Лати́нська це́рква (лат. Ecclesia Latina), також Ри́мська католи́цька це́рква (лат. Ecclesia Catholica Romana) або За́хідна це́рква (лат. Ecclesia Occidentalis) — найбільша церква sui iuris Католицької церкви та західного християнства, яка використовує римський обряд. Одна з 24 таких церков, адже інші 23 утворюють східні католицькі церкви, які є частиною східного християнства. Цю церкву, як і всю Католицьку церкву, очолює єпископ Риму, Папа Римський, якого традиційно ще називають патріархом Заходу, зі своїми катедрами в цій ролі в архібазиліці Святого Івана Латеранського в Римі, Італія. Латинська церква веде свою історію з найдавніших днів християнства через своє безпосереднє керівництво під Святим Престолом, яке згідно з католицькою традицією було засновано Петром і Павлом. Використовує у своїй літургії римський обряд, латинську і рідні мови, григоріанський календар, вона є частиною Західного християнства.
Латинська церква | ||||
---|---|---|---|---|
| ||||
![]() | ||||
Базиліка святого Петра, Ватикан | ||||
Засновники | Апостоли Петро та Павло | |||
Дата заснування | I століття | |||
Статус | Sui iuris | |||
У складі | Католицької церкви | |||
Перший предстоятель | Папа Римський Петро | |||
Чинний предстоятель | Папа Римський Франциск | |||
Центр | Ватикан | |||
Кафедральний собор | Базиліка святого Петра | |||
Резиденція предстоятеля | Латеранська базиліка | |||
Основна юрисдикція | В основному в Європа, Америка, Філіппіни, Африка, Мадагаскар, Океанія, з декількома єпископальними конференціями в усьому світі | |||
Літургічна мова | латинська | |||
Церковний календар | григоріанський | |||
Вірних | 1.311 млрд (2018)[] | |||
Офіційний сайт | Святий Престол |
Католицька церква вчить, що її єпископи є спадкоємцями апостолів Ісуса, а папа є наступником святого Петра, якому Ісус Христос надав першість. З дванадцяти апостолів Ісуса четверо пов'язані з апостольськими престолами Західної церкви: Петро, який заснував Рим (разом з Павлом) та Сіракузи; Павло, який заснував Рим (разом з Петром) та Мальту; Варнава, який заснував Мілан; та Яків, син Зеведея, який заснував Сантьяго де Компостела. З іншого боку, істотні відмінності між богословськими акцентами, літургійними традиціями, рисами та ідентичністю латинського католицизму можна простежити від батьків-латиноамериканських церков, найголовніше — латинських докторів церкви з II до VII століть, у тому числі ранню Африканську церкву.
Латинська церква була в повному євхаристійному спілкуванні зі Константинопільським, Александрійським, Антіохійським і Єрусалимським патріархати до Великої схизми 1054 році. Тим не менш, патріарх Заходу, тобто Папа Римський, мав статус Primus inter pares «перший серед рівних» у Пентархії згідно з давнім тисячолітнім порядком: Рим, Константинополь, Александрія, Антіохія та Єрусалим. Після ісламських завоювань хрестові походи були розпочаті з 1095 по 1291 рік з метою захисту християн та їх маєтків у Святій Землі від переслідувань. був створений в 1099 році для їх піклування, залишившись донині. Інші латинські єпархії, такі як Архієпархія Карфагена, де розвинулась значна частина тринітарного богослов'я та церковна латина, були розгромлені та перетворені на титульні престоли.
Латинська церква виконувала католицькі місії в Латинській Америці на початку Нового часу, а також в Африці на південь від Сахари та Східній Азії з пізнього Нового часу. Протестантська реформація в XVI столітті призвела до відриву протестантизму, що призвело до орієнтації західного християнства, що включає відгалуження від Латинської Церкви, включаючи також менші групи незалежних католицьких конфесій XIX століття.
Термінологія
Назва
Частина Католицької церкви на Заході називається Латинська церква, щоб відрізнятись від східних католицьких церков, які також перебувають під папським приматом. В історичному контексті до східно-західного розколу в 1054 р. Латинську церкву іноді називали Західною церквою.
Термін латинський католик відноситься до послідовників латинських літургійних обрядів, серед яких переважає римський обряд. Латинські літургійні обряди протиставляються літургійним обрядам східних католицьких церков.
«Церква» та «обряд»
Кодекс канонів Східних церков 1990 р. визначає використання в цьому кодексі слів «церква» та «обряд». Відповідно до цих визначень використання в кодексі, який регулює східно-католицькі церкви, Латинська церква є однією з таких груп християнських вірних, об'єднаних ієрархією та визнаних верховною владою Католицької церкви як sui iuris. Латинський обряд — це ціла вотчина цієї окремої конкретної церкви, завдяки якій вона виявляє свою манеру жити за вірою, включаючи власну літургію, свою теологію, свої духовні практики та традиції та своє канонічне право. Людина є членом певної церкви або належить до неї. Людина також успадковує певний вотчину або обряд, або «є» ним. Оскільки обряд має літургійні, богословські, духовні та дисциплінарні елементи, людина також повинна поклонятися, бути катехизованою, молитися і керуватися відповідно до певного обряду.
Конкретні церкви, які успадковують та увічнюють певну вотчину, визначаються метонімією «церква» або «обряд». Відповідно, «обряд» визначався як «поділ християнської церкви з використанням самобутньої літургії», або просто як «християнська церква». У цьому сенсі поняття «обряд» і «церква» трактуються як синоніми, як у глосарії, підготовленому Конференцією католицьких єпископів Сполучених Штатів і переглянутому в 1999 р., де сказано, що кожна «східно-обрядова (східна) церква ... вважається рівним латинському обряду в церкві». Другий Ватиканський собор також заявив, що «розум католицької церкви полягає в тому, щоб кожна окрема Церква або обряд зберігав свої традиції цілими і цілими, а також, що вона повинна адаптувати свій спосіб життя до різних потреб часу і місця» і виступив патріархів та «великих архієпископів, які керують цілою певною церквою чи обрядом». Таким чином, воно використовувало слово «обряд» як «технічне позначення того, що зараз можна назвати певною церквою». «Церква або обряд» також використовується як єдиний заголовок у класифікації творів Бібліотеки Конгресу США.
Історія
Вважається, що Варнава, Петро та Яків євангелізували Мілан, Рим та Сантьяго де Компостела відповідно. |
Історично керівництво Латинської церкви (тобто Святого Престолу) розглядалося як один з п'яти патріархатів Пентархії раннього християнства, поряд з патріархатами Константинополя, Александрії, Антіохії та Єрусалиму. Через географічні та культурні міркування останні патріархати перетворились на церкви з чітко вираженими східнохристиянськими традиціями. Більшість східнохристиянських церков розірвали повне спілкування з єпископом Риму та Латинською церквою внаслідок різних богословських та лідерських суперечок у століттях після Халкідонського собору в 451 р. До них, зокрема, належала несторіанська схизма (431–544) (Церква Сходу), халкедонський схизма (451) (Орієнтальне православ'я) та Велика схизма (1054) (Східне православ'я). Протестантська Реформація XVI століття мала аналогічний розкол. До 2005 року Папа мав титул "Патріарх Заходу"; Папа Бенедикт XVI прибрав цей титул з екуменічних цілей, продовжуючи при цьому виконувати безпосередню патріархальну роль над Латинською церквою.
Латинська церква примітна в західному християнстві своєю священною традицією та семи таїнствами. У Католицькій церкві, крім Латинської церкви, яку безпосередньо очолює Папа Римський як латинський патріарх, існує 23 східно-католицьких церков, які керують окремими церквами sui iuris зі своїми ієрархіями. Ці церкви ведуть своє походження від інших чотирьох патріархатів давньої пентархії, але або ніколи в історії не переривали повного спілкування, або не поверталися до нього з Папством в якийсь час. Вони відрізняються один від одного літургійним обрядом (церемонії, облачення, співи, мова), традиціями богослужіння, теологією, канонічним правом і духовенством, але всі підтримують однакову віру, і всі бачать повне спілкування з Папою Римським.
Приблизно 16 мільйонів східних католиків представляють меншість християн у спілкуванні з Папою Римським у порівнянні з понад 1 мільярдом латинських католиків. Крім того, у світі існує близько 220 мільйонів східних православних та 86 мільйонів орієнтальних православних, які не є єдиними з Римом. На відміну від Латинської церкви, Папа не виконує безпосередньої патріархальної ролі над східно-католицькими церквами та їхніми вірними, натомість заохочує їх внутрішні ієрархії, окремі від Латинської церкви, до збереження традицій, які поділяють відповідні східно-християнські церкви у Східному та Орієнтальному православ’ї.
Організація
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODNMemMzTDFOMFVHVjBaWEp6UW1GemFXeHBZMkZGWVhKc2VVMXZjbTVwYm1jdWFuQm5Mekl5TUhCNExWTjBVR1YwWlhKelFtRnphV3hwWTJGRllYSnNlVTF2Y201cGJtY3VhbkJuLmpwZw==.jpg)
Літургійна вотчина
Кардинал Йозеф Ратцінгер (пізніше Папа Римський Бенедикт XVI) описав латинські літургійні обряди 24 жовтня 1998 року:
Кілька форм латинського обряду існували завжди, і вони були повільно виведені внаслідок об’єднання різних частин Європи. До Собору існували поруч із , , , , , Кармеліт обряд, і найвідоміший з усіх, Домініканський обряд, і, можливо, ще інші обряди, про які я не знаю.
Сьогодні найпоширенішими латинськими літургійними обрядами є римський обряд — або меса після Ватикану II, обнародована Папою Павлом VI в 1969 р. І переглянута Папою Іваном Павлом II у 2002 р., або форма Тризубової меси 1962 р; обряд Амброзії; Мозарабський обряд; та варіації римського обряду (наприклад, англіканське використання). У 23 східних католицьких церквах працює п'ять різних сімей літургійних обрядів. Латинські богослужбові обряди, як і вірменські, використовуються лише в окремій церкві sui iuris.
Дисциплінарна вотчина
Канонічне право для Латинської церкви кодифіковане в Кодексі канонічного права, з яких існували дві кодифікації: перша була оприлюднена Папою Бенедиктом XV у 1917 році, а друга — Папою Іваном Павлом ІІ у 1983 році.
У Латинській церкві нормою для здійснення конфірмації є те, що, за винятком випадків, коли існує загроза смерті, особа, яка повинна бути підтверджена, повинна «мати розум, бути належним чином навчена, належним чином розпоряджена і здатна відновити обітниці хрещення», і «відправлення Пресвятої Євхаристії дітям вимагає достатніх знань і ретельної підготовки, щоб вони розуміли таємницю Христа відповідно до своїх можливостей і мали можливість приймати тіло Христа з вірою та відданістю». У східних церквах ці таїнства зазвичай здійснюються відразу після хрещення, навіть для немовляти.
Безшлюбність, як наслідок обов’язку дотримуватися бездоганності, є обов’язковою для священиків у Латинській церкві. Виняток зроблено для одруженого духовенства з інших церков, які приєднуються до католицької церкви; вони можуть продовжувати бути одруженими священниками. У Латинській церкві одруженого чоловіка не можуть прийняти навіть до дияконату, якщо йому законно не призначено залишитися дияконом і не стати священиком. Шлюб після рукоположення неможливий, і його спроба може спричинити канонічні покарання. Східні католицькі церкви, на відміну від Латинської, мають одружене духовенство.
У даний час єпископи в Латинській церкві, як правило, призначаються Папою Римським, слухаючи поради різних дикастерій Римської курії, зокрема Конгрегації єпископів, Конгрегації євангелізації народів (для країн, які опікуються ними) секція з питань відносин з державами Державного секретаріату (для призначень, на які потрібна згода або попереднє повідомлення цивільних урядів), та Конгрегація Східних Церков (у сферах, на які покладено відповідальність, навіть для призначення латинських єпископів). Згромадження, як правило, працюють із «терни» або списку з трьох імен, розроблених їм місцевою церквою, найчастіше через Апостольського Нунція або Кафедральний собор у тих місцях, де Капітул зберігає право висувати єпископів.
Богослов'я та філософія
Августинізм
Августин Гіппо — римський африканець, філософ і єпископ католицької церкви. Він допоміг сформувати латинське християнство, і його вважають одним з найважливіших Отців Церкви в Латинській церкві за його роботи в Патристичний період. Серед його творів — «Місто Боже», «De doctrina Christiana» та «Сповіді».
У молодості його тягнуло до маніхейства, а пізніше до неоплатонізму. Після хрещення та навернення в 386 р. Августин виробив власний підхід до філософії та теології, враховуючи різноманітні методи та перспективи. Вважаючи, що благодать Христа була необхідною для свободи людини, він допоміг сформулювати доктрину первородного гріха і зробив важливий внесок у розвиток теорії справедливої війни. Його думки глибоко вплинули на середньовічний світогляд. Сегмент Церкви, який дотримувався концепції Трійці, визначеної Нікейським та Константинопольським Собором, тісно ототожнювався з Августиновим «Про Трійцю»
Коли Західна Римська імперія почала розпадатися, Августин уявляв церкву духовним Містом Божим, відмінним від матеріального Земного Міста. у своїй книзі Про місто Боже проти язичників, яке часто називають Містом Божим, Августин оголосив його послання скоріше духовним, а не політичним. Християнство, стверджував він, має стосуватися містичного, небесного міста Нового Єрусалиму, а не земної політики.
Місто Боже представляє людську історію як конфлікт між тим, що Августин називає Земним Містом (часто розмовно називаним Містом Людини, але ніколи не Августином), і Містом Божим, конфліктом, якому судилося закінчитися перемогою останній. Місто Боже позначене людьми, які відмовляються від земної насолоди присвятити себе вічним Божим істинам, які тепер повністю відкриваються в християнській вірі. Натомість Земне місто складається з людей, які занурились у турботи та задоволення теперішнього світу, що минає.
Для Августина Логос «набув плоті» у Христі, в якому Логос був присутній, як у жодної іншої людини. Він сильно вплинув на ранньосередньовічну християнську філософію.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWxMMlZoTDFOaGFXNTBYMEYxWjNWemRHbHVaVjlpZVY5UWFHbHNhWEJ3WlY5a1pWOURhR0Z0Y0dGcFoyNWxMbXB3Wnk4eU1qQndlQzFUWVdsdWRGOUJkV2QxYzNScGJtVmZZbmxmVUdocGJHbHdjR1ZmWkdWZlEyaGhiWEJoYVdkdVpTNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
Як і інші отці Церкви, такі як Афінагор, Тертуліан, Климент Александрійський та Василій Кесарійський, Августин «енергійно засуджував практику штучного аборту», і хоча він не схвалював аборт на будь-якому терміні вагітності, він зробив різницю між ранніми абортами та пізніші. Він визнав різницю між «сформованими» та «несформованими» плодами, згаданими у перекладі Септуагінти Виходу 21: 22-23, що вважається неправильним перекладом слова «шкода» з оригінального тексту на івриті як «форма» на грецькій Септуагінта і базується на аристотелевському розмежуванні "між плодом до і після його передбачуваної" оживлення "", і не класифікував як вбивство аборт «несформованого» плода, оскільки вважав, що не можна з упевненістю стверджувати, що плід вже отримав душу.
Августин також використовував термін «католик», щоб відрізнити «справжню» церкву від єретичних груп:
У Католицькій церкві є багато інших речей, які найсправедливіше тримають мене на лоні. Згода людей і націй тримає мене в Церкві; так само і її влада, відкрита чудесами, живлена надією, розширена любов'ю, встановлена віком. Наступництво священиків утримує мене, починаючи з самого місця апостола Петра, якому Господь після Свого воскресіння дав йому розпорядження пасти Своїх овець (Ін. 21: 15–19), аж до теперішнього єпископату.
І, нарешті, саме ім’я католика, яке недарма серед такої кількості єресей зберегла церква; так що, хоча всі єретики хочуть називатися католиками, але коли незнайомець запитує, де зустрічається Католицька церква, жоден єретик не наважиться вказати на власну каплицю чи будинок.
Тоді такими за кількістю та значенням є цінні зв'язки, що належать до християнського імені, що утримують віруючого в Католицькій церкві, як це правильно їм слід. ... У вас немає жодної з цих речей, яка б мене приваблювала чи утримувала. ... Ніхто не повинен перевести мене від віри, яка пов'язує мій розум стільки зв’язок і таких міцних з християнською релігією. ... Зі свого боку, я не повинен вірити євангелії, за винятком випадків, коли це стимулює авторитет Католицької церкви.
— Св. Августин (354–430): Проти Маніхеєвого послання, яке називається Фундаментальним, глава 4: Докази католицької віри.
Святий Августин Гіппо з Джерардом Сегерсом (приписується)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWpMMk15TDBkbGNtRnlaRjlUWldkb1pYSnpYeVV5T0dGMGRISWxNamxmTFY5VWFHVmZSbTkxY2w5RWIyTjBiM0p6WDI5bVgzUm9aVjlYWlhOMFpYSnVYME5vZFhKamFDVXlRMTlUWVdsdWRGOUJkV2QxYzNScGJtVmZiMlpmU0dsd2NHOWZKVEk0TXpVMEpVVXlKVGd3SlRrek5ETXdKVEk1TG1wd1p5OHlNakJ3ZUMxSFpYSmhjbVJmVTJWbmFHVnljMThsTWpoaGRIUnlKVEk1WHkxZlZHaGxYMFp2ZFhKZlJHOWpkRzl5YzE5dlpsOTBhR1ZmVjJWemRHVnlibDlEYUhWeVkyZ2xNa05mVTJGcGJuUmZRWFZuZFhOMGFXNWxYMjltWDBocGNIQnZYeVV5T0RNMU5DVkZNaVU0TUNVNU16UXpNQ1V5T1M1cWNHYz0uanBn.jpg)
Як у своїх філософських, так і в богословських міркуваннях, Августин зазнав значного впливу стоїцизму, платонізму та неоплатонізму, зокрема, праці Плотіна, автора "Еннеадів", ймовірно, за посередництвом Порфирія та Вікторина (як стверджував П'єр Хадо). Хоча пізніше він відмовився від неоплатонізму, деякі ідеї все ще видно в його ранніх працях. Його ранні та впливові праці про людську волю, центральна тема етики, стануть предметом уваги для наступних філософів, таких як Шопенгауер, К'єркегор та Ніцше. На нього також вплинули праці Вергілія (відомого вченням про мову) та Цицерона (відомого вченням про аргументи).
На Сході його вчення є більш суперечливим, і на них особливо напав Джон Романід. Але інші теологи та діячі Східної православної церкви продемонстрували значне схвалення його праць, головним чином Жорж Флоровський. Найбільш суперечливе вчення, пов'язане з ним, filioque, було відкинуто православною церквою як єретичне. Інші спірні вчення включають його погляди на первородний гріх, вчення про благодать та призначення. Тим не менше, хоча в деяких моментах його вважають помилковим, він все ще вважається святим і навіть мав вплив на деяких отців Східної Церкви, зокрема грецького богослова Григорія Паламу. У православній церкві його свято відзначається 15 червня. Історик Діармейд МакКаллок писала: "Вплив [Августина] на західнохристиянську думку навряд чи можна перебільшити; лише його улюблений приклад Павло з Тарса мав більший вплив, і західники зазвичай бачили Павла очима Августина".
У своїй автобіографічній книзі «Віхи» папа Бенедикт XVI стверджує, що Августин є одним з тих, хто найбільше вплинув на нього.
Схоластика
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOW1MMlpqTDB4aGRYSmxiblJwZFhOZlpHVmZWbTlzZEc5c2FXNWhYekF3TVM1cWNHY3ZNakl3Y0hndFRHRjFjbVZ1ZEdsMWMxOWtaVjlXYjJ4MGIyeHBibUZmTURBeExtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
Схоластика — це метод критичної думки, який домінував у навчанні науковців («схоластів», або «школярів») середньовічних університетів Європи приблизно з 1100 по 1700 рр. XIII і на початку XIV століття зазвичай розглядаються як високий період схоластики. На початку XIII століття стало кульмінацією відновлення грецької філософії. Школи перекладу виросли в Італії та Сицилії, а зрештою і в решті Європи. Потужні нормандські королі збирали людей знань з Італії та інших районів на свої суди на знак свого престижу. Переклади і видання грецьких філософських текстів Вільяма з Морбеке в середині половини ХІІІ століття допомогли скласти більш чітку картину грецької філософії, зокрема Арістотеля, ніж арабські версії, на які вони спирались раніше. Едвард Грант пише: "Не тільки структура арабської мови кардинально відрізнялася від латинської, але деякі арабські версії були отримані з попередніх сирійських перекладів і, таким чином, двічі були вилучені з оригінального грецького тексту. такі арабські тексти можуть спричинити замучені читання. Навпаки, структурна близькість латини до грецької дозволила буквальні, але зрозумілі переклади від слова до слова".
У цей період у великих містах Європи розвивались університети, і суперницькі клерикальні порядки в церкві почали битися за політичний та інтелектуальний контроль над цими центрами освітнього життя. Двома основними орденами, заснованими в цей період, були францисканці та домініканці. Францисканців заснував Франциск Ассизький у 1209 р. Їх лідером у середині століття був Бонавентура, традиціоналіст, який захищав теологію Августина та філософію Платона, включаючи лише трохи Арістотеля з більш неоплатоністськими елементами. Слідом за Ансельмом Бонавентура вважав, що розум може відкрити істину лише тоді, коли філософія осяяна релігійною вірою. Іншими важливими францисканськими схоластами були Дунс Скот, Пітер Оріол та Вільгельм Окхем.
Томізм
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWxMMlV6TDFOMExYUm9iMjFoY3kxaGNYVnBibUZ6TG1wd1p5OHlNakJ3ZUMxVGRDMTBhRzl0WVhNdFlYRjFhVzVoY3k1cWNHYz0uanBn.jpg)
Святий Тома Аквінський, італійський домініканський брат, філософ і священик, мав величезний вплив на традиції схоластики, в рамках яких він також відомий як Доктор Ангелік і Доктор Комуніс.
Аквінський підкреслював, що «Синдереза, як кажуть, є законом нашого розуму, оскільки це звичка, що містить приписи природного закону, які є першими принципами людських дій».
За словами Аквінського, «...всі акти доброчесності передбачені природним законом, оскільки розум кожного природно диктує йому діяти доброчесно. Але якщо говорити про доброчесні вчинки, що розглядаються самі по собі, тобто в їх власних видах, не всі доброчесні дії передбачені природним законом, оскільки багато речей робляться доброчесно, до чого природа спочатку не схиляється, але які, досліджуючи розум, були визнані людьми сприятливими для доброго життя». Отже, ми повинні визначити, чи ми говоримо про доброчесні дії як про аспект доброчесних чи як про вчинки в їхніх видах.
Тома визначив чотири основні чесноти як розсудливість, поміркованість, справедливість і стійкість. Кардинальні чесноти є природними і розкритимися в природі, і вони є обов’язковими для кожного. Однак є три богословські чесноти: віра, надія та милосердя. Тома також описує чесноти як недосконалі (неповні) та досконалі (повні) чесноти. Досконала чеснота — це будь-яка доброчесність, що завершує кардинальну чесноту. Нехристиянин може проявляти мужність, але це була б мужність із поміркованістю. Християнин виявляв мужність з милосердям. Вони є дещо надприродними і відрізняються від інших чеснот за своїм об’єктом, а саме від Бога:
Тепер об’єктом богословських чеснот є Сам Бог, Який є останнім кінцем усіх, оскільки перевершує знання нашого розуму. З іншого боку, об’єктом інтелектуальних і моральних чеснот є щось зрозуміле людському розуму. Тому теологічні чесноти особливо відрізняються від моральних та інтелектуальних чеснот.
Тома Аквінський писав: «[Жадібність] — це гріх проти Бога, як і всі смертні гріхи, оскільки людина засуджує вічне заради тимчасових речей».
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWpMMk5rTDBkbGJuUnBiR1ZmWkdGZlJtRmljbWxoYm05Zk1EVXlMbXB3Wnk4eU1qQndlQzFIWlc1MGFXeGxYMlJoWDBaaFluSnBZVzV2WHpBMU1pNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
Аквінський також сприяв економічній думці як аспект етики та справедливості. Він мав справу з поняттям справедливої ціни, як правило, її ринкової ціни або регульованої ціни, достатньої для покриття виробничих витрат на виробництво. Він стверджував, що аморально для продавців підвищувати ціни просто тому, що покупці гостро потребують товару.
Пізніше Аквінський розширив свої аргументи, щоб протистояти будь-яким несправедливим заробіткам, отриманим в торгівлі, спираючись на аргумент Золоте правило. Християнин повинен "робити з іншими так, як ви хотіли б, щоб вони робили з вами", тобто він повинен обмінювати вартість за цінність. Аквінський вважав, що підвищувати ціни було особливо аморально, оскільки певний покупець гостро потребував того, що продається, і його могли переконати заплатити вищу ціну через місцеві умови:
- Якщо комусь значною мірою допоможе щось, що належить комусь іншому, а продавцю не завдано такої ж шкоди, втративши його, продавець не повинен продавати за вищу ціну: оскільки корисність, яка надходить до покупця, походить не від продавця, а умова покупця: ніхто не повинен продавати щось, що йому не належить.
- — Сума теології, 2-2, q. 77, art. 1
Тому Аквінський засуджував би такі практики, як підвищення цін на будівельні матеріали внаслідок стихійного лиха. Збільшення попиту, спричинене руйнуванням існуючих будівель, не збільшує витрат продавця, тому скористатися підвищеною готовністю покупців платити було на думку Аквінського різновидом шахрайства.
П'ять шляхів
Тома вважав, що існування Бога само собою зрозуміло, але не для нас. "Тому я кажу, що це твердження" Бог існує "саме по собі є самоочевидним, оскільки присудок такий самий, як і суб'єкт... Тепер, оскільки ми не знаємо сутності Бога, пропозиція не є зрозумілою само собою нам, але це потрібно продемонструвати завдяки речам, які є нам більш відомими, хоча і менш відомими за своєю природою, а саме за ефектами".
Тома вірив, що існування Бога можна продемонструвати. Коротко в Summa theologiae і ширше в Summa contra Gentiles, він дуже детально розглянув п'ять аргументів існування Бога, широко відомих як quinque viae (П'ять шляхів).
- Рух: Деякі речі, безсумнівно, рухаються, хоча не можуть викликати їх власного руху. Оскільки, як вважав Томас, не може існувати нескінченний ланцюг причин руху, повинен бути Перший Рушій, який не рухається нічим іншим, і це те, що всі розуміють під Богом.
- Причинність: Як і у випадку руху, ніщо не може спричинити себе, і нескінченний ланцюжок причинно-наслідкових зв'язків неможливий, тому повинна бути Першопричина, що називається Богом.
- Існування необхідного та непотрібного: наш досвід включає речі, безумовно, існуючі, але, мабуть, непотрібні. Не все може бути непотрібним, бо тоді колись нічого не було і все ще не було б нічого. Тому ми змушені припускати щось, що існує, обов’язково, маючи цю необхідність лише від себе; насправді сама причина існування інших речей.
- Градація: якщо ми можемо помітити градацію речей у тому сенсі, що деякі речі є більш гарячими, хорошими тощо, повинен бути суперлатив, який є найправдивішим і найблагороднішим, і таким чином найбільш повно існуючим. Це тоді ми називаємо Богом.
- Впорядковані тенденції природи: Спрямованість дій до кінця помічається у всіх органах, дотримуючись природних законів. Все, що не обізнане, прагне до мети під керівництвом того, хто обізнаний. Це ми називаємо Богом.
Щодо природи Бога, Тома відчував, що найкращим підходом, який зазвичай називають via negativa, є розглянути те, чим Бог не є. Це змусило його запропонувати п’ять тверджень про божественні якості:
- Бог простий, без складу частин, таких як тіло і душа, або матерії та форми.
- Бог досконалий, йому нічого не бракує. Тобто Бог відрізняється від інших істот завдяки повній Божій дійсності. Тома визначив Бога як Ipse Actus Essendi, який існує, існуючи.
- Бог нескінченний. Тобто Бог не є обмеженим у тому, що створені істоти обмежуються фізично, інтелектуально та емоційно. Цю нескінченність слід відрізняти від нескінченності розміру та нескінченності числа.
- Бог незмінний, нездатний до змін на рівні Божої сутності та характеру.
- Бог єдиний, без диверсифікації всередині Бога. Єдність Бога така, що суть Бога така ж, як і існування Бога. За словами Томи, "саме по собі твердження" Бог існує "обов'язково відповідає дійсності, оскільки в ньому суб'єкт і присудок однакові".
Вплив
Аквінський відсунув схоластику від неоплатонізму до Арістотеля. Наступна школа думок завдяки своєму впливу на латинське християнство та етику католицької школи є однією з найвпливовіших філософій усіх часів, також значною через кількість людей, які живуть за її вченням.
Другий Ватиканський Собор описав систему Аквінського як "багаторічну філософію".
Actus purus
Actus purus — абсолютна досконалість Бога. Відповідно до схоластики, створені істоти мають потенціал —це не актуальність, недосконалість, а також досконалість. Тільки Бог одночасно є тим, чим Він може бути, нескінченно реальним і нескінченно досконалим: «Я такий, який я є» (Вихід 3:14). Його атрибути або Його дії насправді ідентичні Його сутності, і Його суть вимагає Його існування.
Відсутність розрізнення сутності-енергій
Пізніше східно-православний подвижник і архієпископ Салоніки (святий) Григорій Палама виступив на захист духовності ісихастів, нествореного характеру світла Преображення та розрізнення сутності Бога та енергій. Його вчення розгорнулося протягом трьох основних суперечок: (1) з італо-грецьким Варлаамом між 1336 і 1341, (2) з монахом Григорієм Акіндіносом між 1341 і 1347, і (3) з філософом Грегорасом, з 1348 до 1355. Його богословські внески іноді називають паламізмом, а його послідовників — паламітами.
Історично латинське християнство схилялося відкидати паламізм, особливо розрізнення сутності та енергій, іноді характеризуючи його як єретичне введення неприйнятного поділу в Трійці та наводить на думку про політеїзм. Крім того, пов'язана з цим практика ісихазму, що використовується для досягнення теозису, характеризувалася як "магія". Зовсім недавно деякі латинсько католицькі мислителі позитивно сприйняли вчення Палами, включаючи розрізнення сутності-енергій, аргументуючи це тим, що воно не є непереборним богословським поділом між католицизмом та східним православ'ям, і його свято як святого відзначається деякі візантійські католицькі церкви у спілкуванні з Римом.
Заперечення паламізму Заходом та тими, хто на Сході підтримував союз із Заходом ("латинофрони"), фактично сприяло його прийняттю на Сході, за словами Мартіна Джугі, який додає: "Дуже скоро латинізм та антипаламізм, у свідомості багатьох, сприймається як одне і те ж ".
Filioque
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWxMMlUyTDBsdWRHVnlZV04wYVhabFgybGpiMjR1YzNabkx6RTRjSGd0U1c1MFpYSmhZM1JwZG1WZmFXTnZiaTV6ZG1jdWNHNW4ucG5n.png)
Filioque — це латинський термін, доданий до оригінального Нікейського символу віри, і який був предметом великих суперечок між східним та західним християнством. Цього немає в оригінальному тексті Символу віри, віднесеному до Першого Константинопольського собору (381 р.), Другого Вселенського собору, де сказано, що Святий Дух походить «від Отця», без будь-яких доповнень, таких як «і Син" або "один".
Фраза Filioque вперше з’являється як антиаріанська інтерполяція в Символі віри на Третьому соборі в Толедо (589), на якому вестготська Іспанія відмовилася від аріанства, прийнявши католицьке християнство. Додаток було підтверджено наступними місцевими радами в Толедо і незабаром поширилося на Захід, не тільки в Іспанії, але і в королівстві франків, яке прийняло християнську віру в 496 році, та в Англії, де Рада Хетфілда у 680 р. як відповідь на монотелітизм. Однак у Римі його не прийняли.
Наприкінці 6-го століття деякі латинські церкви додали слова "і від Сина" (Filioque) до опису процесії Святого Духа, що, на думку багатьох східних православних християн на пізнішому етапі, є порушенням Канону VII Ефеського собору, оскільки ці слова не були включені в текст ні Першим Нікейським Собором, ні Константинопольським. Це було включено в літургійну практику Риму в 1014 р., але східне християнство відкинуло це.
Включення цього терміну Filioque, а також спосіб його перекладу та розуміння може мати важливе значення для розуміння вчення про Трійцю, яке є центральним для більшості християнських церков. Для деяких цей термін передбачає серйозне недооцінювання ролі Бога-Отця в Трійці; для інших заперечення того, що воно виражає, означає серйозне недооцінювання ролі Бога-Сина в Трійці.
Фраза Filioque була включена в Символ віри протягом усього латинського обряду, за винятком випадків, коли грецька мова використовується в літургії.
Чистилище
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWpMMk5pTDFCbGRHVnlYMUJoZFd4ZlVuVmlaVzV6WHpFM01pNXFjR2N2TWpJd2NIZ3RVR1YwWlhKZlVHRjFiRjlTZFdKbGJuTmZNVGN5TG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Мабуть, найбільш своєрідною доктриною латинського християнства є чистилище, про яке латинське християнство вважає, що "всі, хто помирає в Божій благодаті та дружбі, але все ще недосконало очищені", проходять процес очищення, який Церква називає чистилищем, "щоб досягти святості, необхідної щоб увійти в радість неба ". Він сформулював це вчення, посилаючись на біблійні вірші, які говорять про очищення вогню (1 Коринтян 3:15 і 1 Петра 1: 7), і на згадування Ісусом про прощення в майбутньому віці (Матвій 12:32). Своє вчення також базує на практиці молитви за померлих, яка використовується в Церкві з тих пір, як Церква почала існувати, і яка згадується ще раніше у 2 Мак 12:46.
Ідея чистилища сягає корінням, що сягає глибокої давнини. Своєрідний проточистилище, яке називається "небесний Аїд", з'являється в працях Платона і Геракліда Понтійського та багатьох інших язичницьких письменників. Ця концепція відрізняється від Аїду підземного світу, описаного в працях Гомера і Гесіода. На відміну від них, небесний Аїд розумівся як посередницьке місце, де душі проводили невизначений час після смерті, перш ніж перейти на вищий рівень існування або перевтілитися назад на землю. Точне місце його розташування різнилось від автора до автора. Гераклід Понтський думав, що це в Чумацькому Шляху; академіки, стоїки, Цицерон, Вергілій, Плутарх, герметичні писання розташовували його між Місяцем і Землею або навколо Місяця; тоді як Нуменій та латинські неоплатоніки вважали, що він розташований між сферою нерухомих зірок та Землею.
Можливо, під впливом елліністичної думки проміжна держава увійшла в єврейську релігійну думку в останні століття до Христа. У Маккавеях ми знаходимо практику молитви за померлих з метою очищення їх після життя, яку прийняли деякі християни. Така сама практика зустрічається в інших традиціях, таких як середньовічна китайська буддистська практика робити жертви від імені померлих, які, як кажуть, зазнають численних випробувань. Серед інших причин західно-католицьке вчення про чистилище ґрунтується на дохристиянській (юдаїстській) практиці молитов за померлих.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOW1MMlpsTDBOaGNuSmhZMk5wTFZCMWNtZGhkRzl5ZVM1cWNHY3ZNakl3Y0hndFEyRnljbUZqWTJrdFVIVnlaMkYwYjNKNUxtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
Конкретні приклади віри в очищення після смерті та спілкування живих з мертвими за допомогою молитви є у багатьох отців Церкви. Іріней (бл. 130–202) згадував про місце проживання, де душі померлих залишались до загального суду, процес, який був описаний як той, що «містить поняття ... чистилища». І Климент Олександрійський (близько 150–215), і його учень Оріген Олександрійський (близько 185–254) розвинули погляд на очищення після смерті; цей погляд спирався на уявлення про те, що вогонь є божественним знаряддям зі Старого Завіту, і розумів це в контексті новозавітних вчень, таких як хрещення вогнем, з Євангелій та очисний процес після смерті, від св. Павла. Аргументуючи проти сну душі, Оріген заявив, що душі обранців негайно потрапили до раю, якщо вони ще не очищені, і в цьому випадку вони перейшли у стан покарання — кримінального вогню, який слід задумати як місце очищення. І для Климента, і для Орігена вогонь не був ні матеріальною річчю, ні метафорою, а «духовним вогнем». Ранній латинський автор Тертуліан (бл. 160–225) також сформулював погляд на очищення після смерті. У розумінні Тертуліаном потойбічного світу душі мучеників безпосередньо увійшли у вічне благословення, тоді як решта увійшли в загальне царство мертвих. Там нечестиві переживали передчуття своїх вічних покарань, тоді як добро переживало різні стадії та місця блаженства, де "ідея свого роду чистилища ... цілком явно знайдена", ідея, яка є репрезентативною для погляду, широко розповсюдженого в античності. Пізніші приклади, в яких сформульовані подальші розробки, включають, зокрема, святого Кипріана (помер 258 р.), Св. Іоана Златоуста (бл. 347–407) та св. Августина (354–430).
Діалоги Папи Григорія Великого, написані наприкінці VI століття, свідчать про розвиток у розумінні потойбічного світу, що є характерним для напрямку, в якому піде латинське християнство:
Що стосується певних менших вад, ми повинні вірити, що перед Остаточним судом є очищаючий вогонь. Той, хто є правдою, говорить, що той, хто виголошує блюзнірство проти Святого Духа, не буде помилуваний ні в цей, ні в майбутній вік. З цього речення ми розуміємо, що певні образи можна пробачити в цьому віці, а деякі інші — у майбутньому.
Спекуляції та уявлення про чистилище
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWlMMkpoTDBSaGJuUmxNRE11YW5Cbkx6SXlNSEI0TFVSaGJuUmxNRE11YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Деякі католицькі святі та богослови інколи мали суперечливі уявлення про чистилище, крім прийнятих католицькою церквою, що відображають або сприяють загальнолюдському образу, що включає поняття очищення справжнім вогнем у визначеному місці та протягом певного періоду часу. Пол Дж. Гріффітс зазначає: "Недавня католицька думка про чистилище, як правило, зберігає основи основної доктрини, одночасно пропонуючи спекулятивні тлумачення цих елементів". Так Йозеф Ратцінгер писав: "Чистилище — це не, як думав Тертулліан, якийсь надсвітовий концтабір, де людину змушують карати більш-менш довільно. Швидше це внутрішньо необхідний процес трансформації, в якому людина стає здатним до Христа, здатним до Бога і, отже, здатним до єдності з усім спілкуванням святих ".
У богословських студіях Джон Е. Тіль доводив, що "чистилище фактично зникло з католицької віри та практики з часу Ватикану II", оскільки воно базується на "конкурентній духовності, що тяжіє навколо релігійного покликання подвижників пізнього середньовіччя". "Народження чистилища призвело до есхатологічної тривоги мирян. [...] Подібно до подовження на все життя подвижника часового поля змагання з мучеником, віра в чистилище подовжила тимчасове поле змагання мирянина з подвижником."
Спекуляції та популярні уявлення, які, особливо у пізньосередньовічні часи, були поширені в Західній або Латинській Церкві, не обов'язково знайшли визнання у східних католицьких церквах, яких 23 є в повному спілкуванні з Папою. Деякі явно відкидають уявлення про покарання вогнем у певному місці, які є помітними в популярній картині чистилища. Представники православної церкви на Флорентійському соборі аргументували ці ідеї, заявляючи, що вони дійсно вважають, що після смерті відбувається очищення душ врятованих і що їм допомагають молитви живих: відійти від цього життя у вірі та милосерді, але позначені деякими нечистотами, будь то непокаяні незначні чи великі, в яких покаялися, але ще не принесли плодів покаяння, ми віримо, що вони розумно очищаються від цих вад, але не шляхом очищення пожежа та певні покарання в якомусь місці ". Визначення чистилища, прийняте на цьому соборі, виключало два поняття, з якими православні не погоджувались, і згадувало лише два моменти, які, за їхніми словами, також були частиною їхньої віри. Відповідно, угода, відома як Брестська унія, яка оформляла прийняття Української греко-католицької церкви до євхаритсійного спілкування Латинською церквою, зазначала: "Ми не будемо дискутувати про чистилище, але ми доручаємо себе навчанню Святої Церкви".
Марія Магдалина з Вітанії
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHpMek0xTDBkMWFXUnZYMUpsYm1sZkxWOVVhR1ZmVUdWdWFYUmxiblJmVFdGblpHRnNaVzVsWHkxZlIyOXZaMnhsWDBGeWRGOVFjbTlxWldOMExtcHdaeTh5TWpCd2VDMUhkV2xrYjE5U1pXNXBYeTFmVkdobFgxQmxibWwwWlc1MFgwMWhaMlJoYkdWdVpWOHRYMGR2YjJkc1pWOUJjblJmVUhKdmFtVmpkQzVxY0djPS5qcGc=.jpg)
У середньовічній західній традиції Марію з Вітанії, сестру Лазаря, ідентифікували як Марію Магдалину, можливо, багато в чому через проповідь, проведену Папою Григорієм Великим, в якій він навчав про декількох жінок у Новому Завіті, ніби вони були однією людиною . Це призвело до зближення Марії з Вітанії з Марією Магдалиною, а також з іншою жінкою (крім Марії з Вітанії, яка помазала Ісуса), жінкою, спійманою в перелюбі. Східне християнство ніколи не сприймало цю ідентифікацію. У своїй статті в Католицькій енциклопедії 1910 р. Хью Папа заявив: "Грецькі Отці в цілому розрізняють трьох осіб:" грішника "від Луки 7: 36-50; сестру Марти та Лазаря, Луку 10:38 –42 та Івана 11; та Марії Магдалини.
Французький учений Віктор Саксер датує ідентифікацію Марії Магдалини як повії та Марії з Вітанії до проповіді Папи Григорія Великого 21 вересня н.е. 591 р., Де він, здавалося, поєднував дії трьох жінок, згаданих у Новому Завіті а також ідентифікував неназвану жінку як Марію Магдалину. В іншій проповіді Григорій конкретно визначив Марію Магдалину як сестру Марти, згадану в Луці 10. Але згідно з думкою, висловленою нещодавно теологом Джейн Шаберг, Григорій лише остаточно позначив легенду, яка вже існувала до нього.
Ідентифікація Латинського християнства Марії Магдалини та Марії з Вітанії відображалася в упорядкуванні загальноримського календаря, поки це не було змінено в 1969 році, відображаючи той факт, що на той час загальноприйнятою інтерпретацією в Католицькій церкві було те, що Марія з Вітанії, Марія Магдалина та грішна жінка, яка помазала ноги Ісуса, була трьома різними жінками.
Первородний гріх
Катехизис Католицької Церкви говорить:
Своїм гріхом Адам, як перша людина, втратив первісну святість і справедливість, які він отримав від Бога, не тільки для себе, але й для всіх людей.
Адам та Єва передали своїм нащадкам людську природу, поранену власним першим гріхом і позбавлену первісної святості та справедливості; це позбавлення називається "первородним гріхом".
Внаслідок первородного гріха людська природа ослаблена у своїх силах, піддається невігластву, стражданням та пануванню смерті, і схильна до гріха (ця схильність називається "зачаруванням").
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMemxsTDAxcFkyaGxiR0Z1WjJWc2J5VXlRMTlHWVd4c1gyRnVaRjlGZUhCMWJITnBiMjVmWm5KdmJWOUhZWEprWlc1ZmIyWmZSV1JsYmw4d01DNXFjR2N2TWpJd2NIZ3RUV2xqYUdWc1lXNW5aV3h2SlRKRFgwWmhiR3hmWVc1a1gwVjRjSFZzYzJsdmJsOW1jbTl0WDBkaGNtUmxibDl2Wmw5RlpHVnVYekF3TG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Вперше на поняття первородного гріха натякнув святий Іріней, єпископ Ліонський, у своїй суперечці з певними дуалістичними гностиками. Інші отці церкви, такі як Августин, також формували і розвивали вчення, бачачи, що воно ґрунтується на вченні Нового Завіту апостола Павла (Римлянам 5: 12-21 і 1 Коринтянам 15: 21-22) та старозавітному вірші Псалма 51 : 5. Тертуліан, Кіпріан, Амвросій та Амброзіастр вважали, що людство бере участь у грісі Адама, переданому людським поколінням. Формулювання Августина про первородний гріх після 412 р. Н. Е. Було популярним серед протестантських реформаторів, таких як Мартін Лютер та Джон Кальвін, які ототожнювали первородний гріх із закляттям (або "болючим бажанням"), стверджуючи, що він зберігався навіть після хрещення і повністю знищив свободу робити добро . До 412 року Августин сказав, що вільна воля була послаблена, але не знищена первородним гріхом. Але після 412 року це змінилося на втрату волі, крім гріха. Сучасний августинський кальвінізм дотримується цієї пізнішої точки зору. Янсенський рух, який католицька церква оголосила єретичним, також стверджував, що первородний гріх руйнує свободу волі. Натомість Західно-Католицька Церква заявляє: "Хрещення, даруючи життя Христової благодаті, стирає первородний гріх і повертає людину назад до Бога, але наслідки для природи, ослаблені і схильні до зла, зберігаються в людині і закликають її до духовної битви." "Ослаблене і зменшене падінням Адама вільна воля ще не знищена в гонці".
Св. Ансельм каже: "Одне було гріх Адама, а зовсім інше — гріх дітей при їхньому народженні; перше стало причиною, друге — наслідком". У дитині первородний гріх відрізняється від провини Адама, це один із його наслідків. Наслідками гріха Адама, згідно з Католицькою енциклопедією, є:
- Смерть і страждання: "Одна людина передала всьому людському роду не тільки смерть тіла, що є покаранням за гріх, але навіть сам гріх, що є смерть душі".
- Сниження чи схильність до гріха. Хрещення стирає первородний гріх, але схильність до гріха залишається.
- Відсутність освячуючої благодаті у новонародженої дитини також є наслідком першого гріха, бо Адам, отримавши святість і справедливість від Бога, втратив її не лише для себе, а й для нас. Хрещення дарує первісну освячувальну благодать, втрачену через гріх Адама, таким чином усуваючи первородний гріх та будь-який особистий гріх.
Східні католики та східне християнство взагалі не мають такої ж теології гріхопадіння та первородного гріха, як латино-католики. Але з часів Ватикану II в католицькому мисленні відбувся розвиток. Деякі застерігають не сприймати Буття 3 занадто буквально. Вони беруть до уваги, що "Бог мав на увазі церкву до заснування світу" (як в Ефесянам 1: 4). як і в 2 Тимофію 1: 9: "... Його власне призначення і благодать, які були нам дані в Христі Ісусі до початку світу". А папа Бенедикт XVI у своїй книзі “На початку ...” назвав термін “первородний гріх” поняттям “оманливим і неточним”. Бенедикт не вимагає буквального тлумачення Буття, ні походження, ні зла, але пише: "Як це було можливо, як це сталося? Це залишається незрозумілим ... Зло залишається таємничим. Це було представлено у чудових образах, як це робить глава 3 Буття, із видінням двох дерев, змії та грішної людини".
Непорочне Зачаття
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWtMMlExTDBwMVlXNWZRVzUwYjI1cGIxOWtaVjlHY2lWRE15VkJSR0Z6WDNsZlJYTmpZV3hoYm5SbExsOUpibTFoWTNWc1lXUmhYME52Ym1ObGNHTnBKVU16SlVJemJpNXFjR2N2TWpJd2NIZ3RTblZoYmw5QmJuUnZibWx2WDJSbFgwWnlKVU16SlVGRVlYTmZlVjlGYzJOaGJHRnVkR1V1WDBsdWJXRmpkV3hoWkdGZlEyOXVZMlZ3WTJrbFF6TWxRak51TG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Непорочне Зачаття — це зачаття Пресвятої Діви Марії, вільної від первородного гріха в силу заслуг її сина Ісуса. Незважаючи на те, що вірування широко поширювалося з пізньої античності, доктрина була догматично визначена в католицькій церкві лише в 1854 році, коли Папа Пій IX оголосив її ex cathedra, тобто, використовуючи папську безпомилковість, у своїй папській буллі Ineffabilis Deus,
Слід визнати, що вчення, визначене Пієм IX, не було чітко зазначене до 12 століття. Також погоджується, що "жодне пряме чи категоричне та суворе доказ догми не може бути висунуте з Писання". Але стверджується, що вчення неявно міститься у вченні батьків. Їх висловлювання на тему безгрішності Марії є, наголошується, настільки великими і настільки абсолютними, що їх потрібно сприймати як первісний гріх, так і фактичний. Таким чином, у перші п’ять століть до неї застосовуються такі епітети, як «у всіх відношеннях святий», «у всьому незабрудненому», «надневинний» та «особливо святий»; її порівнюють з Євою до падіння, як прародителькою викупленого народу; вона "земля до того, як її прокляли". Можна навести відомі слова св. Августина (помер 430 р.): "Що стосується матері Божої, — каже він, — я не дозволю жодного питання про гріх". Це правда, що він тут прямо говорить про фактичний чи особистий гріх. Але його аргумент полягає в тому, що всі люди грішні; що вони проходять через оригінальну розпусту; що цю первісну розбещеність можна подолати благодаттю Божою, і він додає, що не знає, але що Марія могла мати достатню благодать, щоб подолати гріх "усякого роду" (omni ex parte).
Бернар з Клерво в 12 столітті підняв питання про Непорочне Зачаття. У деяких церквах Заходу вже почали відзначати свято Зачаття Пресвятої Богородиці. Св. Бернард звинувачує канони столичної церкви Ліона в організації такого фестивалю без дозволу Святого Престолу. Роблячи це, він використовує можливість повністю відкинути думку, що зачаття Марії було безгрішним, називаючи це "новизною". Однак деякі сумніваються, чи використовував він термін "зачаття" в тому самому значенні, в якому він використовується у визначенні Папи Пія IX. Здавалося б, Бернард говорив про зачаття в активному розумінні співпраці матері, оскільки в своїй аргументації він говорить: "Як може бути відсутність гріха там, де є зачаття (лібідо)?" і слідують сильніші вирази, які можна інтерпретувати, щоб вказати, що він говорив про матір, а не про дитину. Тим не менше, Бернард також засуджує тих, хто підтримує свято, за те, що він намагався "додати слави Марії", що доводить, що він справді говорив про Мері.
Богословські основи Непорочного Зачаття були предметом дискусій у Середні віки з опозицією таких діячів, як святий Фома Аквінський, домініканець. Однак підтримуючі аргументи францисканців Вільгельма Варезького та Пельбарта Ладислава Темешварського та загальні переконання католиків зробили доктрину більш прийнятною, так що Базельський собор підтримав її в 15 столітті, але Трентський собор відхилив це питання. Папа Сікст IV, францисканець, намагався умиротворити ситуацію, заборонивши будь-якій стороні критикувати іншу, і розмістив свято Непорочного Зачаття в Римському календарі в 1477 році, але папа Пій V, домініканець, змінив його на свято Зачаття Марії. Климент XI зробив свято загальним у 1708 році, але все ще не називав його святом Непорочного Зачаття. Популярність і теологічна підтримка цієї концепції продовжували зростати, і до XVIII століття вона була широко зображена в мистецтві.
Дунс Скот
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWpMMk5sTDBwdmFHNUVkVzV6VTJOdmRIVnpYeTFmWm5Wc2JDNXFjR2N2TWpJd2NIZ3RTbTlvYmtSMWJuTlRZMjkwZFhOZkxWOW1kV3hzTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Блаженний Іван Дунс Скот († 1308), менший брат, такий як святий Бонавентура, стверджував, що з раціональної точки зору, безумовно, не менш принизливо для заслуг Христа, стверджуючи, що Марія була ним збережена від усяких неприємностей гріх, як сказати, що вона спочатку заразилася ним, а потім була доставлена. Запропонувавши вирішення теологічної проблеми узгодження доктрини з доктриною загального викуплення у Христі, він стверджував, що непорочне зачаття Марії не усунуло її від викупу Христом; скоріше це було результатом більш досконалого викуплення, наданого їй через її особливу роль в історії спасіння.
Аргументи Скотуса в поєднанні з кращим знанням мови ранніх Отців поступово переважали в школах Західної Церкви. У 1387 р. Паризький університет рішуче засудив протилежну думку.
Аргументи Скотуса залишались суперечливими, проте, особливо серед домініканців, які були достатньо готові відсвяткувати освячення Марії (звільнення від гріха), але, слідуючи аргументам домініканця Фоми Аквінського, продовжували наполягати на тому, що її освячення могло відбутися лише після неї зачаття.
Скот зазначив, що Непорочне Зачаття Марії сприяє викупленчій діяльності Ісуса.
Аргумент Скотуса міститься в декларації Папи Пія IX 1854 року про догму про Непорочне Зачаття, "в перший момент Свого зачаття Марія була збережена вільною від плям первородного гріха, з огляду на заслуги Ісуса Христа". Позиція Скота була схвалена як "правильне вираження віри апостолів".
Догматичне визначення
Повна визначена догма про Непорочне Зачаття говорить:
Ми заявляємо, проголошуємо та визначаємо те вчення, яке стверджує, що Пресвята Діва Марія, на першому етапі свого зачаття, завдяки особливій благодаті та привілею, наданому Всемогутнім Богом, з огляду на заслуги Ісуса Христа, Спасителя людський рід, який був захищений від усіх плям первородного гріха, є вченням, відкритим Богом, і тому йому слід твердо і постійно вірити усім вірним.Declaramus, pronuntiamus et definimus doctrinam, quae tenet, beatissimam Virginem Mariam in primo instanti suae Conceptionis fuisse singulari omnipotentis Dei gratia et privilegio, intuitu meritorum Christi lesu Salvatoris humani generis, ab omni originalis culpae labe praeservatam immunem, esse a Deo revelatam, atque idcirco ab omnibus fidelibus firmiter constanterque credendam. Quapropter si qui secus ac a Nobis.
Папа Пій IX прямо підтвердив, що Марія була викуплена більш піднесеною формою. Він заявив, що Марії, замість того, щоб бути очищеною після гріха, було повністю заборонено заражатися первородним гріхом з огляду на передбачені заслуги Ісуса Христа, Спасителя людського роду. У Луці 1:47 Марія проголошує: "Дух мій зрадів Богові, моєму Спасителю". Це називається Христовим попереднім викупленням Марії. З часу Другого помаранчевого собору проти напівпелагіанізму католицька церква навчала, що навіть якби людина ніколи не грішила в Едемському саду і не була безгрішною, вона все одно вимагала б Божої благодаті, щоб залишатися безгрішною.
Визначення стосується лише первородного гріха, і воно не містить жодних заяв про віру Церкви в те, що Пресвята Богородиця була безгрішною у сенсі свободи від реального чи особистого гріха. Доктрина вчить, що після свого зачаття Марія, будучи завжди вільною від первородного гріха, отримала освячувальну благодать, яка зазвичай приходить із хрещенням після народження.
Східні католики та східне християнство загалом вважають, що Марія була безгрішною, але вони не мають такої ж теології гріхопадіння та первородного гріха, як латинські католики.
Успіння Марії
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWxMMlZrTDBKaGNtOXhkV1ZmVW5WaVpXNXpYMEZ6YzNWdGNIUnBiMjR0YjJZdFZtbHlaMmx1TFRNdWFuQm5Mekl5TUhCNExVSmhjbTl4ZFdWZlVuVmlaVzV6WDBGemMzVnRjSFJwYjI0dGIyWXRWbWx5WjJsdUxUTXVhbkJuLmpwZw==.jpg)
Успіння Марії на небо (часто скорочується до Успіння) — це тілесне взяття Діви Марії на небо в кінці її земного життя.
1 листопада 1950 р. В Апостольській конституції «Мунівісіссім Деус» Папа Пій XII проголосив Успіння Марії догмою:
Владою нашого Господа Ісуса Христа, Блаженних Апостолів Петра і Павла і власною владою ми проголошуємо, проголошуємо і визначаємо це як божественно відкриту догму: що Пречиста Мати Божа, вічна Діва Марія, закінчивши шлях свого земного життя, була прийнята тілом і душею до небесної слави.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMemxsTDFScGVtbGhibDh3TkRFdWFuQm5Mekl5TUhCNExWUnBlbWxoYmw4d05ERXVhbkJuLmpwZw==.jpg)
У догматичному висловлюванні Пія XII фраза "закінчивши земне життя" залишає відкритим питання про те, померла Діва Марія до її припущення чи ні. Кажуть, що припущення Марії було божественним даром для неї як "Матері Божої". Погляд Людвіга Отта полягає в тому, що, коли Мері закінчила своє життя яскравим прикладом людської раси, перспектива дару припущення пропонується всій людській расі.
Людвіг Отт пише у своїй книзі "Основи католицької догми", що "факт її смерті майже загальновизнаний Отцями і Богословами і чітко підтверджується в Літургії Церкви", до якої він додає ряд корисних цитат. Він робить висновок: "для Марії смерть, як наслідок її свободи від первородного гріха та особистого гріха, не була наслідком покарання за гріх. Однак, здається доречним, що тіло Марії, яке за своєю природою було смертним, повинно бути в відповідність закону її Божественного Сина, що підпорядковується загальному закону смерті".
Точка її тілесної смерті не визначена безпомилково жодним папою. Багато католиків вважають, що вона зовсім не померла, а була прийнята безпосередньо на Небо. Догматичне визначення в Апостольській конституції «Munificentissimus Deus», яке, згідно з католицькою догмою, безпомилково проголошує вчення про Успіння, залишає відкритим питання про те, чи зазнала Марія у зв'язку з її від'їздом тілесну смерть. Це не догматично визначає суть тієї чи іншої точки зору, як це показують слова "закінчивши земне життя".
До догматичного визначення в Deiparae Virginis Mariae Папа Пій XII шукав думки католицьких єпископів. Велика кількість з них вказали на Книгу Буття (3:15) як на підтримку догми з Писань. У книзі «Мудефіссімус Деус» (пункт 39) Пій XII говорив про «боротьбу з пекельним ворогом», як у Бутті 3:15, і про «повну перемогу над гріхом і смертю», як у «Листах Павла», як основу для догматичного визначення , Марія прийнята на небо, як в 1 Коринтянам 15:54: "тоді збудеться написане слово: Смерть поглинута перемогою".
Проблематика Успіння
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelZpTDFSb1pXOW1ZVzUxYzE5MWMzQmxibWxsTG1wd1p5OHlNakJ3ZUMxVWFHVnZabUZ1ZFhOZmRYTndaVzVwWlM1cWNHYz0uanBn.jpg)
Західне свято Успіння відзначається 15 серпня, а східні православні та греко-католики святкують Успіння Богородиці (або Успіння Богородиці, засинання Божої Матері) тієї ж дати, якій передує 14-денний пісний період. Східні християни вірять, що Марія померла природною смертю, що її душу прийняв Христос після смерті і що її тіло воскресло на третій день після смерті і що вона була піднята на небо тілесно в очікуванні загального воскресіння. Третього дня її могилу знайшли порожньою.
Православна традиція є чіткою і непохитною щодо центральної точки [Успіння]: Пресвята Богородиця зазнала, як і її Син, фізичної смерті, але її тіло, як і Його, згодом було воскрешено з мертвих і вона піднята на небо, як у її тілі, так і в душі. Вона вийшла за межі смерті та осуду і живе цілком у віці, що прийде. Воскресіння Тіла ... в її випадку було передбаченим і вже здійсненим фактом. Однак це не означає, що вона відокремилася від решти людства і потрапила у зовсім іншу категорію: адже ми всі сподіваємося одного дня поділитися тією самою славою Воскресіння Тіла, якою вона користується навіть зараз.
Багато католиків також вважають, що Марія вперше померла перед тим, як її прийняли, але вони вірять, що вона дивом воскресла перед тим, як її прийняли. Інші вважають, що її тілесно прийняли на Небо, не померши попередньо. Будь-яке порозуміння може бути законно дотримане католиками, причому східні католики спостерігають за Святом як за Успенством.
Багато богословів для порівняння зазначають, що в Католицькій Церкві Успіння є догматично визначеним, тоді як у східно-православній традиції Успення є менш догматичним, ніж літургійно-містично визначеним. Такі відмінності походять від більш широкого зразка в двох традиціях, де католицькі вчення часто визначаються догматично та авторитетно — частково через більш централізовану структуру католицької церкви — тоді як у східному православ'ї багато доктрин менш авторитетні.
Стародавні дні
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOW1MMlkyTDBWMWNtOXdaVjloWDFCeWIzQm9aV041SlRKRFgyTnZjSGxmUkNVeVExOXZZbXBsWTNSZk1WOGxNamhDWlc1MGJHVjVYekVsTWtOZlJYSmtiV0Z1WDJrbE1rTmZTMlY1Ym1Welgya2xNamxmUW5KcGRHbHphRjlOZFhObGRXMHVhbkJuTHpJeU1IQjRMVVYxY205d1pWOWhYMUJ5YjNCb1pXTjVKVEpEWDJOdmNIbGZSQ1V5UTE5dlltcGxZM1JmTVY4bE1qaENaVzUwYkdWNVh6RWxNa05mUlhKa2JXRnVYMmtsTWtOZlMyVjVibVZ6WDJrbE1qbGZRbkpwZEdsemFGOU5kWE5sZFcwdWFuQm4uanBn.jpg)
Давні дні — це ім’я для Бога, яке з’являється в Книзі Даниїла.
У ранній венеціанській школі «Коронація Богородиці» Джованні д’Алемання та Антоніо Віваріні (близько 1443), Бог Отець показаний у поданні, яке послідовно використовували інші художники, а саме як патріарх, з доброякісним, але потужним обличчям і з довгим білим волоссям і бородою, зображення, значною мірою похідне та виправдане описом Стародавнього часу у Старому Завіті, найближчим підходом до фізичного опису Бога у Старому Завіті:
... сидів Стародавній днів, одяг якого був білим, як сніг, а волосся на голові, як чиста шерсть: трон його був як полум'я полум'я, а колеса — як палаючий вогонь. (Даниїл 7:9)
Святий Тома Аквінський нагадує, що деякі висувають заперечення проти того, що Стародавні дні відповідають особі Батька, не обов'язково погоджуючись із цим твердженням сам.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelE0TDBSaGJXbGhiaTVmVkdobFgwRnVZMmxsYm5SZmIyWmZSR0Y1Y3k1cWNHY3ZNakl3Y0hndFJHRnRhV0Z1TGw5VWFHVmZRVzVqYVdWdWRGOXZabDlFWVhsekxtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
До ХІІ століття зображення французької фігури Бога-Отця, по суті засновані на «Древніх днях» у Книзі Даниїла, почали з’являтися у французьких рукописах та у вітражах церковних вікон в Англії. У XIV столітті в ілюстрованій Неапольській Біблії був зображений Бог Батько в Палаючому кущі. До XV століття до Книги годин Рохана входили зображення Бога-Отця в людській формі або антропоморфні образи, а до часів Відродження художні подання Бога-Отця вільно використовувались у Західній Церкві.
Художні зображення Бога-Отця в подальшому були суперечливими в католицькому мистецтві, але менш поширені зображення Трійці були засуджені. У 1745 р. Папа Римський Бенедикт XIV явно підтримав зображення Престолу Милосердя, посилаючись на "Стародавні дні", але в 1786 р. Папі Пію VI все ще було потрібно видати папську буллу, що засуджує рішення італійської церковної ради видалити всі зображення Трійці від церков.
Зображення залишається рідкісним і часто суперечливим у східно-православному мистецтві. У гімнах та іконах Східної православної церкви Стародавні дні найбільш правильно ототожнюються з Богом Сином або Ісусом, а не з Богом Батьком. Більшість отців східних церков, які коментують уривок Даниїла (7: 9–10, 13–14), інтерпретували літню фігуру як пророче одкровення сина до його фізичного втілення. Таким чином, східнохристиянське мистецтво іноді зображатиме Ісуса Христа як старого чоловіка, Стародавнього з днів, щоб символічно показати, що він існував з вічних часів, а іноді — юнаком чи розумною дитиною, щоб зобразити його таким, яким він був втіленим. Ця іконографія виникла в 6 столітті, в основному в Східній імперії, із зображеннями літніх людей, хоча, як правило, неправильно або конкретно ідентифікована як "Стародавня доба". Перші зображення Древньої доби, названі так з написом, були розроблені іконописами в різних рукописах, найраніші з яких датовані 11 століттям. Зображення в цих рукописах включали напис "Ісус Христос, древній день", що підтверджує, що це був спосіб ідентифікувати Христа як довічного з Богом Батьком. Дійсно, пізніше Російська православна церква заявила на Великому Московському Синоді в 1667 р., що Древній був Сином, а не Батьком.
Латинський літургійний календар
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOW1MMlptTDAxaGRIUm9hV0Z6WDBkeUpVTXpKVUpEYm1WM1lXeGtYMGx6Wlc1b1pXbHRaWEpmUVd4MFlYSmZRWFZtWlhKemRHVm9kVzVuTG1wd1p5OHlNakJ3ZUMxTllYUjBhR2xoYzE5SGNpVkRNeVZDUTI1bGQyRnNaRjlKYzJWdWFHVnBiV1Z5WDBGc2RHRnlYMEYxWm1WeWMzUmxhSFZ1Wnk1cWNHYz0uanBn.jpg)
Латинський літургійний календар описує й визначає ритм життя Латинської церкви. Це також сукупність різних подій, що згадуються Церквою протягом року. Основні свята:
- Пасхальне тридення — спогад про муки і воскресіння Ісуса, охоплюють Великий Четвер, Страсну п'ятницю, Велику Суботу та Великдень. Останній день за змістом літургії є інтегральною частиною тридення, але в поточному розумінні є окремим святом, а тридення включає: Великі Четвер, П'ятницю і Суботу.
- Великдень — урочистості Воскресіння Господнього, припадає на першу неділю після першого весняної повні, що може випасти не раніше 22 березня, але не пізніше 25 квітня
- Вознесіння Господнє — 40 днів після Великодня
- Зіслання Святого Духа — 50 днів після Великодня
- День Святої Трійці — неділя після Зіслання Святого Духа
- Свято тіла і крові Ісуса — четвер після Святої Трійці, 60 днів після Великодня.
- Свв. апостолів Петра і Павла — 29 червня
- Успіння (Взяття на Небо) Пресвятої Діви Марії — 15 серпня
- Усіх святих — на честь усіх святих і мучеників; 1 листопада
- Непорочне Зачаття Діви Марії — 8 грудня.
- Різдво — урочистості народження Ісуса; 25 грудня
- Торжество Пресвятої Богородиці — 1 січня
- Богоявлення — прихід волхвів; 6 січня
- Стрітення Господнє — 2 лютого
- Св. Йосипа Обручника — 19 березня
Окрім перелічених вище, існують свята на честь Богородиці, святих і мучеників. Деякі спільноти мало відзначають свята і урочистості.
Демографія
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkV5TDFkdmNteGtYME5oZEdodmJHbGpYMUJ2Y0hWc1lYUnBiMjR1Y0c1bkx6TXdNSEI0TFZkdmNteGtYME5oZEdodmJHbGpYMUJ2Y0hWc1lYUnBiMjR1Y0c1bi5wbmc=.png)
Латинський католицизм поширився у світі завдяки активним місіонерським зусиллям з 16 століття внаслідок руху контрреформації — і є нині найчисельнішою християнською деномінацією.
Загальне число вірних (як мирян так і кліру) 2007 року оцінювалося як 1147 мільйонів. У 1950 році у світі налічувалося 437 млн католиків а в 1970 — 654 млн. На 31 грудня 2008 року членство церкви становило 1666 млн [], зростання в порівнянні з 2000 роком склало 11,54 %, що дещо перевищує загальне зростання населення світу (10,77 ). В Африці зростання склало 33,02 %, в Європі 1,17 %, в Азії та Океанії 15,91 %, 10,93 % в Америці. Як наслідок католики становлять 17,77 % населення Африки, 63,10 % населення Америки, 3,05 % — Азії, 39,97 % — Європи, 26,21 Океанії і 17,40 % світового населення. З 2000 по 2008 відсоток католиків, які мешкали в Африці зріс з 12,44 % до 14,84 %, а в Європі зменшився від 26,81 до 24,31 %.
На кінець 2007 року в Католицькій церкві налічувалося 408 024 священиків, на 762 більше, ніж на початок року. Основними регіонами росту були Азія та Африка, 21,1 % та 27,6 %, відповідно. У Північній та Південній Америці кількість кліру залишилася приблизно сталою, а в Європі та Океанії це число зменшується.
Соціальні та культурні проблеми
Випадки сексуального насильства
З 1990-х років проблема сексуального зловживання неповнолітніми католицьким духовенством та іншими членами церкви стала предметом цивільного судочинства, кримінального переслідування, висвітлення у ЗМІ та публічних дебатів у країнах світу. Католицька церква зазнала критики за розгляд скарг щодо жорстокого поводження, коли стало відомо, що деякі єпископи захищали звинувачених священиків, перекладаючи їх на інші пастирські завдання, де деякі продовжували вчиняти сексуальні злочини.
У відповідь на скандал були встановлені офіційні процедури, які допомагають запобігати зловживанням, заохочувати повідомлення про будь-які зловживання та негайно обробляти такі повідомлення, хоча групи, що були жертви, заперечували їх ефективність. У 2014 році Папа Франциск заснував Папську комісію з питань захисту неповнолітніх.
Галерея
- Церемонія похорону папи Івана Павла II
- Латинський католицький клір єпархії , Венесуела
- Латеранський палац — резиденція Папи
- Процесія Освячених Дарів в США
- Латинська католицька церква в с. Чіжонґ, пров. Юнань, Півд. Китай
- Бенедикт XVI в папамобілі
- Закордонні візити папи Івана Павла ІІ
Див. також
Вікіцитати містять висловлювання на тему: Римо-католицька церква |
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Римо-католицька церква |
Виноски
- Larissa L. Lopez (26 березня 2020). . zenit.org. Архів оригіналу за 11 квітня 2020. Процитовано 11 квітня 2020.
- (PDF). loc.gov. Архів оригіналу (PDF) за 18 серпня 2020. Процитовано 1 квітня 2019.
- . www.vatican.va. Архів оригіналу за 23 лютого 2008. Процитовано 1 квітня 2019.
- . w2.vatican.va. Архів оригіналу за 30 листопада 2012. Процитовано 1 квітня 2019.
- . www.vatican.va. Архів оригіналу за 1 квітня 2019. Процитовано 1 квітня 2019.
- . www.vatican.va. Архів оригіналу за 4 квітня 2019. Процитовано 1 квітня 2019.
- Mendelson, Michael (24 березня 2000). . The Stanford Encyclopedia of Philosophy. Архів оригіналу за 2 грудня 2013. Процитовано 21 грудня 2012.
- Diarmaid MacCulloch (2010). . Penguin Books. с. 319. ISBN . Архів оригіналу за 12 грудня 2020. Процитовано 3 січня 2021.
- Grant, Edward, and Emeritus Edward Grant. The foundations of modern science in the Middle Ages: their religious, institutional and intellectual contexts. Cambridge University Press, 1996, 23–28
- Evans, Gillian Rosemary. Fifty key medieval thinkers. Routledge, 2002, 93–93, 147–149, 164–169
- Gracia, Jorge JE, and Timothy B. Noone, eds. A companion to philosophy in the middle ages. John Wiley & Sons, 2008, 353–369, 494–503, 696–712
- . Ccel.org. Архів оригіналу за 25 лютого 2021. Процитовано 2 лютого 2012.
- Summa Theologica [ 30 листопада 2020 у Wayback Machine.], Second Part of the Second Part, Question 118, Article 1. Retrieved 26 October 2018.
- Si vero aliquis multum iuvetur ex re alterius quam accepit, ille vero qui vendidit non damnificatur carendo re illa, non debet eam supervendere. Quia utilitas quae alteri accrescit non est ex vendente, sed ex conditione ementis, nullus autem debet vendere alteri quod non est suum. . .
- Aquinas, Summa Theologica, 2ª-2ae q. 77 pr. [ 3 лютого 2021 у Wayback Machine.]: "Deinde considerandum est de peccatis quae sunt circa voluntarias commutationes. Et primo, de fraudulentia quae committitur in emptionibus et venditionibus ..."
- . Архів оригіналу за 13 лютого 2021. Процитовано 3 січня 2021.
- . Архів оригіналу за 18 липня 2011. Процитовано 27 грудня 2010.
- Reformed Church in America. Commission on Theology (2002). . У Cook, James I. (ред.). The Church speaks: papers of the Commission on Theology, Reformed Church in America, 1959–1984. Historical series of the Reformed Church in America. Т. 40. Grand Rapids, MI: Eerdmans. ISBN . Архів оригіналу за 4 серпня 2020. Процитовано 3 січня 2021.
- Dale T. Irvin, Scott Sunquist, History of the World Christian Movement (2001) [ 4 серпня 2020 у Wayback Machine.], Volume 1, p. 340
- . Архів оригіналу за 5 серпня 2020. Процитовано 3 січня 2021.
- Plested, "Filioque" in John Anthony McGuckin, The Encyclopedia of Eastern Orthodox Christianity (Wiley, John & Sons 2011 ), vol. 1, p. 251
- For a different view, see e.g. Excursus on the Words πίστιν ἑτέραν [ 21 липня 2015 у Wayback Machine.]
- Pontifical Council for Promoting Christian Unity: The Greek and the Latin Traditions regarding the Procession of the Holy Spirit [ 3 вересня 2004 у Wayback Machine.] and same document on another site [ 16 червня 2012 у Wayback Machine.]
- Ρωμαϊκό Λειτουργικό (Roman Missal), Συνοδική Επιτροπή για τη θεία Λατρεία 2005, I, p. 347
- Gregory the Great, Dialogues 4, 39: PL 77, 396; cf. [[|]] Matthew12:31
- . Архів оригіналу за 30 серпня 2007. Процитовано 3 січня 2021.
- John Flader, Question Time: 150 Questions and Answers on the Catholic Faith (Taylor Trade Publications, 2010 [ 4 серпня 2020 у Wayback Machine.] ), pp. 79–81
- . Vatican.va. Архів оригіналу за 4 вересня 2012. Процитовано 24 січня 2017.
- . www.newadvent.org. Архів оригіналу за 23 грудня 2017. Процитовано 1 січня 2018.
- . Catholic News Agency (англ.). Архів оригіналу за 9 листопада 2020. Процитовано 6 травня 2020.
- . www.vatican.va. Архів оригіналу за 11 лютого 2021. Процитовано 6 травня 2020.
- Mary in the Christian tradition by Kathleen Coyle 1996 page 38
- Encyclopedia of the Middle Ages, Volume 2 by André Vauchez, Richard Barrie Dobson 2001 page 348
- Burke, Raymond L.; et al. (2008). Mariology: A Guide for Priests, Deacons, Seminarians, and Consecrated Persons , pp. 642–644
- The Catholic Reformation by Michael A. Mullett 1999 , p. 5
- Encyclopedia of theology: a concise Sacramentum mundi by Karl Rahner 2004 , pp. 896–898
-
Одне або декілька з попередніх речень включає текст з публікації, яка тепер перебуває в суспільному надбанні:
(1911). . У Hugh Chisholm (ред.). // Encyclopædia Britannica (11th ed.). Т. V. 14. Cambridge University Press. с. 334—335. (англ.) - . Архів оригіналу за 6 вересня 2016. Процитовано 3 січня 2021.
- . EWTN. Архів оригіналу за 5 серпня 2011. Процитовано 3 січня 2021.
- . ewtn.com. Архів оригіналу за 14 березня 2013. Процитовано 3 січня 2021.
- Original Sin From East to West [ 21 січня 2021 у Wayback Machine.].
- Apostolic Constitution item 44 at the Vatican web site [ 4 вересня 2013 у Wayback Machine.]
- Fundamentals of Catholic Dogma, Ludwig Ott, Book III, Pt. 3, Ch. 2, §6,
- . Vatican.va. Архів оригіналу за 4 вересня 2013. Процитовано 3 листопада 2013.
- Introduction to Mary by Mark Miravalle (1993) Queenship Pub. Co. pp. 75–78
- Paul Haffner in Mariology: A Guide for Priests, Deacons, seminarians, and Consecrated Persons (2008) edited by M. Miravalle, pp. 328–350
- Bishop Kallistos (Ware) of Diokleia, in: Festal Menaion [London: Faber and Faber, 1969], p. 64.
- The Catholicism Answer Book: The 300 Most Frequently Asked Questions by John Trigilio, Kenneth Brighenti 2007 p. 64
- Shoemaker 2006, p. 201
- George Ferguson, 1996 Signs & symbols in Christian art p. 92
- McKay, Gretchen K. (1999). . Journal of Early Christian Studies. 7: 139—161. doi:10.1353/earl.1999.0019. S2CID 170245894. Архів оригіналу за 5 березня 2016. Процитовано 3 січня 2021.
- The Tome of the Great Council of Moscow (1666–1667 A.D.), Ch. 2, 43–45; tr. Lev Puhalo, Canadian Orthodox Missionary Journal
- Vatican: Priest numbers show steady, moderate increase. Catholic News Service. 2 березня 2009. Архів оригіналу за 26 червня 2013. Процитовано 9 березня 2008.
- Froehle, pp. 4-5
- Bazar, Emily (16 квітня 2008). . USA Today. Архів оригіналу за 4 травня 2011. Процитовано 3 травня 2008.
- Number of Catholics on the Rise. Zenit News Agency. 27 квітня 2010. Архів оригіналу за 26 червня 2013. Процитовано 2 травня 2010.. Детальніше про кількість католиків і католицьких священиків та їхній розподіл за континентами можна знайти на . Holy See Press Office. 27 квітня 2010. Архів оригіналу за 12 грудня 2019. Процитовано 1 березня 2020.(італ.)
- David Willey (15 липня 2010). . BBC News. Архів оригіналу за 14 квітня 2019. Процитовано 28 жовтня 2010.
- . Holy See Press Office. 22 березня 2014. Архів оригіналу за 10 вересня 2014. Процитовано 30 березня 2014.
Джерела
- [Енциклопедія Макміллан] The Macmillan Encyclopedia. Лондон: Макміллан Лондон Лімітед, 1981, 1983, 1984, 1985. (англ.)
![]() | Це незавершена стаття про католицтво. Ви можете проєкту, виправивши або дописавши її. |
Помилка цитування: Теги <ref>
існують для групи під назвою «N», але не знайдено відповідного тегу <references group="N"/>
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Div takozh Velika Cerkva Cerkva Rimu Katolicka cerkva v Ukrayini ta Rimsko katolicka cerkva v Ukrayini Lati nska ce rkva lat Ecclesia Latina takozh Ri mska katoli cka ce rkva lat Ecclesia Catholica Romana abo Za hidna ce rkva lat Ecclesia Occidentalis najbilsha cerkva sui iuris Katolickoyi cerkvi ta zahidnogo hristiyanstva yaka vikoristovuye rimskij obryad Odna z 24 takih cerkov adzhe inshi 23 utvoryuyut shidni katolicki cerkvi yaki ye chastinoyu shidnogo hristiyanstva Cyu cerkvu yak i vsyu Katolicku cerkvu ocholyuye yepiskop Rimu Papa Rimskij yakogo tradicijno she nazivayut patriarhom Zahodu zi svoyimi katedrami v cij roli v arhibazilici Svyatogo Ivana Lateranskogo v Rimi Italiya Latinska cerkva vede svoyu istoriyu z najdavnishih dniv hristiyanstva cherez svoye bezposerednye kerivnictvo pid Svyatim Prestolom yake zgidno z katolickoyu tradiciyeyu bulo zasnovano Petrom i Pavlom Vikoristovuye u svoyij liturgiyi rimskij obryad latinsku i ridni movi grigorianskij kalendar vona ye chastinoyu Zahidnogo hristiyanstva Latinska cerkva Rimska katolicka cerkva lat Ecclesia Latina Ecclesia Catholica Romana Bazilika svyatogo Petra VatikanZasnovniki Apostoli Petro ta PavloData zasnuvannya I stolittyaStatus Sui iurisU skladi Katolickoyi cerkviPershij predstoyatel Papa Rimskij PetroChinnij predstoyatel Papa Rimskij FranciskCentr VatikanKafedralnij sobor Bazilika svyatogo PetraRezidenciya predstoyatelya Lateranska bazilikaOsnovna yurisdikciya V osnovnomu v Yevropa Amerika Filippini Afrika Madagaskar Okeaniya z dekilkoma yepiskopalnimi konferenciyami v usomu svitiLiturgichna mova latinskaCerkovnij kalendar grigorianskijVirnih 1 311 mlrd 2018 dzherelo Oficijnij sajt Svyatij Prestol Katolicka cerkva vchit sho yiyi yepiskopi ye spadkoyemcyami apostoliv Isusa a papa ye nastupnikom svyatogo Petra yakomu Isus Hristos nadav pershist Z dvanadcyati apostoliv Isusa chetvero pov yazani z apostolskimi prestolami Zahidnoyi cerkvi Petro yakij zasnuvav Rim razom z Pavlom ta Sirakuzi Pavlo yakij zasnuvav Rim razom z Petrom ta Maltu Varnava yakij zasnuvav Milan ta Yakiv sin Zevedeya yakij zasnuvav Santyago de Kompostela Z inshogo boku istotni vidminnosti mizh bogoslovskimi akcentami liturgijnimi tradiciyami risami ta identichnistyu latinskogo katolicizmu mozhna prostezhiti vid batkiv latinoamerikanskih cerkov najgolovnishe latinskih doktoriv cerkvi z II do VII stolit u tomu chisli rannyu Afrikansku cerkvu Latinska cerkva bula v povnomu yevharistijnomu spilkuvanni zi Konstantinopilskim Aleksandrijskim Antiohijskim i Yerusalimskim patriarhati do Velikoyi shizmi 1054 roci Tim ne mensh patriarh Zahodu tobto Papa Rimskij mav status Primus inter pares pershij sered rivnih u Pentarhiyi zgidno z davnim tisyacholitnim poryadkom Rim Konstantinopol Aleksandriya Antiohiya ta Yerusalim Pislya islamskih zavoyuvan hrestovi pohodi buli rozpochati z 1095 po 1291 rik z metoyu zahistu hristiyan ta yih mayetkiv u Svyatij Zemli vid peresliduvan buv stvorenij v 1099 roci dlya yih pikluvannya zalishivshis donini Inshi latinski yeparhiyi taki yak Arhiyeparhiya Karfagena de rozvinulas znachna chastina trinitarnogo bogoslov ya ta cerkovna latina buli rozgromleni ta peretvoreni na titulni prestoli Latinska cerkva vikonuvala katolicki misiyi v Latinskij Americi na pochatku Novogo chasu a takozh v Africi na pivden vid Sahari ta Shidnij Aziyi z piznogo Novogo chasu Protestantska reformaciya v XVI stolitti prizvela do vidrivu protestantizmu sho prizvelo do oriyentaciyi zahidnogo hristiyanstva sho vklyuchaye vidgaluzhennya vid Latinskoyi Cerkvi vklyuchayuchi takozh menshi grupi nezalezhnih katolickih konfesij XIX stolittya TerminologiyaNazva Chastina Katolickoyi cerkvi na Zahodi nazivayetsya Latinska cerkva shob vidriznyatis vid shidnih katolickih cerkov yaki takozh perebuvayut pid papskim primatom V istorichnomu konteksti do shidno zahidnogo rozkolu v 1054 r Latinsku cerkvu inodi nazivali Zahidnoyu cerkvoyu Termin latinskij katolik vidnositsya do poslidovnikiv latinskih liturgijnih obryadiv sered yakih perevazhaye rimskij obryad Latinski liturgijni obryadi protistavlyayutsya liturgijnim obryadam shidnih katolickih cerkov Cerkva ta obryad Kodeks kanoniv Shidnih cerkov 1990 r viznachaye vikoristannya v comu kodeksi sliv cerkva ta obryad Vidpovidno do cih viznachen vikoristannya v kodeksi yakij regulyuye shidno katolicki cerkvi Latinska cerkva ye odniyeyu z takih grup hristiyanskih virnih ob yednanih iyerarhiyeyu ta viznanih verhovnoyu vladoyu Katolickoyi cerkvi yak sui iuris Latinskij obryad ce cila votchina ciyeyi okremoyi konkretnoyi cerkvi zavdyaki yakij vona viyavlyaye svoyu maneru zhiti za viroyu vklyuchayuchi vlasnu liturgiyu svoyu teologiyu svoyi duhovni praktiki ta tradiciyi ta svoye kanonichne pravo Lyudina ye chlenom pevnoyi cerkvi abo nalezhit do neyi Lyudina takozh uspadkovuye pevnij votchinu abo obryad abo ye nim Oskilki obryad maye liturgijni bogoslovski duhovni ta disciplinarni elementi lyudina takozh povinna poklonyatisya buti katehizovanoyu molitisya i keruvatisya vidpovidno do pevnogo obryadu Konkretni cerkvi yaki uspadkovuyut ta uvichnyuyut pevnu votchinu viznachayutsya metonimiyeyu cerkva abo obryad Vidpovidno obryad viznachavsya yak podil hristiyanskoyi cerkvi z vikoristannyam samobutnoyi liturgiyi abo prosto yak hristiyanska cerkva U comu sensi ponyattya obryad i cerkva traktuyutsya yak sinonimi yak u glosariyi pidgotovlenomu Konferenciyeyu katolickih yepiskopiv Spoluchenih Shtativ i pereglyanutomu v 1999 r de skazano sho kozhna shidno obryadova shidna cerkva vvazhayetsya rivnim latinskomu obryadu v cerkvi Drugij Vatikanskij sobor takozh zayaviv sho rozum katolickoyi cerkvi polyagaye v tomu shob kozhna okrema Cerkva abo obryad zberigav svoyi tradiciyi cilimi i cilimi a takozh sho vona povinna adaptuvati svij sposib zhittya do riznih potreb chasu i miscya i vistupiv patriarhiv ta velikih arhiyepiskopiv yaki keruyut ciloyu pevnoyu cerkvoyu chi obryadom Takim chinom vono vikoristovuvalo slovo obryad yak tehnichne poznachennya togo sho zaraz mozhna nazvati pevnoyu cerkvoyu Cerkva abo obryad takozh vikoristovuyetsya yak yedinij zagolovok u klasifikaciyi tvoriv Biblioteki Kongresu SShA IstoriyaDiv takozh Istoriya katolictva Vvazhayetsya sho Varnava Petro ta Yakiv yevangelizuvali Milan Rim ta Santyago de Kompostela vidpovidno Istorichno kerivnictvo Latinskoyi cerkvi tobto Svyatogo Prestolu rozglyadalosya yak odin z p yati patriarhativ Pentarhiyi rannogo hristiyanstva poryad z patriarhatami Konstantinopolya Aleksandriyi Antiohiyi ta Yerusalimu Cherez geografichni ta kulturni mirkuvannya ostanni patriarhati peretvorilis na cerkvi z chitko virazhenimi shidnohristiyanskimi tradiciyami Bilshist shidnohristiyanskih cerkov rozirvali povne spilkuvannya z yepiskopom Rimu ta Latinskoyu cerkvoyu vnaslidok riznih bogoslovskih ta liderskih superechok u stolittyah pislya Halkidonskogo soboru v 451 r Do nih zokrema nalezhala nestorianska shizma 431 544 Cerkva Shodu halkedonskij shizma 451 Oriyentalne pravoslav ya ta Velika shizma 1054 Shidne pravoslav ya Protestantska Reformaciya XVI stolittya mala analogichnij rozkol Do 2005 roku Papa mav titul Patriarh Zahodu Papa Benedikt XVI pribrav cej titul z ekumenichnih cilej prodovzhuyuchi pri comu vikonuvati bezposerednyu patriarhalnu rol nad Latinskoyu cerkvoyu Latinska cerkva primitna v zahidnomu hristiyanstvi svoyeyu svyashennoyu tradiciyeyu ta semi tayinstvami U Katolickij cerkvi krim Latinskoyi cerkvi yaku bezposeredno ocholyuye Papa Rimskij yak latinskij patriarh isnuye 23 shidno katolickih cerkov yaki keruyut okremimi cerkvami sui iuris zi svoyimi iyerarhiyami Ci cerkvi vedut svoye pohodzhennya vid inshih chotiroh patriarhativ davnoyi pentarhiyi ale abo nikoli v istoriyi ne pererivali povnogo spilkuvannya abo ne povertalisya do nogo z Papstvom v yakijs chas Voni vidriznyayutsya odin vid odnogo liturgijnim obryadom ceremoniyi oblachennya spivi mova tradiciyami bogosluzhinnya teologiyeyu kanonichnim pravom i duhovenstvom ale vsi pidtrimuyut odnakovu viru i vsi bachat povne spilkuvannya z Papoyu Rimskim Priblizno 16 miljoniv shidnih katolikiv predstavlyayut menshist hristiyan u spilkuvanni z Papoyu Rimskim u porivnyanni z ponad 1 milyardom latinskih katolikiv Krim togo u sviti isnuye blizko 220 miljoniv shidnih pravoslavnih ta 86 miljoniv oriyentalnih pravoslavnih yaki ne ye yedinimi z Rimom Na vidminu vid Latinskoyi cerkvi Papa ne vikonuye bezposerednoyi patriarhalnoyi roli nad shidno katolickimi cerkvami ta yihnimi virnimi natomist zaohochuye yih vnutrishni iyerarhiyi okremi vid Latinskoyi cerkvi do zberezhennya tradicij yaki podilyayut vidpovidni shidno hristiyanski cerkvi u Shidnomu ta Oriyentalnomu pravoslav yi Zahidne hristiyanstvo Shidne hristiyanstvo Protestantizm Yevangelizm Anabaptizm Anglikanstvo Kalvinizm Lyuteranstvo Latinska cerkva Katolicka cerkva Shidni katolicki cerkvi Shidna pravoslavna cerkva Oriyentalni pravoslavni cerkvi Cerkva Shodu Nestorianstvo Rozkol 1552 Assirijska cerkva Shodu Davnya cerkva Shodu Protestantska reformaciya XVI st Velika shizma XI st Efeskij sobor 431 Halkedonskij sobor 451 Rannye hristiyanstvo Derzhavna cerkva Rimskoyi imperiyi Velika cerkva Povne spilkuvannya OrganizaciyaBazilika sv Petra vranciLiturgijna votchina Kardinal Jozef Ratcinger piznishe Papa Rimskij Benedikt XVI opisav latinski liturgijni obryadi 24 zhovtnya 1998 roku Kilka form latinskogo obryadu isnuvali zavzhdi i voni buli povilno vivedeni vnaslidok ob yednannya riznih chastin Yevropi Do Soboru isnuvali poruch iz Karmelit obryad i najvidomishij z usih Dominikanskij obryad i mozhlivo she inshi obryadi pro yaki ya ne znayu Sogodni najposhirenishimi latinskimi liturgijnimi obryadami ye rimskij obryad abo mesa pislya Vatikanu II obnarodovana Papoyu Pavlom VI v 1969 r I pereglyanuta Papoyu Ivanom Pavlom II u 2002 r abo forma Trizubovoyi mesi 1962 r obryad Ambroziyi Mozarabskij obryad ta variaciyi rimskogo obryadu napriklad anglikanske vikoristannya U 23 shidnih katolickih cerkvah pracyuye p yat riznih simej liturgijnih obryadiv Latinski bogosluzhbovi obryadi yak i virmenski vikoristovuyutsya lishe v okremij cerkvi sui iuris Disciplinarna votchina Kanonichne pravo dlya Latinskoyi cerkvi kodifikovane v Kodeksi kanonichnogo prava z yakih isnuvali dvi kodifikaciyi persha bula oprilyudnena Papoyu Benediktom XV u 1917 roci a druga Papoyu Ivanom Pavlom II u 1983 roci U Latinskij cerkvi normoyu dlya zdijsnennya konfirmaciyi ye te sho za vinyatkom vipadkiv koli isnuye zagroza smerti osoba yaka povinna buti pidtverdzhena povinna mati rozum buti nalezhnim chinom navchena nalezhnim chinom rozporyadzhena i zdatna vidnoviti obitnici hreshennya i vidpravlennya Presvyatoyi Yevharistiyi dityam vimagaye dostatnih znan i retelnoyi pidgotovki shob voni rozumili tayemnicyu Hrista vidpovidno do svoyih mozhlivostej i mali mozhlivist prijmati tilo Hrista z viroyu ta viddanistyu U shidnih cerkvah ci tayinstva zazvichaj zdijsnyuyutsya vidrazu pislya hreshennya navit dlya nemovlyati Bezshlyubnist yak naslidok obov yazku dotrimuvatisya bezdogannosti ye obov yazkovoyu dlya svyashenikiv u Latinskij cerkvi Vinyatok zrobleno dlya odruzhenogo duhovenstva z inshih cerkov yaki priyednuyutsya do katolickoyi cerkvi voni mozhut prodovzhuvati buti odruzhenimi svyashennikami U Latinskij cerkvi odruzhenogo cholovika ne mozhut prijnyati navit do diyakonatu yaksho jomu zakonno ne priznacheno zalishitisya diyakonom i ne stati svyashenikom Shlyub pislya rukopolozhennya nemozhlivij i jogo sproba mozhe sprichiniti kanonichni pokarannya Shidni katolicki cerkvi na vidminu vid Latinskoyi mayut odruzhene duhovenstvo U danij chas yepiskopi v Latinskij cerkvi yak pravilo priznachayutsya Papoyu Rimskim sluhayuchi poradi riznih dikasterij Rimskoyi kuriyi zokrema Kongregaciyi yepiskopiv Kongregaciyi yevangelizaciyi narodiv dlya krayin yaki opikuyutsya nimi sekciya z pitan vidnosin z derzhavami Derzhavnogo sekretariatu dlya priznachen na yaki potribna zgoda abo poperednye povidomlennya civilnih uryadiv ta Kongregaciya Shidnih Cerkov u sferah na yaki pokladeno vidpovidalnist navit dlya priznachennya latinskih yepiskopiv Zgromadzhennya yak pravilo pracyuyut iz terni abo spisku z troh imen rozroblenih yim miscevoyu cerkvoyu najchastishe cherez Apostolskogo Nunciya abo Kafedralnij sobor u tih miscyah de Kapitul zberigaye pravo visuvati yepiskopiv Bogoslov ya ta filosofiyaDiv takozh Avgustinizm Novij Yerusalim Pro Grad Bozhij ta Neoplatonizm Sv Avgustina Pitera Paulya RubensaAvgustinizm Avgustin Gippo rimskij afrikanec filosof i yepiskop katolickoyi cerkvi Vin dopomig sformuvati latinske hristiyanstvo i jogo vvazhayut odnim z najvazhlivishih Otciv Cerkvi v Latinskij cerkvi za jogo roboti v Patristichnij period Sered jogo tvoriv Misto Bozhe De doctrina Christiana ta Spovidi U molodosti jogo tyagnulo do manihejstva a piznishe do neoplatonizmu Pislya hreshennya ta navernennya v 386 r Avgustin virobiv vlasnij pidhid do filosofiyi ta teologiyi vrahovuyuchi riznomanitni metodi ta perspektivi Vvazhayuchi sho blagodat Hrista bula neobhidnoyu dlya svobodi lyudini vin dopomig sformulyuvati doktrinu pervorodnogo griha i zrobiv vazhlivij vnesok u rozvitok teoriyi spravedlivoyi vijni Jogo dumki gliboko vplinuli na serednovichnij svitoglyad Segment Cerkvi yakij dotrimuvavsya koncepciyi Trijci viznachenoyi Nikejskim ta Konstantinopolskim Soborom tisno ototozhnyuvavsya z Avgustinovim Pro Trijcyu Koli Zahidna Rimska imperiya pochala rozpadatisya Avgustin uyavlyav cerkvu duhovnim Mistom Bozhim vidminnim vid materialnogo Zemnogo Mista u svoyij knizi Pro misto Bozhe proti yazichnikiv yake chasto nazivayut Mistom Bozhim Avgustin ogolosiv jogo poslannya skorishe duhovnim a ne politichnim Hristiyanstvo stverdzhuvav vin maye stosuvatisya mistichnogo nebesnogo mista Novogo Yerusalimu a ne zemnoyi politiki Misto Bozhe predstavlyaye lyudsku istoriyu yak konflikt mizh tim sho Avgustin nazivaye Zemnim Mistom chasto rozmovno nazivanim Mistom Lyudini ale nikoli ne Avgustinom i Mistom Bozhim konfliktom yakomu sudilosya zakinchitisya peremogoyu ostannij Misto Bozhe poznachene lyudmi yaki vidmovlyayutsya vid zemnoyi nasolodi prisvyatiti sebe vichnim Bozhim istinam yaki teper povnistyu vidkrivayutsya v hristiyanskij viri Natomist Zemne misto skladayetsya z lyudej yaki zanurilis u turboti ta zadovolennya teperishnogo svitu sho minaye Dlya Avgustina Logos nabuv ploti u Hristi v yakomu Logos buv prisutnij yak u zhodnoyi inshoyi lyudini Vin silno vplinuv na rannoserednovichnu hristiyansku filosofiyu Portret Avgustina Filippa de Shampanya XVII stolittya Yak i inshi otci Cerkvi taki yak Afinagor Tertulian Kliment Aleksandrijskij ta Vasilij Kesarijskij Avgustin energijno zasudzhuvav praktiku shtuchnogo abortu i hocha vin ne shvalyuvav abort na bud yakomu termini vagitnosti vin zrobiv riznicyu mizh rannimi abortami ta piznishi Vin viznav riznicyu mizh sformovanimi ta nesformovanimi plodami zgadanimi u perekladi Septuaginti Vihodu 21 22 23 sho vvazhayetsya nepravilnim perekladom slova shkoda z originalnogo tekstu na ivriti yak forma na greckij Septuaginta i bazuyetsya na aristotelevskomu rozmezhuvanni mizh plodom do i pislya jogo peredbachuvanoyi ozhivlennya i ne klasifikuvav yak vbivstvo abort nesformovanogo ploda oskilki vvazhav sho ne mozhna z upevnenistyu stverdzhuvati sho plid vzhe otrimav dushu Avgustin takozh vikoristovuvav termin katolik shob vidrizniti spravzhnyu cerkvu vid yeretichnih grup U Katolickij cerkvi ye bagato inshih rechej yaki najspravedlivishe trimayut mene na loni Zgoda lyudej i nacij trimaye mene v Cerkvi tak samo i yiyi vlada vidkrita chudesami zhivlena nadiyeyu rozshirena lyubov yu vstanovlena vikom Nastupnictvo svyashenikiv utrimuye mene pochinayuchi z samogo miscya apostola Petra yakomu Gospod pislya Svogo voskresinnya dav jomu rozporyadzhennya pasti Svoyih ovec In 21 15 19 azh do teperishnogo yepiskopatu I nareshti same im ya katolika yake nedarma sered takoyi kilkosti yeresej zberegla cerkva tak sho hocha vsi yeretiki hochut nazivatisya katolikami ale koli neznajomec zapituye de zustrichayetsya Katolicka cerkva zhoden yeretik ne navazhitsya vkazati na vlasnu kaplicyu chi budinok Todi takimi za kilkistyu ta znachennyam ye cinni zv yazki sho nalezhat do hristiyanskogo imeni sho utrimuyut viruyuchogo v Katolickij cerkvi yak ce pravilno yim slid U vas nemaye zhodnoyi z cih rechej yaka b mene privablyuvala chi utrimuvala Nihto ne povinen perevesti mene vid viri yaka pov yazuye mij rozum stilki zv yazok i takih micnih z hristiyanskoyu religiyeyu Zi svogo boku ya ne povinen viriti yevangeliyi za vinyatkom vipadkiv koli ce stimulyuye avtoritet Katolickoyi cerkvi Sv Avgustin 354 430 Proti Maniheyevogo poslannya yake nazivayetsya Fundamentalnim glava 4 Dokazi katolickoyi viri Svyatij Avgustin Gippo z Dzherardom Segersom pripisuyetsya Svyatij Avgustin Gippo z Dzherardom Segersom Yak u svoyih filosofskih tak i v bogoslovskih mirkuvannyah Avgustin zaznav znachnogo vplivu stoyicizmu platonizmu ta neoplatonizmu zokrema praci Plotina avtora Enneadiv jmovirno za poserednictvom Porfiriya ta Viktorina yak stverdzhuvav P yer Hado Hocha piznishe vin vidmovivsya vid neoplatonizmu deyaki ideyi vse she vidno v jogo rannih pracyah Jogo ranni ta vplivovi praci pro lyudsku volyu centralna tema etiki stanut predmetom uvagi dlya nastupnih filosofiv takih yak Shopengauer K yerkegor ta Nicshe Na nogo takozh vplinuli praci Vergiliya vidomogo vchennyam pro movu ta Cicerona vidomogo vchennyam pro argumenti Na Shodi jogo vchennya ye bilsh superechlivim i na nih osoblivo napav Dzhon Romanid Ale inshi teologi ta diyachi Shidnoyi pravoslavnoyi cerkvi prodemonstruvali znachne shvalennya jogo prac golovnim chinom Zhorzh Florovskij Najbilsh superechlive vchennya pov yazane z nim filioque bulo vidkinuto pravoslavnoyu cerkvoyu yak yeretichne Inshi spirni vchennya vklyuchayut jogo poglyadi na pervorodnij grih vchennya pro blagodat ta priznachennya Tim ne menshe hocha v deyakih momentah jogo vvazhayut pomilkovim vin vse she vvazhayetsya svyatim i navit mav vpliv na deyakih otciv Shidnoyi Cerkvi zokrema greckogo bogoslova Grigoriya Palamu U pravoslavnij cerkvi jogo svyato vidznachayetsya 15 chervnya Istorik Diarmejd MakKallok pisala Vpliv Avgustina na zahidnohristiyansku dumku navryad chi mozhna perebilshiti lishe jogo ulyublenij priklad Pavlo z Tarsa mav bilshij vpliv i zahidniki zazvichaj bachili Pavla ochima Avgustina U svoyij avtobiografichnij knizi Vihi papa Benedikt XVI stverdzhuye sho Avgustin ye odnim z tih hto najbilshe vplinuv na nogo Sholastika Div takozh Rene Dekart ta Kartezianstvo Zobrazhennya universitetskoyi lekciyi XIV stolittya Sholastika ce metod kritichnoyi dumki yakij dominuvav u navchanni naukovciv sholastiv abo shkolyariv serednovichnih universitetiv Yevropi priblizno z 1100 po 1700 rr XIII i na pochatku XIV stolittya zazvichaj rozglyadayutsya yak visokij period sholastiki Na pochatku XIII stolittya stalo kulminaciyeyu vidnovlennya greckoyi filosofiyi Shkoli perekladu virosli v Italiyi ta Siciliyi a zreshtoyu i v reshti Yevropi Potuzhni normandski koroli zbirali lyudej znan z Italiyi ta inshih rajoniv na svoyi sudi na znak svogo prestizhu Perekladi i vidannya greckih filosofskih tekstiv Vilyama z Morbeke v seredini polovini HIII stolittya dopomogli sklasti bilsh chitku kartinu greckoyi filosofiyi zokrema Aristotelya nizh arabski versiyi na yaki voni spiralis ranishe Edvard Grant pishe Ne tilki struktura arabskoyi movi kardinalno vidriznyalasya vid latinskoyi ale deyaki arabski versiyi buli otrimani z poperednih sirijskih perekladiv i takim chinom dvichi buli vilucheni z originalnogo greckogo tekstu taki arabski teksti mozhut sprichiniti zamucheni chitannya Navpaki strukturna blizkist latini do greckoyi dozvolila bukvalni ale zrozumili perekladi vid slova do slova U cej period u velikih mistah Yevropi rozvivalis universiteti i supernicki klerikalni poryadki v cerkvi pochali bitisya za politichnij ta intelektualnij kontrol nad cimi centrami osvitnogo zhittya Dvoma osnovnimi ordenami zasnovanimi v cej period buli franciskanci ta dominikanci Franciskanciv zasnuvav Francisk Assizkij u 1209 r Yih liderom u seredini stolittya buv Bonaventura tradicionalist yakij zahishav teologiyu Avgustina ta filosofiyu Platona vklyuchayuchi lishe trohi Aristotelya z bilsh neoplatonistskimi elementami Slidom za Anselmom Bonaventura vvazhav sho rozum mozhe vidkriti istinu lishe todi koli filosofiya osyayana religijnoyu viroyu Inshimi vazhlivimi franciskanskimi sholastami buli Duns Skot Piter Oriol ta Vilgelm Okhem Tomizm Dokladnishe Tomizm Protyagom XIII stolittya svyatij Toma Akvinskij pragnuv primiriti aristotelivsku filosofiyu z avgustinskim bogoslov yam vikoristovuyuchi yak rozum tak i viru v vivchenni metafiziki moralnoyi filosofiyi ta religiyi Hocha Akvinskij prijnyav isnuvannya Boga za viroyu vin zaproponuvav p yat dokaziv isnuvannya Boga na pidtrimku takoyi viri Svyatij Toma Akvinskij italijskij dominikanskij brat filosof i svyashenik mav velicheznij vpliv na tradiciyi sholastiki v ramkah yakih vin takozh vidomij yak Doktor Angelik i Doktor Komunis Akvinskij pidkreslyuvav sho Sindereza yak kazhut ye zakonom nashogo rozumu oskilki ce zvichka sho mistit pripisi prirodnogo zakonu yaki ye pershimi principami lyudskih dij Za slovami Akvinskogo vsi akti dobrochesnosti peredbacheni prirodnim zakonom oskilki rozum kozhnogo prirodno diktuye jomu diyati dobrochesno Ale yaksho govoriti pro dobrochesni vchinki sho rozglyadayutsya sami po sobi tobto v yih vlasnih vidah ne vsi dobrochesni diyi peredbacheni prirodnim zakonom oskilki bagato rechej roblyatsya dobrochesno do chogo priroda spochatku ne shilyayetsya ale yaki doslidzhuyuchi rozum buli viznani lyudmi spriyatlivimi dlya dobrogo zhittya Otzhe mi povinni viznachiti chi mi govorimo pro dobrochesni diyi yak pro aspekt dobrochesnih chi yak pro vchinki v yihnih vidah Toma viznachiv chotiri osnovni chesnoti yak rozsudlivist pomirkovanist spravedlivist i stijkist Kardinalni chesnoti ye prirodnimi i rozkritimisya v prirodi i voni ye obov yazkovimi dlya kozhnogo Odnak ye tri bogoslovski chesnoti vira nadiya ta miloserdya Toma takozh opisuye chesnoti yak nedoskonali nepovni ta doskonali povni chesnoti Doskonala chesnota ce bud yaka dobrochesnist sho zavershuye kardinalnu chesnotu Nehristiyanin mozhe proyavlyati muzhnist ale ce bula b muzhnist iz pomirkovanistyu Hristiyanin viyavlyav muzhnist z miloserdyam Voni ye desho nadprirodnimi i vidriznyayutsya vid inshih chesnot za svoyim ob yektom a same vid Boga Teper ob yektom bogoslovskih chesnot ye Sam Bog Yakij ye ostannim kincem usih oskilki perevershuye znannya nashogo rozumu Z inshogo boku ob yektom intelektualnih i moralnih chesnot ye shos zrozumile lyudskomu rozumu Tomu teologichni chesnoti osoblivo vidriznyayutsya vid moralnih ta intelektualnih chesnot Toma Akvinskij pisav Zhadibnist ce grih proti Boga yak i vsi smertni grihi oskilki lyudina zasudzhuye vichne zaradi timchasovih rechej Detal iz Poliptiha Valle Romita Dzhentile da Fabriano blizko 1400 na yakomu zobrazhenij Toma Akvinskij Akvinskij takozh spriyav ekonomichnij dumci yak aspekt etiki ta spravedlivosti Vin mav spravu z ponyattyam spravedlivoyi cini yak pravilo yiyi rinkovoyi cini abo regulovanoyi cini dostatnoyi dlya pokrittya virobnichih vitrat na virobnictvo Vin stverdzhuvav sho amoralno dlya prodavciv pidvishuvati cini prosto tomu sho pokupci gostro potrebuyut tovaru Piznishe Akvinskij rozshiriv svoyi argumenti shob protistoyati bud yakim nespravedlivim zarobitkam otrimanim v torgivli spirayuchis na argument Zolote pravilo Hristiyanin povinen robiti z inshimi tak yak vi hotili b shob voni robili z vami tobto vin povinen obminyuvati vartist za cinnist Akvinskij vvazhav sho pidvishuvati cini bulo osoblivo amoralno oskilki pevnij pokupec gostro potrebuvav togo sho prodayetsya i jogo mogli perekonati zaplatiti vishu cinu cherez miscevi umovi Yaksho komus znachnoyu miroyu dopomozhe shos sho nalezhit komus inshomu a prodavcyu ne zavdano takoyi zh shkodi vtrativshi jogo prodavec ne povinen prodavati za vishu cinu oskilki korisnist yaka nadhodit do pokupcya pohodit ne vid prodavcya a umova pokupcya nihto ne povinen prodavati shos sho jomu ne nalezhit Suma teologiyi 2 2 q 77 art 1 dd Tomu Akvinskij zasudzhuvav bi taki praktiki yak pidvishennya cin na budivelni materiali vnaslidok stihijnogo liha Zbilshennya popitu sprichinene rujnuvannyam isnuyuchih budivel ne zbilshuye vitrat prodavcya tomu skoristatisya pidvishenoyu gotovnistyu pokupciv platiti bulo na dumku Akvinskogo riznovidom shahrajstva P yat shlyahiv Toma vvazhav sho isnuvannya Boga samo soboyu zrozumilo ale ne dlya nas Tomu ya kazhu sho ce tverdzhennya Bog isnuye same po sobi ye samoochevidnim oskilki prisudok takij samij yak i sub yekt Teper oskilki mi ne znayemo sutnosti Boga propoziciya ne ye zrozumiloyu samo soboyu nam ale ce potribno prodemonstruvati zavdyaki recham yaki ye nam bilsh vidomimi hocha i mensh vidomimi za svoyeyu prirodoyu a same za efektami Toma viriv sho isnuvannya Boga mozhna prodemonstruvati Korotko v Summa theologiae i shirshe v Summa contra Gentiles vin duzhe detalno rozglyanuv p yat argumentiv isnuvannya Boga shiroko vidomih yak quinque viae P yat shlyahiv Dokladnishe Pitannya pro isnuvannya Boga Ruh Deyaki rechi bezsumnivno ruhayutsya hocha ne mozhut viklikati yih vlasnogo ruhu Oskilki yak vvazhav Tomas ne mozhe isnuvati neskinchennij lancyug prichin ruhu povinen buti Pershij Rushij yakij ne ruhayetsya nichim inshim i ce te sho vsi rozumiyut pid Bogom Prichinnist Yak i u vipadku ruhu nisho ne mozhe sprichiniti sebe i neskinchennij lancyuzhok prichinno naslidkovih zv yazkiv nemozhlivij tomu povinna buti Pershoprichina sho nazivayetsya Bogom Isnuvannya neobhidnogo ta nepotribnogo nash dosvid vklyuchaye rechi bezumovno isnuyuchi ale mabut nepotribni Ne vse mozhe buti nepotribnim bo todi kolis nichogo ne bulo i vse she ne bulo b nichogo Tomu mi zmusheni pripuskati shos sho isnuye obov yazkovo mayuchi cyu neobhidnist lishe vid sebe naspravdi sama prichina isnuvannya inshih rechej Gradaciya yaksho mi mozhemo pomititi gradaciyu rechej u tomu sensi sho deyaki rechi ye bilsh garyachimi horoshimi tosho povinen buti superlativ yakij ye najpravdivishim i najblagorodnishim i takim chinom najbilsh povno isnuyuchim Ce todi mi nazivayemo Bogom Vporyadkovani tendenciyi prirodi Spryamovanist dij do kincya pomichayetsya u vsih organah dotrimuyuchis prirodnih zakoniv Vse sho ne obiznane pragne do meti pid kerivnictvom togo hto obiznanij Ce mi nazivayemo Bogom Shodo prirodi Boga Toma vidchuvav sho najkrashim pidhodom yakij zazvichaj nazivayut via negativa ye rozglyanuti te chim Bog ne ye Ce zmusilo jogo zaproponuvati p yat tverdzhen pro bozhestvenni yakosti Bog prostij bez skladu chastin takih yak tilo i dusha abo materiyi ta formi Bog doskonalij jomu nichogo ne brakuye Tobto Bog vidriznyayetsya vid inshih istot zavdyaki povnij Bozhij dijsnosti Toma viznachiv Boga yak Ipse Actus Essendi yakij isnuye isnuyuchi Bog neskinchennij Tobto Bog ne ye obmezhenim u tomu sho stvoreni istoti obmezhuyutsya fizichno intelektualno ta emocijno Cyu neskinchennist slid vidriznyati vid neskinchennosti rozmiru ta neskinchennosti chisla Bog nezminnij nezdatnij do zmin na rivni Bozhoyi sutnosti ta harakteru Bog yedinij bez diversifikaciyi vseredini Boga Yednist Boga taka sho sut Boga taka zh yak i isnuvannya Boga Za slovami Tomi same po sobi tverdzhennya Bog isnuye obov yazkovo vidpovidaye dijsnosti oskilki v nomu sub yekt i prisudok odnakovi Vpliv Akvinskij vidsunuv sholastiku vid neoplatonizmu do Aristotelya Nastupna shkola dumok zavdyaki svoyemu vplivu na latinske hristiyanstvo ta etiku katolickoyi shkoli ye odniyeyu z najvplivovishih filosofij usih chasiv takozh znachnoyu cherez kilkist lyudej yaki zhivut za yiyi vchennyam Drugij Vatikanskij Sobor opisav sistemu Akvinskogo yak bagatorichnu filosofiyu Actus purus Dokladnishe Varlaam Kalabrijskij Actus purus absolyutna doskonalist Boga Vidpovidno do sholastiki stvoreni istoti mayut potencial ce ne aktualnist nedoskonalist a takozh doskonalist Tilki Bog odnochasno ye tim chim Vin mozhe buti neskinchenno realnim i neskinchenno doskonalim Ya takij yakij ya ye Vihid 3 14 Jogo atributi abo Jogo diyi naspravdi identichni Jogo sutnosti i Jogo sut vimagaye Jogo isnuvannya Vidsutnist rozriznennya sutnosti energij Piznishe shidno pravoslavnij podvizhnik i arhiyepiskop Saloniki svyatij Grigorij Palama vistupiv na zahist duhovnosti isihastiv nestvorenogo harakteru svitla Preobrazhennya ta rozriznennya sutnosti Boga ta energij Jogo vchennya rozgornulosya protyagom troh osnovnih superechok 1 z italo greckim Varlaamom mizh 1336 i 1341 2 z monahom Grigoriyem Akindinosom mizh 1341 i 1347 i 3 z filosofom Gregorasom z 1348 do 1355 Jogo bogoslovski vneski inodi nazivayut palamizmom a jogo poslidovnikiv palamitami Istorichno latinske hristiyanstvo shilyalosya vidkidati palamizm osoblivo rozriznennya sutnosti ta energij inodi harakterizuyuchi jogo yak yeretichne vvedennya neprijnyatnogo podilu v Trijci ta navodit na dumku pro politeyizm Krim togo pov yazana z cim praktika isihazmu sho vikoristovuyetsya dlya dosyagnennya teozisu harakterizuvalasya yak magiya Zovsim nedavno deyaki latinsko katolicki misliteli pozitivno sprijnyali vchennya Palami vklyuchayuchi rozriznennya sutnosti energij argumentuyuchi ce tim sho vono ne ye neperebornim bogoslovskim podilom mizh katolicizmom ta shidnim pravoslav yam i jogo svyato yak svyatogo vidznachayetsya deyaki vizantijski katolicki cerkvi u spilkuvanni z Rimom Zaperechennya palamizmu Zahodom ta timi hto na Shodi pidtrimuvav soyuz iz Zahodom latinofroni faktichno spriyalo jogo prijnyattyu na Shodi za slovami Martina Dzhugi yakij dodaye Duzhe skoro latinizm ta antipalamizm u svidomosti bagatoh sprijmayetsya yak odne i te zh Filioque Dokladnishe FilioqueBog Otec bozhe sin Svyatij Duh Zobrazhennya vishe mistit posilannya yaki mozhna natiskatiDiagrama abo Scutum Fidei tradicijnoyi serednovichnoyi zahidnohristiyanskoyi simvoliki Filioque ce latinskij termin dodanij do originalnogo Nikejskogo simvolu viri i yakij buv predmetom velikih superechok mizh shidnim ta zahidnim hristiyanstvom Cogo nemaye v originalnomu teksti Simvolu viri vidnesenomu do Pershogo Konstantinopolskogo soboru 381 r Drugogo Vselenskogo soboru de skazano sho Svyatij Duh pohodit vid Otcya bez bud yakih dopovnen takih yak i Sin abo odin Fraza Filioque vpershe z yavlyayetsya yak antiarianska interpolyaciya v Simvoli viri na Tretomu sobori v Toledo 589 na yakomu vestgotska Ispaniya vidmovilasya vid arianstva prijnyavshi katolicke hristiyanstvo Dodatok bulo pidtverdzheno nastupnimi miscevimi radami v Toledo i nezabarom poshirilosya na Zahid ne tilki v Ispaniyi ale i v korolivstvi frankiv yake prijnyalo hristiyansku viru v 496 roci ta v Angliyi de Rada Hetfilda u 680 r yak vidpovid na monotelitizm Odnak u Rimi jogo ne prijnyali Naprikinci 6 go stolittya deyaki latinski cerkvi dodali slova i vid Sina Filioque do opisu procesiyi Svyatogo Duha sho na dumku bagatoh shidnih pravoslavnih hristiyan na piznishomu etapi ye porushennyam Kanonu VII Efeskogo soboru oskilki ci slova ne buli vklyucheni v tekst ni Pershim Nikejskim Soborom ni Konstantinopolskim Ce bulo vklyucheno v liturgijnu praktiku Rimu v 1014 r ale shidne hristiyanstvo vidkinulo ce Vklyuchennya cogo terminu Filioque a takozh sposib jogo perekladu ta rozuminnya mozhe mati vazhlive znachennya dlya rozuminnya vchennya pro Trijcyu yake ye centralnim dlya bilshosti hristiyanskih cerkov Dlya deyakih cej termin peredbachaye serjozne nedoocinyuvannya roli Boga Otcya v Trijci dlya inshih zaperechennya togo sho vono virazhaye oznachaye serjozne nedoocinyuvannya roli Boga Sina v Trijci Fraza Filioque bula vklyuchena v Simvol viri protyagom usogo latinskogo obryadu za vinyatkom vipadkiv koli grecka mova vikoristovuyetsya v liturgiyi Chistilishe Dokladnishe Chistilishe Vrazhennya chistilisha Pitera Paulya Rubensa Mabut najbilsh svoyeridnoyu doktrinoyu latinskogo hristiyanstva ye chistilishe pro yake latinske hristiyanstvo vvazhaye sho vsi hto pomiraye v Bozhij blagodati ta druzhbi ale vse she nedoskonalo ochisheni prohodyat proces ochishennya yakij Cerkva nazivaye chistilishem shob dosyagti svyatosti neobhidnoyi shob uvijti v radist neba Vin sformulyuvav ce vchennya posilayuchis na biblijni virshi yaki govoryat pro ochishennya vognyu 1 Korintyan 3 15 i 1 Petra 1 7 i na zgaduvannya Isusom pro proshennya v majbutnomu vici Matvij 12 32 Svoye vchennya takozh bazuye na praktici molitvi za pomerlih yaka vikoristovuyetsya v Cerkvi z tih pir yak Cerkva pochala isnuvati i yaka zgaduyetsya she ranishe u 2 Mak 12 46 Ideya chistilisha syagaye korinnyam sho syagaye glibokoyi davnini Svoyeridnij protochistilishe yake nazivayetsya nebesnij Ayid z yavlyayetsya v pracyah Platona i Geraklida Pontijskogo ta bagatoh inshih yazichnickih pismennikiv Cya koncepciya vidriznyayetsya vid Ayidu pidzemnogo svitu opisanogo v pracyah Gomera i Gesioda Na vidminu vid nih nebesnij Ayid rozumivsya yak poserednicke misce de dushi provodili neviznachenij chas pislya smerti persh nizh perejti na vishij riven isnuvannya abo perevtilitisya nazad na zemlyu Tochne misce jogo roztashuvannya riznilos vid avtora do avtora Geraklid Pontskij dumav sho ce v Chumackomu Shlyahu akademiki stoyiki Ciceron Vergilij Plutarh germetichni pisannya roztashovuvali jogo mizh Misyacem i Zemleyu abo navkolo Misyacya todi yak Numenij ta latinski neoplatoniki vvazhali sho vin roztashovanij mizh sferoyu neruhomih zirok ta Zemleyu Mozhlivo pid vplivom ellinistichnoyi dumki promizhna derzhava uvijshla v yevrejsku religijnu dumku v ostanni stolittya do Hrista U Makkaveyah mi znahodimo praktiku molitvi za pomerlih z metoyu ochishennya yih pislya zhittya yaku prijnyali deyaki hristiyani Taka sama praktika zustrichayetsya v inshih tradiciyah takih yak serednovichna kitajska buddistska praktika robiti zhertvi vid imeni pomerlih yaki yak kazhut zaznayut chislennih viprobuvan Sered inshih prichin zahidno katolicke vchennya pro chistilishe gruntuyetsya na dohristiyanskij yudayistskij praktici molitov za pomerlih Zobrazhennya vognyanogo chistilisha Lyudoviko Karrachchi Konkretni prikladi viri v ochishennya pislya smerti ta spilkuvannya zhivih z mertvimi za dopomogoyu molitvi ye u bagatoh otciv Cerkvi Irinej bl 130 202 zgaduvav pro misce prozhivannya de dushi pomerlih zalishalis do zagalnogo sudu proces yakij buv opisanij yak toj sho mistit ponyattya chistilisha I Kliment Oleksandrijskij blizko 150 215 i jogo uchen Origen Oleksandrijskij blizko 185 254 rozvinuli poglyad na ochishennya pislya smerti cej poglyad spiravsya na uyavlennya pro te sho vogon ye bozhestvennim znaryaddyam zi Starogo Zavitu i rozumiv ce v konteksti novozavitnih vchen takih yak hreshennya vognem z Yevangelij ta ochisnij proces pislya smerti vid sv Pavla Argumentuyuchi proti snu dushi Origen zayaviv sho dushi obranciv negajno potrapili do rayu yaksho voni she ne ochisheni i v comu vipadku voni perejshli u stan pokarannya kriminalnogo vognyu yakij slid zadumati yak misce ochishennya I dlya Klimenta i dlya Origena vogon ne buv ni materialnoyu richchyu ni metaforoyu a duhovnim vognem Rannij latinskij avtor Tertulian bl 160 225 takozh sformulyuvav poglyad na ochishennya pislya smerti U rozuminni Tertulianom potojbichnogo svitu dushi muchenikiv bezposeredno uvijshli u vichne blagoslovennya todi yak reshta uvijshli v zagalne carstvo mertvih Tam nechestivi perezhivali peredchuttya svoyih vichnih pokaran todi yak dobro perezhivalo rizni stadiyi ta miscya blazhenstva de ideya svogo rodu chistilisha cilkom yavno znajdena ideya yaka ye reprezentativnoyu dlya poglyadu shiroko rozpovsyudzhenogo v antichnosti Piznishi prikladi v yakih sformulovani podalshi rozrobki vklyuchayut zokrema svyatogo Kipriana pomer 258 r Sv Ioana Zlatousta bl 347 407 ta sv Avgustina 354 430 Dialogi Papi Grigoriya Velikogo napisani naprikinci VI stolittya svidchat pro rozvitok u rozuminni potojbichnogo svitu sho ye harakternim dlya napryamku v yakomu pide latinske hristiyanstvo Sho stosuyetsya pevnih menshih vad mi povinni viriti sho pered Ostatochnim sudom ye ochishayuchij vogon Toj hto ye pravdoyu govorit sho toj hto vigoloshuye blyuznirstvo proti Svyatogo Duha ne bude pomiluvanij ni v cej ni v majbutnij vik Z cogo rechennya mi rozumiyemo sho pevni obrazi mozhna probachiti v comu vici a deyaki inshi u majbutnomu Spekulyaciyi ta uyavlennya pro chistilishe Dante divitsya na chistilishe pokazano u viglyadi gori na cij kartini XVI stolittya Deyaki katolicki svyati ta bogoslovi inkoli mali superechlivi uyavlennya pro chistilishe krim prijnyatih katolickoyu cerkvoyu sho vidobrazhayut abo spriyayut zagalnolyudskomu obrazu sho vklyuchaye ponyattya ochishennya spravzhnim vognem u viznachenomu misci ta protyagom pevnogo periodu chasu Pol Dzh Griffits zaznachaye Nedavnya katolicka dumka pro chistilishe yak pravilo zberigaye osnovi osnovnoyi doktrini odnochasno proponuyuchi spekulyativni tlumachennya cih elementiv Tak Jozef Ratcinger pisav Chistilishe ce ne yak dumav Tertullian yakijs nadsvitovij konctabir de lyudinu zmushuyut karati bilsh mensh dovilno Shvidshe ce vnutrishno neobhidnij proces transformaciyi v yakomu lyudina staye zdatnim do Hrista zdatnim do Boga i otzhe zdatnim do yednosti z usim spilkuvannyam svyatih U bogoslovskih studiyah Dzhon E Til dovodiv sho chistilishe faktichno zniklo z katolickoyi viri ta praktiki z chasu Vatikanu II oskilki vono bazuyetsya na konkurentnij duhovnosti sho tyazhiye navkolo religijnogo poklikannya podvizhnikiv piznogo serednovichchya Narodzhennya chistilisha prizvelo do eshatologichnoyi trivogi miryan Podibno do podovzhennya na vse zhittya podvizhnika chasovogo polya zmagannya z muchenikom vira v chistilishe podovzhila timchasove pole zmagannya miryanina z podvizhnikom Spekulyaciyi ta populyarni uyavlennya yaki osoblivo u piznoserednovichni chasi buli poshireni v Zahidnij abo Latinskij Cerkvi ne obov yazkovo znajshli viznannya u shidnih katolickih cerkvah yakih 23 ye v povnomu spilkuvanni z Papoyu Deyaki yavno vidkidayut uyavlennya pro pokarannya vognem u pevnomu misci yaki ye pomitnimi v populyarnij kartini chistilisha Predstavniki pravoslavnoyi cerkvi na Florentijskomu sobori argumentuvali ci ideyi zayavlyayuchi sho voni dijsno vvazhayut sho pislya smerti vidbuvayetsya ochishennya dush vryatovanih i sho yim dopomagayut molitvi zhivih vidijti vid cogo zhittya u viri ta miloserdi ale poznacheni deyakimi nechistotami bud to nepokayani neznachni chi veliki v yakih pokayalisya ale she ne prinesli plodiv pokayannya mi virimo sho voni rozumno ochishayutsya vid cih vad ale ne shlyahom ochishennya pozhezha ta pevni pokarannya v yakomus misci Viznachennya chistilisha prijnyate na comu sobori viklyuchalo dva ponyattya z yakimi pravoslavni ne pogodzhuvalis i zgaduvalo lishe dva momenti yaki za yihnimi slovami takozh buli chastinoyu yihnoyi viri Vidpovidno ugoda vidoma yak Brestska uniya yaka oformlyala prijnyattya Ukrayinskoyi greko katolickoyi cerkvi do yevharitsijnogo spilkuvannya Latinskoyu cerkvoyu zaznachala Mi ne budemo diskutuvati pro chistilishe ale mi doruchayemo sebe navchannyu Svyatoyi Cerkvi Mariya Magdalina z Vitaniyi Div takozh Mariya Magdalina Pokayannya Magdalini Gvido Reni U serednovichnij zahidnij tradiciyi Mariyu z Vitaniyi sestru Lazarya identifikuvali yak Mariyu Magdalinu mozhlivo bagato v chomu cherez propovid provedenu Papoyu Grigoriyem Velikim v yakij vin navchav pro dekilkoh zhinok u Novomu Zaviti nibi voni buli odniyeyu lyudinoyu Ce prizvelo do zblizhennya Mariyi z Vitaniyi z Mariyeyu Magdalinoyu a takozh z inshoyu zhinkoyu krim Mariyi z Vitaniyi yaka pomazala Isusa zhinkoyu spijmanoyu v perelyubi Shidne hristiyanstvo nikoli ne sprijmalo cyu identifikaciyu U svoyij statti v Katolickij enciklopediyi 1910 r Hyu Papa zayaviv Grecki Otci v cilomu rozriznyayut troh osib grishnika vid Luki 7 36 50 sestru Marti ta Lazarya Luku 10 38 42 ta Ivana 11 ta Mariyi Magdalini Francuzkij uchenij Viktor Sakser datuye identifikaciyu Mariyi Magdalini yak poviyi ta Mariyi z Vitaniyi do propovidi Papi Grigoriya Velikogo 21 veresnya n e 591 r De vin zdavalosya poyednuvav diyi troh zhinok zgadanih u Novomu Zaviti a takozh identifikuvav nenazvanu zhinku yak Mariyu Magdalinu V inshij propovidi Grigorij konkretno viznachiv Mariyu Magdalinu yak sestru Marti zgadanu v Luci 10 Ale zgidno z dumkoyu vislovlenoyu neshodavno teologom Dzhejn Shaberg Grigorij lishe ostatochno poznachiv legendu yaka vzhe isnuvala do nogo Identifikaciya Latinskogo hristiyanstva Mariyi Magdalini ta Mariyi z Vitaniyi vidobrazhalasya v uporyadkuvanni zagalnorimskogo kalendarya poki ce ne bulo zmineno v 1969 roci vidobrazhayuchi toj fakt sho na toj chas zagalnoprijnyatoyu interpretaciyeyu v Katolickij cerkvi bulo te sho Mariya z Vitaniyi Mariya Magdalina ta grishna zhinka yaka pomazala nogi Isusa bula troma riznimi zhinkami Pervorodnij grih Div takozh Pervorodnij grih Katehizis Katolickoyi Cerkvi govorit Svoyim grihom Adam yak persha lyudina vtrativ pervisnu svyatist i spravedlivist yaki vin otrimav vid Boga ne tilki dlya sebe ale j dlya vsih lyudej Adam ta Yeva peredali svoyim nashadkam lyudsku prirodu poranenu vlasnim pershim grihom i pozbavlenu pervisnoyi svyatosti ta spravedlivosti ce pozbavlennya nazivayetsya pervorodnim grihom Vnaslidok pervorodnogo griha lyudska priroda oslablena u svoyih silah piddayetsya neviglastvu strazhdannyam ta panuvannyu smerti i shilna do griha cya shilnist nazivayetsya zacharuvannyam Kartina Mikelandzhelo pro grih Adama ta Yevi zi steli Sikstinskoyi kapeli Vpershe na ponyattya pervorodnogo griha natyaknuv svyatij Irinej yepiskop Lionskij u svoyij superechci z pevnimi dualistichnimi gnostikami Inshi otci cerkvi taki yak Avgustin takozh formuvali i rozvivali vchennya bachachi sho vono gruntuyetsya na vchenni Novogo Zavitu apostola Pavla Rimlyanam 5 12 21 i 1 Korintyanam 15 21 22 ta starozavitnomu virshi Psalma 51 5 Tertulian Kiprian Amvrosij ta Ambroziastr vvazhali sho lyudstvo bere uchast u grisi Adama peredanomu lyudskim pokolinnyam Formulyuvannya Avgustina pro pervorodnij grih pislya 412 r N E Bulo populyarnim sered protestantskih reformatoriv takih yak Martin Lyuter ta Dzhon Kalvin yaki ototozhnyuvali pervorodnij grih iz zaklyattyam abo bolyuchim bazhannyam stverdzhuyuchi sho vin zberigavsya navit pislya hreshennya i povnistyu znishiv svobodu robiti dobro Do 412 roku Avgustin skazav sho vilna volya bula poslablena ale ne znishena pervorodnim grihom Ale pislya 412 roku ce zminilosya na vtratu voli krim griha Suchasnij avgustinskij kalvinizm dotrimuyetsya ciyeyi piznishoyi tochki zoru Yansenskij ruh yakij katolicka cerkva ogolosila yeretichnim takozh stverdzhuvav sho pervorodnij grih rujnuye svobodu voli Natomist Zahidno Katolicka Cerkva zayavlyaye Hreshennya daruyuchi zhittya Hristovoyi blagodati stiraye pervorodnij grih i povertaye lyudinu nazad do Boga ale naslidki dlya prirodi oslableni i shilni do zla zberigayutsya v lyudini i zaklikayut yiyi do duhovnoyi bitvi Oslablene i zmenshene padinnyam Adama vilna volya she ne znishena v gonci Sv Anselm kazhe Odne bulo grih Adama a zovsim inshe grih ditej pri yihnomu narodzhenni pershe stalo prichinoyu druge naslidkom U ditini pervorodnij grih vidriznyayetsya vid provini Adama ce odin iz jogo naslidkiv Naslidkami griha Adama zgidno z Katolickoyu enciklopediyeyu ye Smert i strazhdannya Odna lyudina peredala vsomu lyudskomu rodu ne tilki smert tila sho ye pokarannyam za grih ale navit sam grih sho ye smert dushi Snizhennya chi shilnist do griha Hreshennya stiraye pervorodnij grih ale shilnist do griha zalishayetsya Vidsutnist osvyachuyuchoyi blagodati u novonarodzhenoyi ditini takozh ye naslidkom pershogo griha bo Adam otrimavshi svyatist i spravedlivist vid Boga vtrativ yiyi ne lishe dlya sebe a j dlya nas Hreshennya daruye pervisnu osvyachuvalnu blagodat vtrachenu cherez grih Adama takim chinom usuvayuchi pervorodnij grih ta bud yakij osobistij grih Shidni katoliki ta shidne hristiyanstvo vzagali ne mayut takoyi zh teologiyi grihopadinnya ta pervorodnogo griha yak latino katoliki Ale z chasiv Vatikanu II v katolickomu mislenni vidbuvsya rozvitok Deyaki zasterigayut ne sprijmati Buttya 3 zanadto bukvalno Voni berut do uvagi sho Bog mav na uvazi cerkvu do zasnuvannya svitu yak v Efesyanam 1 4 yak i v 2 Timofiyu 1 9 Jogo vlasne priznachennya i blagodat yaki buli nam dani v Hristi Isusi do pochatku svitu A papa Benedikt XVI u svoyij knizi Na pochatku nazvav termin pervorodnij grih ponyattyam omanlivim i netochnim Benedikt ne vimagaye bukvalnogo tlumachennya Buttya ni pohodzhennya ni zla ale pishe Yak ce bulo mozhlivo yak ce stalosya Ce zalishayetsya nezrozumilim Zlo zalishayetsya tayemnichim Ce bulo predstavleno u chudovih obrazah yak ce robit glava 3 Buttya iz vidinnyam dvoh derev zmiyi ta grishnoyi lyudini Neporochne Zachattya Neporochne zachattya Huana Antonio de Friasa i Eskalante Neporochne Zachattya ce zachattya Presvyatoyi Divi Mariyi vilnoyi vid pervorodnogo griha v silu zaslug yiyi sina Isusa Nezvazhayuchi na te sho viruvannya shiroko poshiryuvalosya z piznoyi antichnosti doktrina bula dogmatichno viznachena v katolickij cerkvi lishe v 1854 roci koli Papa Pij IX ogolosiv yiyi ex cathedra tobto vikoristovuyuchi papsku bezpomilkovist u svoyij papskij bulli Ineffabilis Deus Slid viznati sho vchennya viznachene Piyem IX ne bulo chitko zaznachene do 12 stolittya Takozh pogodzhuyetsya sho zhodne pryame chi kategorichne ta suvore dokaz dogmi ne mozhe buti visunute z Pisannya Ale stverdzhuyetsya sho vchennya neyavno mistitsya u vchenni batkiv Yih vislovlyuvannya na temu bezgrishnosti Mariyi ye nagoloshuyetsya nastilki velikimi i nastilki absolyutnimi sho yih potribno sprijmati yak pervisnij grih tak i faktichnij Takim chinom u pershi p yat stolit do neyi zastosovuyutsya taki epiteti yak u vsih vidnoshennyah svyatij u vsomu nezabrudnenomu nadnevinnij ta osoblivo svyatij yiyi porivnyuyut z Yevoyu do padinnya yak praroditelkoyu vikuplenogo narodu vona zemlya do togo yak yiyi proklyali Mozhna navesti vidomi slova sv Avgustina pomer 430 r Sho stosuyetsya materi Bozhoyi kazhe vin ya ne dozvolyu zhodnogo pitannya pro grih Ce pravda sho vin tut pryamo govorit pro faktichnij chi osobistij grih Ale jogo argument polyagaye v tomu sho vsi lyudi grishni sho voni prohodyat cherez originalnu rozpustu sho cyu pervisnu rozbeshenist mozhna podolati blagodattyu Bozhoyu i vin dodaye sho ne znaye ale sho Mariya mogla mati dostatnyu blagodat shob podolati grih usyakogo rodu omni ex parte Bernar z Klervo v 12 stolitti pidnyav pitannya pro Neporochne Zachattya U deyakih cerkvah Zahodu vzhe pochali vidznachati svyato Zachattya Presvyatoyi Bogorodici Sv Bernard zvinuvachuye kanoni stolichnoyi cerkvi Liona v organizaciyi takogo festivalyu bez dozvolu Svyatogo Prestolu Roblyachi ce vin vikoristovuye mozhlivist povnistyu vidkinuti dumku sho zachattya Mariyi bulo bezgrishnim nazivayuchi ce noviznoyu Odnak deyaki sumnivayutsya chi vikoristovuvav vin termin zachattya v tomu samomu znachenni v yakomu vin vikoristovuyetsya u viznachenni Papi Piya IX Zdavalosya b Bernard govoriv pro zachattya v aktivnomu rozuminni spivpraci materi oskilki v svoyij argumentaciyi vin govorit Yak mozhe buti vidsutnist griha tam de ye zachattya libido i sliduyut silnishi virazi yaki mozhna interpretuvati shob vkazati sho vin govoriv pro matir a ne pro ditinu Tim ne menshe Bernard takozh zasudzhuye tih hto pidtrimuye svyato za te sho vin namagavsya dodati slavi Mariyi sho dovodit sho vin spravdi govoriv pro Meri Bogoslovski osnovi Neporochnogo Zachattya buli predmetom diskusij u Seredni viki z opoziciyeyu takih diyachiv yak svyatij Foma Akvinskij dominikanec Odnak pidtrimuyuchi argumenti franciskanciv Vilgelma Varezkogo ta Pelbarta Ladislava Temeshvarskogo ta zagalni perekonannya katolikiv zrobili doktrinu bilsh prijnyatnoyu tak sho Bazelskij sobor pidtrimav yiyi v 15 stolitti ale Trentskij sobor vidhiliv ce pitannya Papa Sikst IV franciskanec namagavsya umirotvoriti situaciyu zaboronivshi bud yakij storoni kritikuvati inshu i rozmistiv svyato Neporochnogo Zachattya v Rimskomu kalendari v 1477 roci ale papa Pij V dominikanec zminiv jogo na svyato Zachattya Mariyi Kliment XI zrobiv svyato zagalnim u 1708 roci ale vse she ne nazivav jogo svyatom Neporochnogo Zachattya Populyarnist i teologichna pidtrimka ciyeyi koncepciyi prodovzhuvali zrostati i do XVIII stolittya vona bula shiroko zobrazhena v mistectvi Duns Skot Div takozh Skotizm ta Duns Skot Ivan Duns Skot buv odnim iz sholastichnih filosofiv yakij najbilshe argumentuvav Neporochne Zachattya Divi Mariyi Blazhennij Ivan Duns Skot 1308 menshij brat takij yak svyatij Bonaventura stverdzhuvav sho z racionalnoyi tochki zoru bezumovno ne mensh prinizlivo dlya zaslug Hrista stverdzhuyuchi sho Mariya bula nim zberezhena vid usyakih nepriyemnostej grih yak skazati sho vona spochatku zarazilasya nim a potim bula dostavlena Zaproponuvavshi virishennya teologichnoyi problemi uzgodzhennya doktrini z doktrinoyu zagalnogo vikuplennya u Hristi vin stverdzhuvav sho neporochne zachattya Mariyi ne usunulo yiyi vid vikupu Hristom skorishe ce bulo rezultatom bilsh doskonalogo vikuplennya nadanogo yij cherez yiyi osoblivu rol v istoriyi spasinnya Argumenti Skotusa v poyednanni z krashim znannyam movi rannih Otciv postupovo perevazhali v shkolah Zahidnoyi Cerkvi U 1387 r Parizkij universitet rishuche zasudiv protilezhnu dumku Argumenti Skotusa zalishalis superechlivimi prote osoblivo sered dominikanciv yaki buli dostatno gotovi vidsvyatkuvati osvyachennya Mariyi zvilnennya vid griha ale sliduyuchi argumentam dominikancya Fomi Akvinskogo prodovzhuvali napolyagati na tomu sho yiyi osvyachennya moglo vidbutisya lishe pislya neyi zachattya Skot zaznachiv sho Neporochne Zachattya Mariyi spriyaye vikuplenchij diyalnosti Isusa Argument Skotusa mistitsya v deklaraciyi Papi Piya IX 1854 roku pro dogmu pro Neporochne Zachattya v pershij moment Svogo zachattya Mariya bula zberezhena vilnoyu vid plyam pervorodnogo griha z oglyadu na zaslugi Isusa Hrista Poziciya Skota bula shvalena yak pravilne virazhennya viri apostoliv Dogmatichne viznachennya Povna viznachena dogma pro Neporochne Zachattya govorit Mi zayavlyayemo progoloshuyemo ta viznachayemo te vchennya yake stverdzhuye sho Presvyata Diva Mariya na pershomu etapi svogo zachattya zavdyaki osoblivij blagodati ta privileyu nadanomu Vsemogutnim Bogom z oglyadu na zaslugi Isusa Hrista Spasitelya lyudskij rid yakij buv zahishenij vid usih plyam pervorodnogo griha ye vchennyam vidkritim Bogom i tomu jomu slid tverdo i postijno viriti usim virnim Declaramus pronuntiamus et definimus doctrinam quae tenet beatissimam Virginem Mariam in primo instanti suae Conceptionis fuisse singulari omnipotentis Dei gratia et privilegio intuitu meritorum Christi lesu Salvatoris humani generis ab omni originalis culpae labe praeservatam immunem esse a Deo revelatam atque idcirco ab omnibus fidelibus firmiter constanterque credendam Quapropter si qui secus ac a Nobis Papa Pij IX pryamo pidtverdiv sho Mariya bula vikuplena bilsh pidnesenoyu formoyu Vin zayaviv sho Mariyi zamist togo shob buti ochishenoyu pislya griha bulo povnistyu zaboroneno zarazhatisya pervorodnim grihom z oglyadu na peredbacheni zaslugi Isusa Hrista Spasitelya lyudskogo rodu U Luci 1 47 Mariya progoloshuye Duh mij zradiv Bogovi moyemu Spasitelyu Ce nazivayetsya Hristovim poperednim vikuplennyam Mariyi Z chasu Drugogo pomaranchevogo soboru proti napivpelagianizmu katolicka cerkva navchala sho navit yakbi lyudina nikoli ne grishila v Edemskomu sadu i ne bula bezgrishnoyu vona vse odno vimagala b Bozhoyi blagodati shob zalishatisya bezgrishnoyu Viznachennya stosuyetsya lishe pervorodnogo griha i vono ne mistit zhodnih zayav pro viru Cerkvi v te sho Presvyata Bogorodicya bula bezgrishnoyu u sensi svobodi vid realnogo chi osobistogo griha Doktrina vchit sho pislya svogo zachattya Mariya buduchi zavzhdi vilnoyu vid pervorodnogo griha otrimala osvyachuvalnu blagodat yaka zazvichaj prihodit iz hreshennyam pislya narodzhennya Shidni katoliki ta shidne hristiyanstvo zagalom vvazhayut sho Mariya bula bezgrishnoyu ale voni ne mayut takoyi zh teologiyi grihopadinnya ta pervorodnogo griha yak latinski katoliki Uspinnya Mariyi Uspinnya Mariyi Piter Paul Rubens blizko 1626 Uspinnya Mariyi na nebo chasto skorochuyetsya do Uspinnya ce tilesne vzyattya Divi Mariyi na nebo v kinci yiyi zemnogo zhittya 1 listopada 1950 r V Apostolskij konstituciyi Munivisissim Deus Papa Pij XII progolosiv Uspinnya Mariyi dogmoyu Vladoyu nashogo Gospoda Isusa Hrista Blazhennih Apostoliv Petra i Pavla i vlasnoyu vladoyu mi progoloshuyemo progoloshuyemo i viznachayemo ce yak bozhestvenno vidkritu dogmu sho Prechista Mati Bozha vichna Diva Mariya zakinchivshi shlyah svogo zemnogo zhittya bula prijnyata tilom i dusheyu do nebesnoyi slavi Uspinnya Ticiana 1516 1518 U dogmatichnomu vislovlyuvanni Piya XII fraza zakinchivshi zemne zhittya zalishaye vidkritim pitannya pro te pomerla Diva Mariya do yiyi pripushennya chi ni Kazhut sho pripushennya Mariyi bulo bozhestvennim darom dlya neyi yak Materi Bozhoyi Poglyad Lyudviga Otta polyagaye v tomu sho koli Meri zakinchila svoye zhittya yaskravim prikladom lyudskoyi rasi perspektiva daru pripushennya proponuyetsya vsij lyudskij rasi Lyudvig Ott pishe u svoyij knizi Osnovi katolickoyi dogmi sho fakt yiyi smerti majzhe zagalnoviznanij Otcyami i Bogoslovami i chitko pidtverdzhuyetsya v Liturgiyi Cerkvi do yakoyi vin dodaye ryad korisnih citat Vin robit visnovok dlya Mariyi smert yak naslidok yiyi svobodi vid pervorodnogo griha ta osobistogo griha ne bula naslidkom pokarannya za grih Odnak zdayetsya dorechnim sho tilo Mariyi yake za svoyeyu prirodoyu bulo smertnim povinno buti v vidpovidnist zakonu yiyi Bozhestvennogo Sina sho pidporyadkovuyetsya zagalnomu zakonu smerti Tochka yiyi tilesnoyi smerti ne viznachena bezpomilkovo zhodnim papoyu Bagato katolikiv vvazhayut sho vona zovsim ne pomerla a bula prijnyata bezposeredno na Nebo Dogmatichne viznachennya v Apostolskij konstituciyi Munificentissimus Deus yake zgidno z katolickoyu dogmoyu bezpomilkovo progoloshuye vchennya pro Uspinnya zalishaye vidkritim pitannya pro te chi zaznala Mariya u zv yazku z yiyi vid yizdom tilesnu smert Ce ne dogmatichno viznachaye sut tiyeyi chi inshoyi tochki zoru yak ce pokazuyut slova zakinchivshi zemne zhittya Do dogmatichnogo viznachennya v Deiparae Virginis Mariae Papa Pij XII shukav dumki katolickih yepiskopiv Velika kilkist z nih vkazali na Knigu Buttya 3 15 yak na pidtrimku dogmi z Pisan U knizi Mudefissimus Deus punkt 39 Pij XII govoriv pro borotbu z pekelnim vorogom yak u Butti 3 15 i pro povnu peremogu nad grihom i smertyu yak u Listah Pavla yak osnovu dlya dogmatichnogo viznachennya Mariya prijnyata na nebo yak v 1 Korintyanam 15 54 todi zbudetsya napisane slovo Smert poglinuta peremogoyu Problematika Uspinnya Div takozh Ivan Damaskin Ikona Uspinnya Teofana Greka 1392 rik Zahidne svyato Uspinnya vidznachayetsya 15 serpnya a shidni pravoslavni ta greko katoliki svyatkuyut Uspinnya Bogorodici abo Uspinnya Bogorodici zasinannya Bozhoyi Materi tiyeyi zh dati yakij pereduye 14 dennij pisnij period Shidni hristiyani viryat sho Mariya pomerla prirodnoyu smertyu sho yiyi dushu prijnyav Hristos pislya smerti i sho yiyi tilo voskreslo na tretij den pislya smerti i sho vona bula pidnyata na nebo tilesno v ochikuvanni zagalnogo voskresinnya Tretogo dnya yiyi mogilu znajshli porozhnoyu Pravoslavna tradiciya ye chitkoyu i nepohitnoyu shodo centralnoyi tochki Uspinnya Presvyata Bogorodicya zaznala yak i yiyi Sin fizichnoyi smerti ale yiyi tilo yak i Jogo zgodom bulo voskresheno z mertvih i vona pidnyata na nebo yak u yiyi tili tak i v dushi Vona vijshla za mezhi smerti ta osudu i zhive cilkom u vici sho prijde Voskresinnya Tila v yiyi vipadku bulo peredbachenim i vzhe zdijsnenim faktom Odnak ce ne oznachaye sho vona vidokremilasya vid reshti lyudstva i potrapila u zovsim inshu kategoriyu adzhe mi vsi spodivayemosya odnogo dnya podilitisya tiyeyu samoyu slavoyu Voskresinnya Tila yakoyu vona koristuyetsya navit zaraz Bagato katolikiv takozh vvazhayut sho Mariya vpershe pomerla pered tim yak yiyi prijnyali ale voni viryat sho vona divom voskresla pered tim yak yiyi prijnyali Inshi vvazhayut sho yiyi tilesno prijnyali na Nebo ne pomershi poperedno Bud yake porozuminnya mozhe buti zakonno dotrimane katolikami prichomu shidni katoliki sposterigayut za Svyatom yak za Uspenstvom Bagato bogosloviv dlya porivnyannya zaznachayut sho v Katolickij Cerkvi Uspinnya ye dogmatichno viznachenim todi yak u shidno pravoslavnij tradiciyi Uspennya ye mensh dogmatichnim nizh liturgijno mistichno viznachenim Taki vidminnosti pohodyat vid bilsh shirokogo zrazka v dvoh tradiciyah de katolicki vchennya chasto viznachayutsya dogmatichno ta avtoritetno chastkovo cherez bilsh centralizovanu strukturu katolickoyi cerkvi todi yak u shidnomu pravoslav yi bagato doktrin mensh avtoritetni Starodavni dni Div takozh Bog Otec u zahidnomu mistectvi Starodavni dni akvarelnij ofort 1794 roku Vilyama Blejka Davni dni ce im ya dlya Boga yake z yavlyayetsya v Knizi Daniyila U rannij venecianskij shkoli Koronaciya Bogorodici Dzhovanni d Alemannya ta Antonio Vivarini blizko 1443 Bog Otec pokazanij u podanni yake poslidovno vikoristovuvali inshi hudozhniki a same yak patriarh z dobroyakisnim ale potuzhnim oblichchyam i z dovgim bilim volossyam i borodoyu zobrazhennya znachnoyu miroyu pohidne ta vipravdane opisom Starodavnogo chasu u Staromu Zaviti najblizhchim pidhodom do fizichnogo opisu Boga u Staromu Zaviti sidiv Starodavnij dniv odyag yakogo buv bilim yak snig a volossya na golovi yak chista sherst tron jogo buv yak polum ya polum ya a kolesa yak palayuchij vogon Daniyil 7 9 Svyatij Toma Akvinskij nagaduye sho deyaki visuvayut zaperechennya proti togo sho Starodavni dni vidpovidayut osobi Batka ne obov yazkovo pogodzhuyuchis iz cim tverdzhennyam sam Drevni dni freska XIV stolittya z mista Ubisi Gruziya Do HII stolittya zobrazhennya francuzkoyi figuri Boga Otcya po suti zasnovani na Drevnih dnyah u Knizi Daniyila pochali z yavlyatisya u francuzkih rukopisah ta u vitrazhah cerkovnih vikon v Angliyi U XIV stolitti v ilyustrovanij Neapolskij Bibliyi buv zobrazhenij Bog Batko v Palayuchomu kushi Do XV stolittya do Knigi godin Rohana vhodili zobrazhennya Boga Otcya v lyudskij formi abo antropomorfni obrazi a do chasiv Vidrodzhennya hudozhni podannya Boga Otcya vilno vikoristovuvalis u Zahidnij Cerkvi Hudozhni zobrazhennya Boga Otcya v podalshomu buli superechlivimi v katolickomu mistectvi ale mensh poshireni zobrazhennya Trijci buli zasudzheni U 1745 r Papa Rimskij Benedikt XIV yavno pidtrimav zobrazhennya Prestolu Miloserdya posilayuchis na Starodavni dni ale v 1786 r Papi Piyu VI vse she bulo potribno vidati papsku bullu sho zasudzhuye rishennya italijskoyi cerkovnoyi radi vidaliti vsi zobrazhennya Trijci vid cerkov Zobrazhennya zalishayetsya ridkisnim i chasto superechlivim u shidno pravoslavnomu mistectvi U gimnah ta ikonah Shidnoyi pravoslavnoyi cerkvi Starodavni dni najbilsh pravilno ototozhnyuyutsya z Bogom Sinom abo Isusom a ne z Bogom Batkom Bilshist otciv shidnih cerkov yaki komentuyut urivok Daniyila 7 9 10 13 14 interpretuvali litnyu figuru yak proroche odkrovennya sina do jogo fizichnogo vtilennya Takim chinom shidnohristiyanske mistectvo inodi zobrazhatime Isusa Hrista yak starogo cholovika Starodavnogo z dniv shob simvolichno pokazati sho vin isnuvav z vichnih chasiv a inodi yunakom chi rozumnoyu ditinoyu shob zobraziti jogo takim yakim vin buv vtilenim Cya ikonografiya vinikla v 6 stolitti v osnovnomu v Shidnij imperiyi iz zobrazhennyami litnih lyudej hocha yak pravilo nepravilno abo konkretno identifikovana yak Starodavnya doba Pershi zobrazhennya Drevnoyi dobi nazvani tak z napisom buli rozrobleni ikonopisami v riznih rukopisah najranishi z yakih datovani 11 stolittyam Zobrazhennya v cih rukopisah vklyuchali napis Isus Hristos drevnij den sho pidtverdzhuye sho ce buv sposib identifikuvati Hrista yak dovichnogo z Bogom Batkom Dijsno piznishe Rosijska pravoslavna cerkva zayavila na Velikomu Moskovskomu Sinodi v 1667 r sho Drevnij buv Sinom a ne Batkom Latinskij liturgijnij kalendarDiv takozh Zagalnorimskij kalendar Voskresinnya nedostupne posilannya Matias Gryunevald Strasnij tizhden ce oporna tochka liturgijnogo roku v Latinskij cerkvi Latinskij liturgijnij kalendar opisuye j viznachaye ritm zhittya Latinskoyi cerkvi Ce takozh sukupnist riznih podij sho zgaduyutsya Cerkvoyu protyagom roku Osnovni svyata Pashalne tridennya spogad pro muki i voskresinnya Isusa ohoplyuyut Velikij Chetver Strasnu p yatnicyu Veliku Subotu ta Velikden Ostannij den za zmistom liturgiyi ye integralnoyu chastinoyu tridennya ale v potochnomu rozuminni ye okremim svyatom a tridennya vklyuchaye Veliki Chetver P yatnicyu i Subotu Velikden urochistosti Voskresinnya Gospodnogo pripadaye na pershu nedilyu pislya pershogo vesnyanoyi povni sho mozhe vipasti ne ranishe 22 bereznya ale ne piznishe 25 kvitnya Voznesinnya Gospodnye 40 dniv pislya Velikodnya Zislannya Svyatogo Duha 50 dniv pislya Velikodnya Den Svyatoyi Trijci nedilya pislya Zislannya Svyatogo Duha Svyato tila i krovi Isusa chetver pislya Svyatoyi Trijci 60 dniv pislya Velikodnya Svv apostoliv Petra i Pavla 29 chervnya Uspinnya Vzyattya na Nebo Presvyatoyi Divi Mariyi 15 serpnya Usih svyatih na chest usih svyatih i muchenikiv 1 listopada Neporochne Zachattya Divi Mariyi 8 grudnya Rizdvo urochistosti narodzhennya Isusa 25 grudnya Torzhestvo Presvyatoyi Bogorodici 1 sichnya Bogoyavlennya prihid volhviv 6 sichnya Stritennya Gospodnye 2 lyutogo Sv Josipa Obruchnika 19 bereznya Okrim perelichenih vishe isnuyut svyata na chest Bogorodici svyatih i muchenikiv Deyaki spilnoti malo vidznachayut svyata i urochistosti DemografiyaPoshirennya katolicizmu u sviti Latinskij katolicizm poshirivsya u sviti zavdyaki aktivnim misionerskim zusillyam z 16 stolittya vnaslidok ruhu kontrreformaciyi i ye nini najchiselnishoyu hristiyanskoyu denominaciyeyu Zagalne chislo virnih yak miryan tak i kliru 2007 roku ocinyuvalosya yak 1147 miljoniv U 1950 roci u sviti nalichuvalosya 437 mln katolikiv a v 1970 654 mln Na 31 grudnya 2008 roku chlenstvo cerkvi stanovilo 1666 mln dzherelo zrostannya v porivnyanni z 2000 rokom sklalo 11 54 sho desho perevishuye zagalne zrostannya naselennya svitu 10 77 V Africi zrostannya sklalo 33 02 v Yevropi 1 17 v Aziyi ta Okeaniyi 15 91 10 93 v Americi Yak naslidok katoliki stanovlyat 17 77 naselennya Afriki 63 10 naselennya Ameriki 3 05 Aziyi 39 97 Yevropi 26 21 Okeaniyi i 17 40 svitovogo naselennya Z 2000 po 2008 vidsotok katolikiv yaki meshkali v Africi zris z 12 44 do 14 84 a v Yevropi zmenshivsya vid 26 81 do 24 31 Na kinec 2007 roku v Katolickij cerkvi nalichuvalosya 408 024 svyashenikiv na 762 bilshe nizh na pochatok roku Osnovnimi regionami rostu buli Aziya ta Afrika 21 1 ta 27 6 vidpovidno U Pivnichnij ta Pivdennij Americi kilkist kliru zalishilasya priblizno staloyu a v Yevropi ta Okeaniyi ce chislo zmenshuyetsya Socialni ta kulturni problemiVipadki seksualnogo nasilstva Z 1990 h rokiv problema seksualnogo zlovzhivannya nepovnolitnimi katolickim duhovenstvom ta inshimi chlenami cerkvi stala predmetom civilnogo sudochinstva kriminalnogo peresliduvannya visvitlennya u ZMI ta publichnih debativ u krayinah svitu Katolicka cerkva zaznala kritiki za rozglyad skarg shodo zhorstokogo povodzhennya koli stalo vidomo sho deyaki yepiskopi zahishali zvinuvachenih svyashenikiv perekladayuchi yih na inshi pastirski zavdannya de deyaki prodovzhuvali vchinyati seksualni zlochini U vidpovid na skandal buli vstanovleni oficijni proceduri yaki dopomagayut zapobigati zlovzhivannyam zaohochuvati povidomlennya pro bud yaki zlovzhivannya ta negajno obroblyati taki povidomlennya hocha grupi sho buli zhertvi zaperechuvali yih efektivnist U 2014 roci Papa Francisk zasnuvav Papsku komisiyu z pitan zahistu nepovnolitnih GalereyaCeremoniya pohoronu papi Ivana Pavla II Latinskij katolickij klir yeparhiyi Venesuela Lateranskij palac rezidenciya Papi Procesiya Osvyachenih Dariv v SShA Latinska katolicka cerkva v s Chizhong prov Yunan Pivd Kitaj Benedikt XVI v papamobili Zakordonni viziti papi Ivana Pavla IIDiv takozhVikicitati mistyat vislovlyuvannya na temu Rimo katolicka cerkvaVikishovishe maye multimedijni dani za temoyu Rimo katolicka cerkvaKatolicka cerkva v Ukrayini Rimsko katolicka cerkva v Ukrayini Levantinci Latinski liturgijni obryadi Zagalnorimskij kalendar Katolickij liturgijnij kalendar Velika shizma Shidne hristiyanstvoVinoskiLarissa L Lopez 26 bereznya 2020 zenit org Arhiv originalu za 11 kvitnya 2020 Procitovano 11 kvitnya 2020 PDF loc gov Arhiv originalu PDF za 18 serpnya 2020 Procitovano 1 kvitnya 2019 www vatican va Arhiv originalu za 23 lyutogo 2008 Procitovano 1 kvitnya 2019 w2 vatican va Arhiv originalu za 30 listopada 2012 Procitovano 1 kvitnya 2019 www vatican va Arhiv originalu za 1 kvitnya 2019 Procitovano 1 kvitnya 2019 www vatican va Arhiv originalu za 4 kvitnya 2019 Procitovano 1 kvitnya 2019 Mendelson Michael 24 bereznya 2000 The Stanford Encyclopedia of Philosophy Arhiv originalu za 2 grudnya 2013 Procitovano 21 grudnya 2012 Diarmaid MacCulloch 2010 Penguin Books s 319 ISBN 978 0 14 102189 8 Arhiv originalu za 12 grudnya 2020 Procitovano 3 sichnya 2021 Grant Edward and Emeritus Edward Grant The foundations of modern science in the Middle Ages their religious institutional and intellectual contexts Cambridge University Press 1996 23 28 Evans Gillian Rosemary Fifty key medieval thinkers Routledge 2002 93 93 147 149 164 169 Gracia Jorge JE and Timothy B Noone eds A companion to philosophy in the middle ages John Wiley amp Sons 2008 353 369 494 503 696 712 Ccel org Arhiv originalu za 25 lyutogo 2021 Procitovano 2 lyutogo 2012 Summa Theologica 30 listopada 2020 u Wayback Machine Second Part of the Second Part Question 118 Article 1 Retrieved 26 October 2018 Si vero aliquis multum iuvetur ex re alterius quam accepit ille vero qui vendidit non damnificatur carendo re illa non debet eam supervendere Quia utilitas quae alteri accrescit non est ex vendente sed ex conditione ementis nullus autem debet vendere alteri quod non est suum Aquinas Summa Theologica 2ª 2ae q 77 pr 3 lyutogo 2021 u Wayback Machine Deinde considerandum est de peccatis quae sunt circa voluntarias commutationes Et primo de fraudulentia quae committitur in emptionibus et venditionibus Arhiv originalu za 13 lyutogo 2021 Procitovano 3 sichnya 2021 Arhiv originalu za 18 lipnya 2011 Procitovano 27 grudnya 2010 Reformed Church in America Commission on Theology 2002 U Cook James I red The Church speaks papers of the Commission on Theology Reformed Church in America 1959 1984 Historical series of the Reformed Church in America T 40 Grand Rapids MI Eerdmans ISBN 978 0 80280980 3 Arhiv originalu za 4 serpnya 2020 Procitovano 3 sichnya 2021 Dale T Irvin Scott Sunquist History of the World Christian Movement 2001 4 serpnya 2020 u Wayback Machine Volume 1 p 340 Arhiv originalu za 5 serpnya 2020 Procitovano 3 sichnya 2021 Plested Filioque in John Anthony McGuckin The Encyclopedia of Eastern Orthodox Christianity Wiley John amp Sons 2011 ISBN 978 1 4051 8539 4 vol 1 p 251 For a different view see e g Excursus on the Words pistin ἑteran 21 lipnya 2015 u Wayback Machine Pontifical Council for Promoting Christian Unity The Greek and the Latin Traditions regarding the Procession of the Holy Spirit 3 veresnya 2004 u Wayback Machine and same document on another site 16 chervnya 2012 u Wayback Machine Rwmaiko Leitoyrgiko Roman Missal Synodikh Epitroph gia th 8eia Latreia 2005 I p 347 Gregory the Great Dialogues 4 39 PL 77 396 cf Matthew12 31 Arhiv originalu za 30 serpnya 2007 Procitovano 3 sichnya 2021 John Flader Question Time 150 Questions and Answers on the Catholic Faith Taylor Trade Publications 2010 4 serpnya 2020 u Wayback Machine ISBN 978 1 58979594 5 pp 79 81 Vatican va Arhiv originalu za 4 veresnya 2012 Procitovano 24 sichnya 2017 www newadvent org Arhiv originalu za 23 grudnya 2017 Procitovano 1 sichnya 2018 Catholic News Agency angl Arhiv originalu za 9 listopada 2020 Procitovano 6 travnya 2020 www vatican va Arhiv originalu za 11 lyutogo 2021 Procitovano 6 travnya 2020 Mary in the Christian tradition by Kathleen Coyle 1996 ISBN 0 85244 380 3 page 38 Encyclopedia of the Middle Ages Volume 2 by Andre Vauchez Richard Barrie Dobson 2001 ISBN 1 57958 282 6 page 348 Burke Raymond L et al 2008 Mariology A Guide for Priests Deacons Seminarians and Consecrated Persons ISBN 978 1 57918 355 4 pp 642 644 The Catholic Reformation by Michael A Mullett 1999 ISBN 0 415 18914 4 p 5 Encyclopedia of theology a concise Sacramentum mundi by Karl Rahner 2004 ISBN 0 86012 006 6 pp 896 898 Odne abo dekilka z poperednih rechen vklyuchaye tekst z publikaciyi yaka teper perebuvaye v suspilnomu nadbanni 1911 Immaculate Conception The U Hugh Chisholm red Encyclopaedia Britannica 11th ed T V 14 Cambridge University Press s 334 335 angl Arhiv originalu za 6 veresnya 2016 Procitovano 3 sichnya 2021 EWTN Arhiv originalu za 5 serpnya 2011 Procitovano 3 sichnya 2021 ewtn com Arhiv originalu za 14 bereznya 2013 Procitovano 3 sichnya 2021 Original Sin From East to West 21 sichnya 2021 u Wayback Machine Apostolic Constitution item 44 at the Vatican web site 4 veresnya 2013 u Wayback Machine Fundamentals of Catholic Dogma Ludwig Ott Book III Pt 3 Ch 2 6 ISBN 0 89555 009 1 Vatican va Arhiv originalu za 4 veresnya 2013 Procitovano 3 listopada 2013 Introduction to Mary by Mark Miravalle 1993 Queenship Pub Co ISBN 978 1 882972 06 7 pp 75 78 Paul Haffner in Mariology A Guide for Priests Deacons seminarians and Consecrated Persons 2008 ISBN 9781579183554 edited by M Miravalle pp 328 350 Bishop Kallistos Ware of Diokleia in Festal Menaion London Faber and Faber 1969 p 64 The Catholicism Answer Book The 300 Most Frequently Asked Questions by John Trigilio Kenneth Brighenti 2007 ISBN 1 4022 0806 5 p 64 Shoemaker 2006 p 201 George Ferguson 1996 Signs amp symbols in Christian art ISBN 0195014324 p 92 McKay Gretchen K 1999 Journal of Early Christian Studies 7 139 161 doi 10 1353 earl 1999 0019 S2CID 170245894 Arhiv originalu za 5 bereznya 2016 Procitovano 3 sichnya 2021 The Tome of the Great Council of Moscow 1666 1667 A D Ch 2 43 45 tr Lev Puhalo Canadian Orthodox Missionary Journal Vatican Priest numbers show steady moderate increase Catholic News Service 2 bereznya 2009 Arhiv originalu za 26 chervnya 2013 Procitovano 9 bereznya 2008 Froehle pp 4 5 Bazar Emily 16 kvitnya 2008 USA Today Arhiv originalu za 4 travnya 2011 Procitovano 3 travnya 2008 Number of Catholics on the Rise Zenit News Agency 27 kvitnya 2010 Arhiv originalu za 26 chervnya 2013 Procitovano 2 travnya 2010 Detalnishe pro kilkist katolikiv i katolickih svyashenikiv ta yihnij rozpodil za kontinentami mozhna znajti na Holy See Press Office 27 kvitnya 2010 Arhiv originalu za 12 grudnya 2019 Procitovano 1 bereznya 2020 ital David Willey 15 lipnya 2010 BBC News Arhiv originalu za 14 kvitnya 2019 Procitovano 28 zhovtnya 2010 Holy See Press Office 22 bereznya 2014 Arhiv originalu za 10 veresnya 2014 Procitovano 30 bereznya 2014 Dzherela Enciklopediya Makmillan The Macmillan Encyclopedia London Makmillan London Limited 1981 1983 1984 1985 angl Ce nezavershena stattya pro katolictvo Vi mozhete dopomogti proyektu vipravivshi abo dopisavshi yiyi Pomilka cituvannya Tegi lt ref gt isnuyut dlya grupi pid nazvoyu N ale ne znajdeno vidpovidnogo tegu lt references group N gt