ iz matematiki ta filosofiyi Osnovni z nih Geometriya 1637 Mirkuvannya pro metod 1637 Zasadi filosofiyi 1644 Krim togo vin zaklav osnovi analitichnoyi geometriyi dav ponyattya zminnoyi velichini i funkciyi vviv bagato algebrayichnih viznachen visloviv zakon zberezhennya ruhu dav ponyattya impulsu sili Avtor teoriyi yaka poyasnyuye utvorennya nebesnih til vihorovim ruhom chastinok materiyi vihori Dekarta Vviv ponyattya refleksu duga Dekarta Teoriya piznannya Dekart buv osnovopolozhnikom racionalizmu ustanovki za yakoyu nashi znannya skladayutsya v osnovnomu abo vinyatkovo iz vrodzhenogo znannya idej yaki u nas uzhe ye Vin postaviv rozum na pershe misce a rol dosvidu zviv do prostoyi perevirki umovivodiv intelektu Dekart vvazhav sho rozum spromozhnij piznati svit prote potrebuye pravilnogo zastosuvannya tobto metodu Vin postaviv sobi metu zanovo obgruntuvati znannya z oglyadu na novi dosyagnennya v prirodnichih naukah tiyeyi epohi yaki vin porivnyuye iz chastinami dereva korinnya metafizika fizika stovbur mehanika medicina ta moral rizni gilki Ostanni z perelichenih nauk potribni lyudini dlya opanuvannya prirodi Dekart spodivavsya pripiniti superechki duhovnoyi eliti yakij vin staviv u provinu vijni togo chasu Jogo metod bazuyetsya na indukciyi ta dedukciyi Vvazhati istinoyu tilki te sho ne viklikaye zhodnogo sumnivu Rozkladati kozhnu skladnu problemu abo zavdannya na prostishi Metodichno perehoditi vid vidomogo i doslidzhenogo do nevidomogo j nedoslidzhenogo vid prostogo evidentnogo znannya do skladnishogo Ne robiti zhodnih propuskiv u logichnih lankah doslidzhennya Dekart pragnuv dosliditi yakim chinom mozhlive tochne ta nadijne piznannya Isnuye rozriv mizh naukovimi znannyami ta tim sho mi bachimo bezposeredno Napriklad Sonce naspravdi nabagato bilshe vid togo sho mi sposterigayemo Mozhlivo sho organi chuttya duryat nas ale mi cogo ne pomichayemo Sumniv u Dekarta ye metodichnim pidhodom potribno sumnivatisya v usomu sho ne dovedeno strogo Dekart osobisto ne sumnivavsya v isnuvanni svitu Vin pripuskav sho Genius malignus zlij Bog mozhe duriti lyudinu v usomu okrim togo sho vona dumaye i shodo chogo sumnivayetsya Shukayuchi polozhennya yake ne mozhna bulo b postaviti pid sumniv Dekart sformulyuvav visliv Cogito ergo sum Dumayu otzhe isnuyu Ce yedine v chomu ne mozhna sumnivatisya Sub yekt piznannya lyudina ne mozhe postaviti pid sumniv faktu svogo mislennya Na vidminu vid Avgustina yakij rozvinuv shozhi dumki Dekart rozvinuv na bazi cogo polozhennya svoyu sistematiku Pislya togo yak dokazane isnuvannya ya potribno pokazati jogo sutnist Dlya Dekarta duh dusha rozum ta rozsudok ye odnakovimi rechami atributami svidomoyi istoti lat res cogitans yaka sumnivayetsya rozumiye pidtverdzhuye zaperechuye bazhaye fantazuye tosho Dekart pershim zaprovadiv u filosofiyu ponyattya svidomosti Vmist svidomosti skladayut dumki ideyi afekti volovi akti ta visnovki Tilki ideyi mozhut buti pravilnimi abo oskilki tilki u idej mozhna znajti vidpovidnist abo nevidpovidnist do zovnishnih rechej U podalshij klasifikaciyi Dekart rozdilyaye vrodzheni zapozicheni ta rozviti samoyu lyudinoyu ideyi Vrodzheni ideyi ye v bud yakij chas gotovimi ponyattyami Voni takozh viznachayut rezultati piznannya Metafizichni meditaciyi 1641 Metodichnij sumniv i cogito v zagalnih risah buli podani v Mirkuvanni pro metod Suchasniki poprosili u Dekarta rozgornutishih poyasnen jogo metafiziki Dekart visvitlyuye ci pitannya v Mirkuvannyah pro pershu filosofiyu Pered publikaciyeyu Mirkuvan vin prosit u svogo korespondenta Marena Mersenna yakij napisav Pitannya pro buttya 1623 zibrati zaperechennya najbilsh rozumnih lyudej togo chasu 1640 Metodichnij sumniv Dokladnishe Kartezianskij sumniv Shob zabezpechiti gruntovnist nashih znan mi povinni raz i nazavzhdi znajti nepohitnu osnovu z yakoyi mi zmogli b vivesti vse inshe Takim chinom mozhna skazati sho kartezianskij metod naspravdi pochinayetsya iz stavlennya pid metodichnij sumniv vsih znan yaki nam zdayutsya ochevidnimi Prote spochatku treba zrobiti dekilka zauvazhen stosovno vikladu kartezianskogo mislennya Hocha Dekart napisav Mirkuvannya pro metod francuzkoyu dlya togo shob mati bilshu auditoriyu v suchasnomu pragnenni privernuti na svoyu storonu grupi osvichenih lyudej na kshtalt zhinochoyi publiki vorogiv latinskogo vektora v ideologiyi shkil i mozhlivo zgidno Mishelya Serfati turbuyuchis pro demokratizaciyu znannya vin ne radit sliduvati za nim shlyahami yaki vin doslidiv tomu sho potribno samostijno viprobuvati nashi znannya shob dosyagnuti vpevnenosti Dekart ne mozhe buti pevnim shodo svogo chitacha Sumniv i metod takim chinom mayut duzhe pomitni osoblivi aspekti navit yaksho Dekart spodivayetsya zasnuvati nauki universalno racionalno Tomu sho deyaki lyudi ne zdatni do cogo cherez kvaplivist chi skromnist odnak slid ne raditi sumniv dlya bilshosti lyudej cherez nadto velikij rizik togo sho voni pomilyatimutsya vse svoye zhittya Sered znan yaki ye v nashomu rozumi Dekart rozriznyaye ti yaki mi otrimali zmalechku i ti pro yaki mi diznalisya z knig chi vid nashih nastavnikiv Principi filosofiyi I 1 Uperedzhennya ta pokvaplivist nam zavazhayut pravilno suditi Mi povinni prizupinyati nashe sudzhennya Nathnenne skeptichnoyu koncepciyeyu epohi kartezianske pripinennya sudzhennya tim ne menshe vidriznyayetsya vid pripinennya sudzhennya skeptikiv yake pohodit vid rivnovagi prichin vstanovlenoyi superechlivimi prichinami viriti v tu chi inshu rich U skeptikiv sumniv vede do apatiyi zgidno yih umovi shastya Navpaki u Dekarta sumniv ce tilki osnovopolozhnij moment v prosuvanni znannya Mi povinni sumnivatisya ne tilki v nashih uperedzhennyah zdobutih v hodi vihovannya a j v uperedzhennyah otrimanih vid nashih vidchuttiv tomu sho vidchuttya mozhut buti omanlivimi yak pokazuye priklad optichnih ilyuzij Roblyachi bilsh radikalnim cej zvichajnij doslid obraz palichki perelomlenoyi u vodi Dekart u pershomu metafizichnomu mirkuvanni prihodit do giperbolichnogo sumnivu chi ne moglo b buti tak sho nashi vidchuttya obmanyuyut nas ves chas yak u sni chi pid chas bozhevillya Kartezianskij sumniv ye giperbolichnim Vin vidriznyayetsya vid sumnivu skeptikiv i sumnivu Montenya i vin ne bazuyetsya na stavlenni pid sumniv samogo obʼyekta jogo isnuvannya a na stavlenni pid sumniv vidnoshennya sub yekta do obʼyekta U Dekarta sumniv polyagaye ne tilki u pripinenni sudzhennya a navpaki u rishenni vvazhati hibnim te sho zʼyavlyayetsya tilki yak jmovirne Argument mriyi dozvolyaye Dekartu vidkinuti yak pomilkovi vsi sprijnyattya organiv vidchuttiv oskilki yak zasvidchuye dosvid nashi vidchuttya inodi mozhut viyavitisya omanlivimi Ale ye she kilka istin yaki nam zdayutsya duzhe ochevidnimi tomu sho voni stosuyutsya najprostishih elementiv ye istini ta osoblivo matematichni ideyi Tim ne mensh traplyayetsya sho mi takozh pomilyayemos obchislyuyuchi ale ce she ne ye najbilsh radikalnim sumnivom sho mi mozhemo stvoriti tomu sho mi mozhemo visunuti gipotezu pro Boga obmanshika hitrogo geniya yakij stvoriv bi nas takimi shob mi zavzhdi pomilyalisya Pershi metafizichni meditaciyi Todi sumniv staye giperbolichnim i jogo dovilnij harakter navit robit z nogo metafizichnij sumniv oskilki vin bilshe ne stosuyetsya lishe pochuttiv i sudzhen yaki mi mozhemo sformulyuvati z yih svidchen cej sumniv ye formulyuvannyam gipotezi pro te sho pomilka ta ilyuziya ontologichno pov yazani z nashim rozumom osnovnimi rezhimami yakih ye rozuminnya ta volya i sho voni mozhut buti radikalnimi ta neperebornimi nisho todi ne mozhe vvazhatisya absolyutno pevnim I navit matematichni istini yakimi ochevidnimi voni ne buli b dlya nashogo rozuminnya mozhut buti rezultatom obmanu zhertvami yakogo mi ye Metodichnim zastosuvannyam cogo giperbolichnogo sumnivu mi mozhemo prijti do nezmogi vvazhati shos za absolyutno pevne do nezmogi bud sho vvazhati istinnim chi hibnim do togo sho zhodnu zhivu istotu ne mozhna vvazhati realnoyu V drugomu metafizichnomu mirkuvanni Dekart pokazuye na prikladi shmatka vosku sho nas obmanyuyut ne tak vidchuttya yak sudzhennya yaki mi formulyuyemo na osnovi vidchuttiv Same rozum sprijmaye shmatok vosku yak protyazhnu rechovinu poza zovnishnim viglyadom kolorami i zapahami yaki mi mozhemo jomu zapozichiti Takim chinom yaksho ye pomilka vona mozhe pohoditi vid pokvaplivosti lishe vid nashoyi voli suditi pro te sho mi otrimuyemo za dopomogoyu sprijnyattya ce dlya nas oznaka nedoskonalosti i nevicherpne dzherelo pomilok Cogito Ale v comu universalnomu nebutti de mi rozmistilisya metodichno sumnivayuchis zalishayetsya shos v chomu mi nikoli ne zmozhemo sumnivatisya mi znayemo sho mi sumnivayemosya znayuchi ce mi mayemo bezposerednyu i yasnu intuyiciyu sho mi ne ye nisho koli ya sumnivayus ya znayu sho ya isnuyu tomu sho koli ye yakijs sumniv neobhidno shob htos buv tut shob sumnivatisya sogito ergo sum ya dumayu otzhe ya ye Principi filosofiyi 7 Cya intuyiciya ne sprijmayetsya yak mirkuvannya dumati ce bilshe intuyiciya dosvid cogito ne slid plutati iz nepovnim silogizmom yakomu brakuye golovnoyi chastini napriklad Vse sho dumaye isnuye otzhe ya dumayu otzhe ya ye Vtim otzhe ergo znikaye z tekstu meditacij yakij spochatku napolyagaye na ya ye ya isnuyu ego sum ego existo Sum pereduye cogito mi ye v metafizici subʼyekta Pislya togo yak podumavshi pro ce i uvazhno vivchivshi vse nareshti potribno zrobiti visnovok i dotrimuvatis yak postijnoyi togo sho ce rechennya ya ye ya isnuyu obov yazkovo pravda zavzhdi koli ya jogo vimovlyayu abo osyagayu jogo v moyemu v rozumi Tochno kazhuchi ya ye ne sho inshe yak rich sho dumaye Tobto rich yaka sumnivayetsya yaka osyagaye yaka stverdzhuye yaka zaperechuye yaka hoche yaka ne hoche yaka takozh uyavlyaye i vidchuvaye Pislya togo yak cya vpevnenist vinesena na svitlo viyavlyayetsya sho vona ne ye takim znannyam yak inshi Dijsno znannya i svidomist ce ne zovsim te same Ya znayu sho ya isnuyu ale ya ne znayu sho ya ye Ya tilki znayu sho ya dumayu tobto ya sumnivayus ya vidchuvayu ya hochu i t d Otzhe ya ye richchyu yaka dumaye tobto mislyachoyu realnistyu chi substanciyeyu ale ce ponyattya substanciyi bude vvedene Dekartom v Principah filosofiyi Vse pochinayetsya dlya mene z moyeyi dumki moya najbilsh pevna i bezposerednya realnist polyagaye u cij svidomosti moyeyi mislyachoyi realnosti Ciyeyu remarkoyu neznachnoyu na viglyad Dekart vikidaye tradicijnij esencializm lyudskoyi prirodi pomilkovo stverdzhuvati sho ya racionalna tvarina rozumna tvarina yak ce stverdzhuye klasichne viznachennya lyudini tomu sho ya ne znayu ni sho ye tvarina ni sho ye rozum ni she menshe yak vin lokalizuyetsya v lyudini Otzhe Dekart dosyag pervinnoyi vpevnenosti ale zdayetsya z neyi vazhko vivesti bud yaki znannya Dekart zdayetsya zamknuvsya v tomu sho nazivayetsya solipsizmom Pitannya polyagaye v tomu shob diznatisya chi mi mozhemo nadati realnu obʼyektivnu osnovu nashomu znannyu ce stverdzhuye Dekart Pridilit meni lishe vashu uvagu ya vidvedu vas dali nizh vi dumayete Dijsno ce z cogo universalnogo sumnivu ya virishiv vivesti znannya pro Boga pro vas samih i pro vse sho vmishuye svit Poshuk pravdi za dopomogoyu naturalnogo svitla Ideyi Todi Dekart analizuye ideyi yaki mi mayemo nezalezhno vid yih istinnosti chi hibnosti Vin yih vivchaye takimi yakimi voni ye v mislenni yak predstavlennya tobto yak taki yaki mayut esse objectivum Takim chinom Dekart roztashovuyetsya po cyu storonu istinnogo i hibnogo za dopomogoyu radikalnogo i antisholastichnogo rozriznennya esse objectivum i esse formale Vin analizuye ideyi yaki znahodyatsya v jogo svidomosti u svitli principiv yaki mi intuyitivno sprijmayemo yak ochevidni Otzhe deyaki z nashih idej zdayutsya takimi sho nadhodyat iz zovnishnogo svitu inshi takimi sho jdut vid nas Usi ci ideyi povinni mati prichinu ce princip sho postulyuyetsya Dekartom yak intuyitivnij kozhnij naslidok povinen mati prichinu princip prichinnosti mi takozh pobachimo sho vin vikoristovuye cej ontologichnij princip zgidno yakogo naslidok ne mistit bilshe realnosti nizh jogo prichina Za Dekartom mi mayemo v nas ideyu neskinchennoyi istoti sumu vsih doskonalostej i realnostej Ale ochevidno mi ne mozhemo buti yiyi avtorami Ponyattya neskinchennogo ne mozhe pohoditi vid nedoskonaloyi istoti nedoskonaloyi istoti tobto ciyeyi mislyachoyi substanciyi yaka sumnivayetsya i bazhaye Cya ideya ne ye ni konstrukciyeyu nashogo rozumu pobudovanoyu z elementiv dosvidu de b mi znajshli cyu ideyu v okremishnih rechah Vsyaka zovnishnya prichina ye zakinchena obmezhena ni nezalezhnim tvorinnyam nashogo nedoskonalogo rozumu Mirkuvannya Dekarta postulyuye todi pevni aksiomi i mozhe buti sformulovano tak tomu sho kozhen naslidok maye prichinu i tomu sho prichina maye ne menshe realnosti nizh naslidok potribno shob cya ideya bezkinechnogo bula sprichinena yakoyus doskonaloyu istotoyu yaka ye yiyi spravzhnim avtorom otzhe Bog isnuye Bog isnuye i ideya yaku ya mayu pro bezkinechne ye mitkoyu sho vin lishiv na svoyemu tvorinni ce mitka tvorcya na svoyemu tvorinni Za Dekartom cya ideya v nas vrodzhena yak tilki ya dumayu yasnist ta ochevidnist moyeyi zdatnosti dumati mene zmushuye osyagnuti sho Bog isnuye Tim ne menshe vrodzhenist ideyi ne znachit sho vona meni nadayetsya negajno vona rozvivayetsya v nas iz nashoyu dumkoyu shob stati intuyiciyeyu Vrodzheni ideyi pohodyat vid samoyi zdatnosti dumati Oskilki isnuvannya Boga pidtverdzhene Dekart dumaye sho volodiye tverdoyu vpevnenistyu shob zasnuvati nashi znannya Odnak vidznachimo sho osnovoyu cogo mirkuvannya ye princip prichinnosti Otzhe mozhna z Paskalem zapitati sebe chi dijsno Dekart mav potrebu v Bogovi shob zasnuvati nauku Ale teper potribno zrozumiti yak znannya stayut mozhlivimi z urahuvannyam ciyeyi vrodzhenoyi ideyi yaka ye neskinchenistyu Nedoskonala istota pomilyayetsya i mozhe buti obdurena Idealna istota ne obmanyuye tomu sho obman pohodit vid nedostatku i jogo ne mozhna pripisati Bogovi bez protirichchya Yaksho Bog isnuye i yaksho za dopomogoyu vrodzhenih idej ya beru uchast v jogo doskonalosti todi pomilka bilshe ne rezultat ontologichnogo defektu hitrij genij radikalna nemozhlivist bud yakih znan a pohodit yedino vid skinchennosti moyih zdibnostej Cya doskonalist Boga yaku mi sprijmayemo vrodzhenim chinom poyasnyuye sho mi sprijmayemo sebe nedoskonalimi Ce tomu v nas ye ideya doskonalosti mi mozhemo viznati nashu nedoskonalist Subʼyektivna nedoskonalist nedoskonalist subʼyekta mislyachoyi substanci peredbachaye obʼyektivnu ontologichnu doskonalist odnim slovom isnuvannya Boga Rezultat poshuku pervinnih osnov zakinchuyetsya vvedennyam Boga v teoriyu znannya Sama ideya prirodi yaku vivchayut nauki bude cim zminena Pid prirodoyu v zagalnomu rozuminni ya ne rozumiyu zaraz shos inshe za samogo Boga chi poryadok i rozmishennya yaki Bog vstanoviv u zovnishnih rechah Otzhe sho take znannya Ce znati poryadok i zakoni prirodi za dopomogoyu nashoyi uchasti v bozhestvennij doskonalosti Malbransh chasto skupishij za Dekarta skazhe sho mi bachimo sebe v Bozi Te sho mi znayemo ce vichni istini stvoreni absolyutnoyu i nezminnoyu voleyu Boga Rizni dokazi isnuvannya Boga Rozriznyayut chotiri dokazi isnuvannya Boga nadani Dekartom tri v tretomu mirkuvanni i odin v pʼyatomu Pershij dokaz spirayetsya na dva principi persh za vse v ideyi potribno vidriznyati yiyi formalnu realnist vid yiyi obʼyektivnoyi realnosti Formalna realnist ideyi ce yiyi dijsna realnist tobto te sho naspravdi isnuye Obʼyektivna realnist ce zdatnist samoyi ideyi predstavlyati realnist Todi slid viznati yak drugij princip sho v ob yektivnomu efekti ne mozhe buti bilshe realnosti nizh u formalnij prichini Cej pershij dokaz viplivaye z vivchennya idej yaki ye v meni u vsih cih ideyah ya znahodzhu ideyu absolyutno neskinchennoyi istoti sho maye vsi doskonalosti ce ideya Boga Otzhe yak skinchenna istota yak fizichno tak iz tochki zoru zdorovogo gluzdu ya sam ne mozhu buti avtorom ciyeyi ideyi tomu sho vona mistit bilshe obʼyektivnoyi realnosti nizh mij zdorovij gluzd mozhe zrozumiti Otzhe povinna isnuvati visha istota yaka pomistila cyu ideyu v mij zdorovij gluzd Bog Otzhe argument polyagaye v tomu sho ya yakij ye skinchennoyu istotoyu ne mozhu buti dzherelom ideyi neskinchennosti yak ya yiyi rozumiyu tobto duzhe pozitivno a ne yak proste obmezhennya skinchennogo Drugij dokaz posilayetsya ne na prichinu moyih idej a na prichinu mene samogo tobto vin shukaye avtora moyeyi istoti Pislya vivchennya dekilkoh mozhlivostej ya sam ye tvorcem svogo buttya ya ne stvorenij Dekart prihodit do visnovku sho tilki Bog mozhe buti tvorcem mogo buttya Otzhe lishe z togo sho ya isnuyu mi obov yazkovo povinni zrobiti visnovok sho ideya suverenno doskonaloyi istoti tobto Boga ye v meni isnuvannya Boga duzhe ochevidno prodemonstrovano Tretij dokaz nadanij Dekartom ce korelyaciya vchennya pro prodovzhene tvorinnya ne tilki Bog ye tvorcem mogo buttya bilshe togo vin stvoryuye kozhnu jogo mit yak vin stvoryuye kozhnu mit vsyakoyi rechi sho isnuye Ya mozhu kozhnoyi miti pidtrimuvati moye isnuvannya lishe za spriyannya Boga Nareshti chetvertij dokaz dokaz yakij Kant v Kritici chistogo rozumu nazve ontologichnim dokazom isnuvannya Boga Cej dokaz vzhe prisutnij u Sent Anselma gruntuyetsya na samomu viznachenni Boga ideya Boga ce ideya absolyutno doskonaloyi istoti vin ne mozhe buti pozbavlenij isnuvannya oskilki jomu brakuvatime doskonalosti isnuvannya sho superechit jogo viznachennyu Dekart maye majzhe matematichnu koncepciyu cogo dokazu tak samo yak trikutnik ne mozhe buti zadanij shob suma jogo kutiv ne dorivnyuvala dvom pryamim ideya Boga ne mozhe buti nadana bez togo shob zvidsi viplivalo jogo obov yazkove isnuvannya Cej dokaz zdayetsya ye najsilnishim z chotiroh oskilki vin prizvodit do vnutrishnogo logichnogo protirichchya yaksho mi postulyuyemo ne isnuvannya Boga Prichinnist She odna skladnist dekartovoyi metafiziki poyasnyuyetsya vikoristannyam prichinnosti u dokazah isnuvannya Boga Dijsno takij princip zagrozhuye vijti za ramki samoyi ideyi Boga bo chi ne povinno buti na osnovi principu prichinnosti sho Bog takozh maye prichinu Shob virishiti cyu skladnist Dekart rozriznyaye te sho maye prichinu poza soboyu substanciya v shirokomu rozuminni ta te sho maye svoyu prichinu v sobi substanciya sama po sobi Otzhe mozhna predstaviti sobi sho Bog v pevnij miri ye vlasnoyu prichinoyu i Dekart napolyagaye na nyuansi sit quodammodo sui causa vin ye pevnim chinom prichinoyu sebe Vidnoshennya Boga do samogo sebe tak bi moviti ye vidnoshennyam prichini do efektu Ale ce lishe sposib govoriti yakij ne slid sprijmati bukvalno shob ne potrapiti v protirichchya Dekart poyasnyuye sho takij sposib virazhennya za analogiyeyu z efektivnoyu prichinoyu ye odnochasno korisnim dlya rozuminnya togo sho obgovoryuyetsya i neobhidnij dlya virishennya postavlenogo pitannya ce daye zmogu poklasti kraj neskinchennij regresiyi v poshukah prichini mogo isnuvannya Ce vidnoshennya prichinnosti vlastive viklyuchno vishij istoti zazvichaj nazivayut causa sui Cej zv yazok poyasnyuyetsya za Dekartom ideyeyu vsemogutnosti neskinchenna mogutnist Boga dozvolyaye jomu isnuvati samomu Takim chinom Dekart zdijsnyuye sintez mizh ponyattyam substanciyi ta ponyattyam prichini sebe samogo Klasichne zaperechennya sformulovane Antuanom Arno proti ciyeyi ideyi substanciyi polyagaye v tomu sho lyudina ne mozhe dati te chogo ne maye prichina pereduye naslidku i tomu neobhidno shob Bog uzhe isnuvav ranishe nizh buti vlasnim naslidkom Mi bachimo sho cya ideya takozh peredbachaye sho mi rozriznyayemo v Bogovi minule teperishnye ta majbutnye i sho mi nasampered pov yazuyemo z nim prostu mozhlivist isnuvannya yaka bula b nedoskonalistyu jogo istoti Vidpovid Dekarta polyagaye v tomu sho ne mozhna ne zastosuvati princip prichinnosti do Boga prinajmni yak vimogu nemaye zhodnoyi rechi sho isnuye pro yaku ne mozhna bulo b zapitati yaka yiyi prichina chomu vona isnuye Ce spravdi mozhe vimagatisya vid samogo Boga ne tomu sho vin potrebuye yakoyis prichini shob isnuvati a tomu sho sama neosyazhnist jogo prirodi ye prichinoyu chomu vin ne potrebuye zhodnoyi prichini shob isnuvati Ale cya prichinnist u vipadku Boga mozhe buti osyagnuta nami lishe za analogiyeyu oskilki nashi zdibnosti nadto nedoskonali shob zrozumiti jogo mozhna osyagnuti Boga yak prichinu samogo sebe bez togo shob jogo zrozumiti Z obmezhenosti nashogo rozuminnya viplivaye sho mi osyagayemo sho lishe Bog mozhe buti sprijnyatij yak prichina Boga bo inakshe vin buv bi naslidkom inshoyi istoti i ne buv bi neskinchennim Sho stosuyetsya vidnoshennya chasu sho vklyuchaye prichinnist vono ne ye dijsnim dlya Boga Bog vichnij i nezminnij Ale persh za vse Dekart poyasnyuye sho prichina zavzhdi suchasna zi svoyim naslidkom oskilki vona ye prichinoyu lishe todi koli vona jogo porodzhuye Ostannya skladnist yaka visuvayetsya proti kartezianskoyi sistemi polyagaye v tomu sho mi ne rozumiyemo yak iz istoti absolyutno doskonaloyi v usih vidnoshennyah mozhut naroditisya kinechni a otzhe takozh chastkovo nedoskonali istoti Osnova vsogo doskonala ale v cih rechah zalishayetsya nedoskonalist Dlya Dekarta ce zaperechennya ne bere do uvagi toj fakt sho vsya skinchennist ye lishe obmezhennyam zaperechennyam nebuttyam buttya Tut ye neyavna teodiceya stvoreni rechi obov yazkovo skinchenni i yihnya skinchennist vse zh ye dzherelom doskonalosti dlya svitu yaksho mi rozglyadayemo jogo v cilomu 1641 Dekart vstanovlyuye klasifikaciyu znan porivnyuyuchi znannya z derevom Takim chinom vsya filosofiya shozha na derevo korinnya yakogo ye metafizikoyu stovbur ce fizika a gilki sho vihodyat z cogo stovbura ye vsima inshimi naukami yaki zvodyatsya do troh osnovnih medicini mehaniki i morali ya mayu na uvazi najvishu i najdoskonalishu moral yaka peredbachaye cilkovite znannya inshih nauk i ye najvishim stupenem mudrosti Oskilki plodi prinosyat ne koreni i stovburi derev a tilki kinchiki gilok to osnovna cinnist filosofiyi zalezhit vid tih chastin yaki mozhna vivchiti ostannimi Substanciya v Principah filosofiyi Sholastichna koncepciya substanciyi malo obgovoryuvalasya v Meditaciyah pro pervinnu filosofiyu Dekart bilshe pridilyaye uvagi comu punktu v Principah filosofiyi 1644 Ideya Boga u Dekarta zovsim ne porivnyuvana iz ideyeyu Boga u lyudej yaki ne zajmayutsya filosofiyeyu Dlya Dekarta Bog ce absolyutna substanciya yaka zaklyuchaye v sobi vsyu realnist vsi mozhlivi doskonalosti i vsi mozhlivi yakosti Buti substanciyeyu ce oznachaye isnuvati sama po sobi per se bez dopomogi inshoyi istoti Principi filosofiyi I 51 Vlasne kazhuchi lishe Bog ye substanciyeyu vsi istoti stvoreni Bogom spravdi skinchenni i zalezhat vid nogo Os chomu Dekart stverdzhuye sho ponyattya substanciyi ne ye odnoznachnim tilki Bog ye vlasne kazhuchi substanciyeyu Odnak dlya stvorenih rechej mi govorimo pro substanciyu koli yim potribna lishe zvichajna pidtrimka Boga shob prodovzhuvati isnuvati inshi rechi ye yakostyami chi atributami cih substancij Principi filosofiyi I 51 Takim chinom dumka ye atributom mislyachoyi rechovini res cogitans todi yak protyazhnist ye atributom materialnoyi rechovini Dlya Dekarta dumka yedina ne mozhe buti prichinoyu mogo isnuvannya yak mislyachoyi rechi potribna diya yaka stvoryuye mene yak mislyachu substanciyu i pidtrimuye mene v isnuvanni Ya sam ne vihodzhu z nebuttya i ya ne mayu sili pidtrimuvati sebe samogo Tomu ye istota chiya diya pidtrimuvati tvorinnya v stani ce teoriya prodovzhenogo tvorennya Sprostuvannya bulo sformulovano Gobbsom i Gasendi mi znayemo tilki yakosti atributi fenomeni mi ne mayemo zhodnogo bezposerednogo sprijnyattya rechovini Odnak Dekart dopuskaye sho mi ne sprijmayemo yak taku zhodnu substanciyu vin stverdzhuye sho mi odnak mozhemo yiyi misliti tochnishe sprijmati yiyi chitko ta virazno i sho mi mozhemo yiyi znati tochnishe rozumiti cherez yiyi atributi Principi filosofiyi I 52 Takim chinom ce tomu sho ya usvidomlyuyu proces dumki ya mozhu zrobiti visnovok pro isnuvannya mislyachoyi substanciyi cogito ergo sum Ya bachu sho ya dumayu otzhe dumka ye atributom mislyachoyi substanciyi otzhe ya mislyacha substanciya U Dekarta nemaye atributu bez substanciyi nebuttya ne maye zhodnogo atributu vlastivosti chi yakosti os chomu koli zustrichayut kogos pravi zrobiti visnovok sho vin ye atributom yakoyis substanciyi i sho cya substanciya isnuye inakshe kazhuchi ne mozhe buti dumki bez mislyachogo subʼyekta Cyu tochku zoru kritikuvatime Nicshe zaperechuyuchi mozhlivist zrobiti visnovok iz dumki pro mislyachij subʼyekt Spinoza zaperechuvav dualizm kartezianskoyi substanciyi rozroblyayuchi monizm substanciyi tilki Bog mozhe nazivatisya substanciyeyu Materialni substanciyi yak yih rozumiye Dekart tobto ti yakim nepotribna pidtrimka Boga dlya isnuvannya vidneseni Spinozoyu do rangu modifikacij pervinnoyi substanciyi ne mayut vidtodi nezalezhnogo isnuvannya Zv yazok tila i dushi Dusha dlya Dekarta ye samostijnoyu substanciyeyu dusheyu volodiyut lishe mislyachi istoti Dlya Dekarta isnuye velika riznicya mizh dusheyu i tilom dusha ce mislyacha substanciya res cogitans abo rich sho mislit materiya ce protyazhna substanciya res extensa abo protyazhna rich Cherez cyu vidminnist mizh mislyachoyu substanciyeyu ta protyazhnoyu substanciyeyu tobto takozh mizh dusheyu ta tilom chasto govoryat pro kartezianskij dualizm Pochinayuchi z cogito Dekart robit samosvidomist pervisnim faktom Ciyeyu svidomistyu ya mozhu misliti dushu yak mislyachu substanciyu cilkom nezalezhnu vid tila Mi mozhemo mati kazhe vin yasne i virazne znannya pro dushu nezalezhno vid tila otzhe ce robit yiyi spravdi vidminnoyu substanciyeyu Principi filosofiyi I 60 Otzhe lyudina skladayetsya iz dvoh substancij Ce porodzhuye inshu skladnist postavlenu napriklad princesoyu Yelizavetoyu Bogemskoyu princesoyu Palatinskoyu pid chas yihnogo listuvannya yak rozumiti yednist dushi ta tila Z odnogo boku take uyavlennya pro dushu sprichinyaye ochevidne porushennya principiv kartezianskoyi fiziki spravdi dusha viroblyaye ruhi bez protyazhnoyi kompensaciyi vona modifikuye ruh tvarinnih duhiv i navit sama modifikuyetsya cim ruhom ale vona zalishayetsya duhovnim principom yakij ne zvoditsya do mehanizmiv prirodi Ideya dushi takim chinom superechit principu inerciyi Z inshogo boku yaksho dusha diye na tilo i navpaki todi ci dvi substanciyi ne mozhut buti absolyutno nezalezhnimi odna vid odnoyi prichinnist peredbachaye vidnoshennya zalezhnosti Otzhe dusha i tilo perebuvayut u pevnij spilnosti i yih vzayemna nezalezhnist pidtverdzhena Dekartom robit cej soyuz vidnosno nezrozumilim Dekart viznaye ci trudnoshi spravdi kazhe vin mi ne mozhemo zrozumiti cogo soyuzu ale tim ne menshe vidchuvayemo jogo protyagom usogo zhittya Ce tak zvane istinne rozriznennya mizh tilom i dusheyu ne superechit otzhe yihnomu soyuzu kartezianskij dualizm ne oznachaye sho dusha i tilo povnistyu rozdileni isnuyut pevni rechi yaki mi vidchuvayemo v sobi yaki ne povinni pripisuvatisya lishe dushi a takozh lishe tilu ale tisnomu soyuzu yakij isnuye mizh nimi takimi ye apetit spraga ta emociyi chi pristrasti dushi yaki ne zalezhat vid mirkuvannya napriklad emociyi gnivu radosti smutku lyubovi tosho takimi ye vsi vidchuttya taki yak svitlo kolori zvuki zapahi smak teplo tverdist i vsi inshi yakosti yaki pidpadayut lishe pid vidchuttya dotiku Principi filosofiyi I 48 Psihologichni bazovi mehanizmi Yakimi ye naslidki cogo dualizmu dlya stvorennya kartezianskoyi psihologiyi I golovnim chinom cherez rozriznennya zroblene Dekartom mizh suto duhovnimi yavishami ta yavishami sho vinikayut vnaslidok vplivu tila na dushu Takim chinom sprijnyattya organiv chuttiv ce vpliv tvarinnih duhiv na dushu za dopomogoyu shishkopodibnoyi zalozi Todi v nas ye mehanizm tak proanalizovanij Dekartom sprovokovani ruhi v mozku diya cih ruhiv u mozku na dushu za dopomogoyu shishkopodibnoyi zalozi sudzhennya yaki z cih ruhiv mi vinosimo pro zovnishni rechi Cej tretij moment viklyuchno fakt dushi i same vin privodit nas majzhe mimovoli do sudzhennya pro isnuvannya zovnishnih rechej Zdibnosti lyudini Cej opis psihologichnih mehanizmiv daye zmogu viznachiti deyaki nashi zdibnosti Takim chinom pam yat pro materialni rechi ce zberezhennya pevnih slidiv ruhiv sprichinenih u nashomu mozku Tak samo uyava poyasnyuyetsya lishe tilesnimi ruhami pov yazanimi z pevnoyu diyalnistyu dushi Tilki dumka ye aktivnoyu v tomu sensi sho vona ne potrebuye materialnih ruhiv za Dekartom dumka mozhliva bez sprijnyattya ta bez uyavi Dekart robit analogichne rozriznennya shodo nashih dij apetit ce ruh sho viroblyayetsya tilom todi yak volya nalezhit lishe do dushi Takim chinom nasha volya ne zalezhit vid bud yakogo vidchutnogo vplivu bilshe togo prirodna prichinnist ne vplivaye na nashu volyu Pomilka ce nedostacha ale ne zaperechennya Cya nezalezhnist voli takozh ye oznakoyu nashoyi vidnosnoyi doskonalosti hocha nashe mislennyeva zdatnist ye nedoskonala mi ne vse rozumiyemo div sho bulo skazano v rozdili pro teologiyu nasha volya neobmezhena i vona prostyagayetsya dali nizh mislennyeva zdatnist Cya riznicya v doskonalosti mizh voleyu ta mislennyevoyu zdatnistyu dozvolyaye Dekartu rozrobiti psihologiyu pomilki pomilka vinikaye koli mi dayemo nashu zgodu na te sho nashe mislennyeva zdatnist ne rozumiye yasno i chitko Prichina pomilki ne ye ni v voli doskonalist yaka nablizhaye nas do Boga najbilshe ani v mislennyevij zdatnosti mi mozhemo usvidomiti yiyi nedoskonalist ale v yih poyednanni koli mi vinosimo sudzhennya pokvaplivo i sudimo na osnovi nashih zaboboniv Bog yakij ye doskonalim ne mozhe buti prichinoyu nashoyi pomilki mi vidpovidayemo za nashi pomilki yaki ye rezultatom togo sho mi ne trimayemo nashoyi voli v ramkah rozumu Pomilka ye lishe z nashoyi tochki zoru tobto ce znak nashoyi nedoskonalosti ale ce nisho z tochki zoru Boga tobto zaperechennya oskilki pomilka ne maye istotnogo isnuvannya i ye rezultatom faktu sho Bog ne dav nam usogo sho vin mig bi nam dati i sho vin ne povinen nam davati Ale oskilki pomilka ne vplivaye na samu nashu prirodu tozh ce lishe nedoskonalosti nashogo sposobu diyi Za dopomogoyu cogo Dekart vistupaye proti avgustinskoyi pesimistichnoyi koncepciyi lyudskoyi prirodi Bog ta metafizika Dekart viriv u Boga yak doskonalu istotu isnuvannya yakoyi vin nikoli ne staviv pid sumniv Yakbi ne bulo Boga todi vin ne buv bi doskonalim Oskilki lyudina ye nedoskonaloyu istotoyu a iz nedoskonalogo ne mozhe vijti shos doskonale to Bog isnuye za mezhami lyudskoyi uyavi Otzhe isnuvannya Boga ye dzherelom ob yektivnogo znachennya lyudskogo mislennya A oskilki Bog u svoyij doskonalosti ne obmanyuye lyudinu a daye yij mozhlivist piznannya ne mozhe buti obmanom te sho lyudina maye tilo priroda isnuye a 2 plyus 2 dorivnyuye 4 Nepravilni sprijnyattya sprichineni tim sho Bog nadilyaye nas svobodoyu odne nazivati pravilnim a druge nepravilnim sho i ye dokazom nashoyi bogopodibnosti Takim chinom Dekart staviv svit na metafizichnij fundament Dekart buv protivnikom aristotelizmu yak mizh inshim i Tomas Gobbs jogo konkurent Tomu vin vidkidav teleologiyu zaminyayuchi yiyi na kauzalistiku stvoryuyuchi takim chinom pidgruntya dlya mehaniki U mehanichnomu sviti podibnomu do godinnika Bog ye osnovnoyu pruzhinoyu rushiyem Pislya privedennya svitovogo mehanizmu v ruh rozvitok Vsesvitu viznachayetsya samostijno Dekart takozh vidkidav organiku Aristotelya vvazhayuchi lyudske tilo mashinoyu iz kincivkami yaki vzayemodiyut iz mozkom cherez reflektornij akt Duh ye korolem tila Prote v aristotelivskomu dusi vin viznachaye dushu yaka maye zdatnist do mislennya ta volyu sho utvoryuye riznicyu mizh trupom ta zhivoyu lyudinoyu V osnovi filosofiyi Dekarta lezhit dualizm dushi ta tila Dekart podilyaye buttya na svit ob yektiv res ekstense ta svit dumok res kogitans Res ekstense ye fizichnim tilom ob yemnim jogo mozhna rozdiliti rozrushiti vono pidlyagaye pravilam kauzalnosti A res kogitans ne maye ob yemu nepodilnij ale maye mislennya Duh yakij nalezhit do ostannogo ye sub yektom piznannya yakij stoyit pered ob yektivnim svitom Problemu dualizma poyednannya cih dvoh postatej carstv Dekart ne zmig virishiti Yiyi virishuye zokrema Spinoza yakij visuvaye tezu psihofizichnogo paralelizmu vidpovidno do yakoyi spivvidnoshennya mizh duhom ta tilom bazuyetsya na tomu sho obidvi ye formami yavish odniyeyi j tiyeyi zh samoyi substanciyi yaki povodyat sebe paralelno odna do odnoyi Substanciya za Dekartom ye shos sho isnuye j ne potrebuye nichogo inshogo dlya svogo isnuvannya Bog ye v comu sensi yedinoyu substanciyeyu Vin takozh vvazhaye materialni rechi ta dushu substanciyami oskilki voni zumovleni tilki isnuvannyam Boga Etika List napisanij rukoyu Dekarta gruden 1638 r Na dumku Dekarta persh nizh viznachiti dlya sebe pravila povedinki ne mozhna v usomu sumnivatisya potribno znati maksimi provizorichnoyi morali yaka dopomagaye dosyagnennyu shastya Dotrimuvatisya vsih zakoniv ta zvichayiv krayini pohodzhennya Zhiti za serednimi ponyattyami lyudej svogo otochennya Ne prijmati zhodnih obov yazkiv Zavzhdi buti vpevnenim u situaciyi v razi nepevnosti vibirati za najvishoyu jmovirnistyu unikayuchi takim chinom dokoriv sumlinnya Pidlashtovuvatisya pid svit nizh navpaki pidlashtovuvati svit pid sebe tut vidchuvayetsya vpliv stoyicizmu Yedine sho ye v nashomu rozporyadzhenni ce rozum Volya pragne tilki togo sho yij proponuye rozum otzhe ne mozhe pragnuti nichogo nedosyazhnogo Spryamovuvati zhittya na rozvitok rozumu ta piznannya Tvori Geometriya 1637 Mirkuvannya pro metod 1637 Meditaciyi pro pershu filosofiyu lat Metafizichni meditaciyi fr 1641 Nachala filosofiyi 1644 Ukrayinski perekladiRene Dekart Metafizichni rozmisli Per z franc Zoyi Borisyuk Kiyiv Yunivers 2000 s 21 298 Urivki z Mirkuvannya pro metod na proekti Viziya ukrayinskoyu movoyu Meditaciyi Dekarta u dzerkali suchasnih tlumachen Zhan Mari Bejsad Zhan Lyuk Marjon Kim San On Van Kun Per z fr i lat Kiyiv Duh i Litera 2014 368 s Meditaciyi Dekarta u dzerkali suchasnih tlumachen Zhan Mari Bejsad Zhan Lyuk Marjon Kim San On Van Kun Per z fr i lat Uklad O Homa 2 e vid vipr ta dopovn Kiyiv Duh i Litera 2021 432 s Vshanuvannya pam yatiVulicya Rene Dekarta u misti Kiyiv Vulicya Dekarta u misti LvivDiv takozhDekartiv list Oval Dekarta 3587 Dekart asteroyid yakij bulo nazvano na chest vchenogo Mizhnarodna premiya Rene Dekarta Isaak Bekman Kartezianskij vodolaz mehanichna igrashka u nazvi yakoyi bezpidstavno zgadano DekartaPrimitkiRenatus Cartesius 1917 d Track Q379406d Track Q1724971 https www lexpress fr culture art mais ou etait passee la tete de descartes 1726031 html Pas L v Genealogics org 2003 d Track Q19847329d Track Q19847326 Desmond p 24 Baird Forrest E Walter Kaufmann 2008 From Plato to Derrida angl Upper Saddle River New Jersey Pearson Prentice Hall s 373 377 ISBN 0 13 158591 6 Battle of White Mountain Britannica Online Encyclopedia Encarta Microsoft 2008 Arhiv originalu za 7 veresnya 2007 Procitovano 15 serpnya 2007 Emily Grosholz 1991 Cartesian method and the problem of reduction Oxford University Press ISBN 0198242506 But contemporary debate has tended to understand Cartesian method merely as the method of doubt I want to define Descartes method in broader terms to trace its impact on the domains of mathematics and physics as well as metaphysics LiteraturaPrincipia philosophiae 1685 Meditaciyi Dekarta u dzerkali suchasnih tlumachen Zhan Mari Bejsad Zhan Lyuk Marjon Kim San On Van Kun zbirka per z fr i lat uklad O Homa vidp red S V Proleyev lit red L Lisenko Kiyiv Duh i Litera 2014 368 s Tit ark paral fr Bibliogr s 357 360 ISBN 978 966 378 329 1 Asmus V F Dekart M Vysshaya shkola 2006 335 s Klassika filosofskoj mysli 3000 prim ISBN 5 06 005113 7 ros Barabanov O O Petrova E V Dva matematicheskih pisma Dekarta princesse Elizavete Bogemskoj Istoriya nauki i tehniki 1 2011 S 20 32 ros Barabanov O O Barabanova L P Istoriya teoremy Dekarta o krugah Istoriya nauki i tehniki 5 2011 S 2 15 Bessmertie filosofskih idej Dekarta Materialy Mezhdunarodnoj konferencii posvyashennoj 400 letiyu so dnya rozhdeniya Rene Dekarta Otvetstvennyj redaktor Motroshilova N V M COP Instituta filosofii RAN 1997 181 s 500 prim ISBN 5 201 01958 7 ros Dekart Enciklopedicheskij slovar Brokgauza i Efrona v 86 t 82 t i 4 dop t SPb 1890 1907 ros doref ros Istoriya matematiki pod redakciej A P Yushkevicha v tryoh tomah tom II M Nauka 1970 Matematika XVII stoletiya ros Katasonov V N Metafizicheskaya matematika XVII v M Nauka 1993 ros Kirsanov V S Nauchnaya revolyuciya XVII veka M Nauka 1987 ros Kuznecov B G Evolyuciya kartiny mira Glava 7 Kartezianskoe estestvoznanie M Izdatelstvo AN SSSR 1961 2 e izdanie URSS 2010 352 s Iz naslediya mirovoj filosofskoj mysli filosofiya nauki ISBN 978 5 397 01479 3 ros Lyatker Ya A Dekart M Mysl 1975 ros Mamardashvili M ros Matvievskaya G P Rene Dekart 1596 1650 M Nauka 1976 Alain 1928 Descartes in Les Passions et la Sagesse La Pleiade 1960 pp 923 995 fr Ferdinand Alquie 1950 Descartes L homme et l oeuvre PUF reed 1987 Korotkij vstup u filosofiyu Dekarta ta biografiya fr Francois Azouvi 2006 Descartes et la France histoire d une passion nationale Ed Fayard 2002 reed Hachette Pluriel poche 2006 ISBN 2 01 279124 7 fr Yvon Belaval Leibniz critique de Descartes Gallimard coll Tel 1997 fr Jean Marie Beyssade La Philosophie premiere de Descartes Le Temps et la coherence de la metaphysique Flammarion coll Nouvelle bibliotheque scientifique 1979 fr Philippe Comar Memoire de mon crane Rene Descartes Paris Gallimard coll L Un et l Autre 1997 fr Pierre Guenancia Descartes et l ordre politique PUF 1983 et Descartes bien conduire sa raison Decouvertes Gallimard Philosophie 1996 une introduction a Descartes fr Martial Gueroult 1953 Descartes selon l ordre des raisons 2 vol fr Francoise Hildesheimer Monsieur Descartes La fable de la raison Paris Flammarion 2010 506 p fr Denis Kambouchner L homme des passions Commentaires sur Descartes Albin Michel 1995 2 Vol 501p chacun Une somme sur le Traite des Passions fr Roger Lefevre La pensee existentielle de Descartes Bordas Collection Pour connaitre 1965 fr Genevieve Rodis Lewis Descartes Calmann Levy 1995 fr Descartes et le rationalisme PUF collection Que sais je 1966 7e ed corrigee 1996 fr L Œuvre de Descartes 2 vol Vrin 1971 fr Samuel S de Sacy Descartes Seuil reedite en 1996 fr Anne Staquet Descartes et le libertinage Editions Hermann Paris 2009 fr Martin Steffens Meditations metaphysiques 1 2 et 3 Folio plus philosophie 2006 Dossier et notes de M Steffens lecture d image de Seloua Louste Boulbina ISBN 2 07 033836 3 fr Tony James Le Songe et la Raison Essai sur Descartes Editions Hermann Paris 2010 fr PosilannyaVikishovishe maye multimedijni dani za temoyu Rene Descartes Vikicitati mistyat vislovlyuvannya vid abo pro Rene Dekart Ukrayinska radyanska enciklopediya u 12 t gol red M P Bazhan redkol O K Antonov ta in 2 ge vid K Golovna redakciya URE 1974 1985 Dekart R Sochineniya v dvuh tomah M Mysl 1989 ros Statya Dekart Rene ros v enciklopedii Krugosvet ros Discourse On the Method angl u Proekti Gutenberg angl Selections from the Principles of Philosophy angl u Proekti Gutenberg angl Rene Dekart Bibliografichni dani angl