Красно́в Петро́ Микола́йович (* 10 (22) вересня 1869, Санкт-Петербург — †16 січня 1947, Москва) — російський генерал від кавалерії, отаман Всевеликого Війська Донського, військовий та політичний діяч, письменник та публіцист. Під час Другої світової війни обіймав посаду начальника Головного управління козачих військ Імперського міністерства східних окупованих територій.
Петро́ Микола́йович Красно́в | |
---|---|
рос. Пётр Краснов | |
![]() | |
Народження | 10 (22) вересня 1869[1][2] Санкт-Петербург, Російська імперія[3] |
Смерть | 16 січня 1947[4][2] (77 років) Лефортовська тюрма, d, Москва, СРСР[3] повішення |
Поховання | Донський монастир |
Країна | ![]() |
Приналежність | Російська імперія |
Рід військ | Кіннота |
Освіта | Павловське військове училище |
Роки служби | 1888—1919 |
Звання | Генерал від кавалерії, отаман |
Командування | Донська Республіка, d, d, d і d |
Війни / битви | Перша світова війна, Громадянська війна в Росії, Друга світова війна |
По відставці | письменник, громадський діяч, страчений в Москві в 1947 р. |
Діти | d |
Автограф | ![]() |
Нагороди | |
|
Біографія
До революції
Культурно-національний рух серед освічених верств донського козацтва зародився лише на початку ХХ століття. Саме в цей час з'явилися на Дону перші письменники та культурні діячі, які пропагували національну окремішність донців від росіян, оголошували про те, що донське козацтво не лише окремий стан російської держави, але й окрема нація, що своєю ментальністю, культурою та навіть мовою сильно відрізняється від російського народу. До самої епохи революційних потрясінь 1917 року ці донські самостійники мало були відомі у Москві та Петербурзі, але на Дону були досить знані серед козачої інтелігенції. Найбільш вшанованим із письменників був Петро Краснов, козачий полковник, а в роки Першої Світової війни генерал, майбутній перший керівник (отаман) незалежної донської держави 1918 року — Всевеликого Війська Донського. Писав Краснов як літературні твори, так і наукові розвідки. Одна з його відомих поезій мала назву «Тихий Дон». Належать Петру Краснову і історичні нариси з життя українців Донщини — «Малоросіяни на Дону» і «Іногородні на Дону». Як і майже усім першим за часом національним письменникам будь-якого народу, Петру Краснову були притаманні риси національного романтизму, коли свій народ повсякчасно вихвалювався, змальовувався виключно позитивно на тлі підступних і брехливих ворогів.
Керівник Донської республіки
18 травня 1918 року в Новочеркаську було проголошено створення незалежної держави донських козаків — Донської Республіки (згодом Всевеликого Війська Донського). Керівником нової держави з титулом отамана обрано відомого козацького воєнного та громадського діяча Петра Краснова. Краснов відразу ж направив своїх емісарів до Києва, до гетьмана Скоропадського, з метою створення тісного воєнного та державного союзу Дону з Україною. Для гетьманського уряду, в умовах постійної важкої боротьби з більшовиками, такий союз також був вкрай потрібним. Тож українці з донцями погодилися разом протистояти більшовицькій навалі. Але донське козацтво дуже хворобливо віднеслося до розподілу колишньої козацької землі між Доном та Україною. В умовах постійної більшовицької агітації це могло трактуватися як слабкість донського уряду, його залежність від інших держав та неспроможність відстоювати власні національні інтереси. Тому донська делегація прохала український уряд розпочати нові переговори та дійти компромісу в питанні приналежності Таганрозької та Донецької округи. І уряд Скоропадського, як і в питанні приналежності Ростову, пішов на зустріч вимогам своїх південно-східних сусідів.
7 серпня 1918 року було підписано оборонний і торговельний союз Дону з Українською Державою. Згідно з цим Договором обидві держави зрікалися територіальних претензій одна до одної, та встановлювали державний кордон між собою по адміністративній межі, яка існувала за часів Російської імперії станом на 1917 рік. Таганрозька і Донецька округи поверталися Дону, але до України відходив невеликий клаптик у районі Маріуполя, та з території Таганріжщини створювався окремий промисловий район, керівництво яким здійснювала спільна українсько-донська комісія, що дислокувалася в українськім Харкові. Також уряд Дону обіцяв ліквідувати у своїй державі станову нерівність, та надати українцям Донщини такі самі права, які мали за царської влади одні донські козаки. Важливим політичним здобутком для української влади був і зафіксований у Договорі намір донського керівництва сприяти створенню єдиної федеративної держави України, Криму, Дону та Кубані зі столицею у Києві.
Вельми розраховував гетьман Скоропадський і на військову силу донських козаків. Розуміючи, яку велику загрозу несуть для незалежної України російські більшовики, гетьман намагався об'єднати у боротьбі з більшовизмом усі наявні сили — українську та німецьку армії, козачі загони Дону, добровольчі з'єднання «білої» Росії. На Україну втікали від жахів більшовизму російські офіцери царської армії, колишні дворяни. Гетьман намагався створити з них збройні загони для протидії більшовикам, але це деморалізоване російське військо здебільшого воювати не хотіло, та знаходячись на українській землі, зневажало український народ, виступало проти української державності, намагалося посварити українців із німцями. Тоді й виникає у гетьмана думка, вислати ті російські білогвардійські загони на Дін, сподіваючись, що донські козаки швидше знайдуть спільну мову з своїми єдинокровними братами росіянами. Про це згодом гетьман Скоропадський згадував у своїх мемуарах: «Розпочалося формування Особливого корпусу, метою якого було подальше розгортання, аби коли наступить влучний момент, наступати на Совдепію. План був укласти угоду з Красновим з одного боку, й оскільки німці висловлювали намір з Заходу також перейти в наступ, спільними зусиллями усіх трьох армій стиснути більшовиків».
Але цим великим планам не вдалося бути втіленими у життя. Листопадова революція 1918 року в Німеччині та антигетьманське повстання у Києві поклали край режиму Скоропадського. Відновленій владі УНР на чолі з Директорією відразу довелося утримувати наступ, що розпочала на Україну червона Москва. Українська армія була відкинута від Дону, і донське питання з практичної площини перейшло до площини виключно теоретичної.
Краснов і Україна
Від самого початку утворення Донської Республіки, її керівники прикладали багато зусиль, аби встановити гарні, добросусідські зв'язки з незалежною Україною.
Вже 11 травня 1918 року, за 7 днів до проголошення незалежності Дону, до Києва прибув генерал Олександр Черячукін, якого отаман Петро Краснов відправив як представника всього донського козацтва, з пропозицією встановити тісні політичні та економічні зв'язки з Україною. Після проголошення незалежності Доном, Олександр Черячукін набув повноваження державного посла Донської Республіки в Україні. Незабаром до Києва прибув міністр торгівлі і промисловості Дону Володимир Лебедєв, аби разом із Черячукіним взяти участь у підготуванні до підписання великого міждержавного Договору між Доном та Україною. Українську делегацію на цих переговорах очолював міністр закордонних справ Дмитро Дорошенко.
Переговори між державами не були легкими. Від самого початку обидві країни мали територіальні претензії одна до одної. Україна прагнула приєднати до себе Таганрізький округ і західні волості колишньої Області війська Донського понад річкою Калитвою, що були заселені українцями. Ці землі вже були окуповані українськими військами після спільного наступу з німцями проти більшовиків, і український уряд, як вчинок доброї волі, відразу передав донцям місто Ростів, також відбитий у більшовиків у травні 1918 року. Та не задовольняючись цим подарунком, Краснов вимагав від України повернення Таганрогу та всіх українських земель Донщини. Мало того — донці мали сміливість претендувати й на суто українські землі: Старобільський повіт Харківської губернії та місто Луганськ Катеринославської губернії. На жаль, український уряд не виявив повною мірою на цих переговорах державної мудрості та далекозорості, поступаючись заради встановлення добрих стосунків з сусідами інтересами свого народу.
Переговори продовжувалися два місяці. Нарешті, зважаючи на більшовицьку загрозу, обидві сторони пішли на поступки. 7 серпня 1918 року уряди Української Держави і Дону підписали договір, за яким визнали незалежність обох країн і зрікалися територіальних претензій. Міждержавний кордон було встановлено по старій адміністративній межі між Областю війська Донського з одного боку, та Воронізькою, Харківською і Катеринославською губерніями з іншого. Таким чином Україна віддавала Дону Таганріг і Міллерове, а донський уряд визнавав права України на етнічні українські землі Східної Слобожанщини, в Воронізькій губернії Росії. В районі Маріуполя до України була приєднана невелика територія для забезпечення цілісності управління містом та портом. Крім того Донська Республіка визнавала економічні інтереси Української Держави в Таганріжщині, зобов'язуючись підготувати до підписання господарську угоду щодо спільного використання Україною та Доном промислових потужностей цих земель. Договір також передбачав зрівняння в політичних правах українців та донських козаків, що проживали в Донській республіці, та встановлював оборонний і торговельний союз між двома державами.
Політичний союз та економічна співпраця України і Дону зміцнювали їхні позиції в спільній боротьбі проти російських більшовиків. Разом із тим залишалися невирішеними важливі проблеми глобального масштабу. Донський уряд нібито згоджувався на утворення в майбутньому спільної федерації України, Дону, Кубані та Криму під головним керівництвом України, але разом із тим мріяв і про створення на противагу Україні іншого державного союзу усіх козачих земель під верховенством Дону. До цього так званого «Доно-Кавказького союзу» мала увійти велика територія від середньої Волги до Кавказу і від Чорного моря до Каспійського. У випадку утворення, територія цієї держави була б не меншою від території України, і в такий засіб донські керівники могли б із більшою силою тиснути на Україну. Так, на словах підтримуючи більш тісний союз Дону, України та Кубані, на справді Краснов та його поплічники таємно підбурювали кубанців проти єдності з українцями.
Підписавши дружній Договір із Доном, Українська Держава взяла на себе обов'язки представляти Донську республіку на переговорах із Радянською Росією, що відбувалися у цей час, адже незалежність України була офіційно визнана червоною Москвою внаслідок Берестейського миру, а самостійність Дону, крім України, не визнав поки ніхто. 15 серпня 1918 року голова Української мирної делегації на переговорах Сергій Шелухін передав російській делегації ноту з повідомленням, що Україна визнала Донську республіку суверенною державою і уклала з нею договір щодо кордонів, та вимагала від Росії також негайного визначення прикордонної межи з Доном у районі Вигоньського озера та Новохопьорська.
24 серпня російська мирна делегація заявила протест проти визнання Україною Донської республіки. Але Україна продовжувала працювати з донським урядом у галузі створення спільного економічного району на Таганріжщині. 26 серпня Рада міністрів Української Держави заслухала заяву міністра закордонних справ про необхідність розробити разом із представниками Донського уряду текст додаткової угоди з торгово-фінансових питань до вже ратифікованої угоди з цим урядом від 7 серпня 1918 року. А 2 вересня Рада міністрів схвалила кандидатуру посла Української Держави до Донської республіки, яким став Михайло Сливинський. Довідавшись про це, Радянська Росія вчинила Україні черговий демарш. 10 вересня на міждержавних переговорах дійшло до палких суперечок — Росія протестувала як проти визнання Україною Дона, так і проти намагань України прилучити до себе Крим. У відповідь на це 14 вересня українська рада міністрів уповноважила міністра торгівлі і промисловості разом із міністром шляхів сполучень підписати додатковий договір з урядом Дону відносно спільного регулювання питань, що стосувались Донецького басейну. 18 вересня був нарешті підписаний так званий «Таганрізький договір» — Донське керівництво змушено було визнати економічні права України на Таганрізький край. Згідно з цим договором у складі Донської держави створювався Таганрізький промисловий район. Керівництво ним здійснювала спільна українсько-донська комісія, що дислокувалася у Харкові.
Саме в ці часи відбувалися в Донській державі важливі політичні зміни. 15 вересня Донська республіка була перейменована на Всевелике Військо Донське. Отаман Краснов перебирав до себе все більше диктаторських повноважень, в умовах неоголошеної війни з більшовиками намагаючись перетворити Донщину на кшталт українського Гетьманату в мініатюрі. Усі права українського народу в новій державі зберігалися, і навіть збільшувалися. Петро Краснов постійно нагадував про свої особисті гарні стосунки з гетьманом Скоропадським. Знов був підтверджений намір Дону створити в найближчім часі єдину державу з Україною та Кубанню.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2ZFdzdmRHaDFiV0l2TkM4ME5TOVRhR3QxY205ZllXNWtYMHR2TG1wd1p5OHpNREJ3ZUMxVGFHdDFjbTlmWVc1a1gwdHZMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
Така приязнь із боку Краснова до України осінню 1918 року пояснялася дуже скрутним становищем донського війська у протистоянні з більшовиками. Поки в Україні знаходилися німецька армія, більшовики обмежувалися лише збройними провокаціями проти обох новоутворених держав. Та антикозача більшовицька агітація на Дону мала свої наслідки — російські та українські селяни ставали «п'ятою колоною» в тилу Донської держави, і ця ситуація дуже непокоїла Краснова. Він постійно вимагав від гетьмана Скоропадського допомоги як зброєю так і людськими ресурсами, і допомогу цю отримував — на Дон з України йшла і зброя, і добровольці, в першу чергу з колишніх офіцерів царської армії, яких таким чином позбувалася Україна як небезпечного проросійського чинника. Та з початком революції у Німеччині трапилася на Дону катастрофа. 21 листопада в Київ прибуває повноважний посланник Всевеликого Війська Донського генерал Черемухін, який благає гетьмана Скоропадського надати Дону термінову збройну допомогу, але гетьман і сам неупинно губить владу в Україні. Краснов змушений був кинути свій уряд, та тікати під захист генерала Денікіна, навіки позбувшись ідеї відродити незалежний Дон. Але керманичі російського білогвардійського руху, які мріяли відродити «єдину неділиму Росію», ставилися до Краснова як до сепаратиста та німецького ставленика. Колишній «отаман незалежного Дону» стає в них лише редактором невеличкої армійської газетки, а згодом перебирається у Німеччину, до своїх колишніх союзників. З приходом до влади Гітлера він служить нацистам, у роки Світової війни агітує донців воювати проти СРСР, з крахом Гітлера тікає до британців, в їхню зону окупації, але виданий ними радянській владі. У наші часи він один із героїв сучасних донських незалежників.
Страта
29 травня 1945, в числі 125 кавказьких офіцерів був доставлений у Юденбург і в порушення зобов'язань Великої Британії переданий британцями органам НКВС, які етапували його в Москву. Відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 19 квітня 1943 року Військова колегія Верховного Суду СРСР у січні 1947 року засудила обвинувачених Краснова П. М., Шкуро А. Г., Султан-Гирея Клича, Краснова С. Н., Доманова Т. М. і фон Панвіца до страти через повішення. 16 січня 1947 року вирок було приведено у виконання.
Посилання
- Краснов Пётр Николаевич [ 10 грудня 2008 у Wayback Machine.] (рос.)
- (рос.)
- Слово в защиту генерала Краснова [ 18 вересня 2008 у Wayback Machine.] (рос.)
- Сайт, посвящённый П. Н. Краснову [ 24 вересня 2009 у Wayback Machine.] (рос.)
Примітки
- Bibliothèque nationale de France BNF: платформа відкритих даних — 2011.
- Литераторы Санкт-Петербурга. ХХ век / под ред. О. В. Богданова
- Deutsche Nationalbibliothek Record #123577284 // Gemeinsame Normdatei — 2012—2016.
- Русская литература XX века. Прозаики, поэты, драматурги / под ред. Н. Н. Скатов — 2005. — С. 303–307. —
- . Архів оригіналу за 5 грудня 2014. Процитовано 28 листопада 2014.
Джерела та література
- А. О. Буравченков, В. О. Крупина. Краснов Петро Миколайович [ 18 серпня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2009. — Т. 5 : Кон — Кю. — С. 296. — .
- А. О. Буравченков. Краснов Петро Миколайович [ 18 серпня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія сучасної України / ред. кол.: І. М. Дзюба [та ін.] ; НАН України, НТШ. — К. : Інститут енциклопедичних досліджень НАН України, 2001–2023. — .
Література
- Ігор Роздобудько. Донщина та далі на Схід. [ 12 липня 2015 у Wayback Machine.]
- Краснов П. М. Всевеликое Войско Донское [ 23 вересня 2015 у Wayback Machine.]
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
U Vikipediyi ye statti pro inshih lyudej iz prizvishem Krasnov Krasno v Petro Mikola jovich 10 22 veresnya 1869 Sankt Peterburg 16 sichnya 1947 Moskva rosijskij general vid kavaleriyi otaman Vsevelikogo Vijska Donskogo vijskovij ta politichnij diyach pismennik ta publicist Pid chas Drugoyi svitovoyi vijni obijmav posadu nachalnika Golovnogo upravlinnya kozachih vijsk Imperskogo ministerstva shidnih okupovanih teritorij Petro Mikola jovich Krasno vros Pyotr KrasnovNarodzhennya 10 22 veresnya 1869 1 2 Sankt Peterburg Rosijska imperiya 3 Smert 16 sichnya 1947 1947 01 16 4 2 77 rokiv Lefortovska tyurma d Moskva SRSR 3 povishennyaPohovannya Donskij monastirKrayina Rosijska imperiyaPrinalezhnist Rosijska imperiyaRid vijsk KinnotaOsvita Pavlovske vijskove uchilisheRoki sluzhbi 1888 1919Zvannya General vid kavaleriyi otamanKomanduvannya Donska Respublika d d d i dVijni bitvi Persha svitova vijna Gromadyanska vijna v Rosiyi Druga svitova vijnaPo vidstavci pismennik gromadskij diyach strachenij v Moskvi v 1947 r Diti dAvtografNagorodi Krasnov Petro Mikolajovich u Vikishovishi Rosijskij kolaboracionizm Druga svitova vijna Osnovni ponyattya Kolaboracionizm u Drugij svitovij vijni Ideologiya Antikomunizm Porazhenstvo Istoriya Gromadyanska vijna v Rosiyi Bila emigraciya Kolektivizaciya v SRSR Chervonij teror Stalinski represiyi Druga svitova vijna Operaciya Barbarossa Smolenska deklaraciya Prazkij manifest Komitet vizvolennya narodiv Rosiyi Kvitnevij viter Prazke povstannya Simvolika antiradyanskih rosijskih nacionalnih formuvan Drugoyi svitovoyi vijni Repatriaciya Vidacha kozakiv u Liyenci Operaciya Kilgol Personaliyi A Vlasov V Malishkin K Voskobojnik B Kaminskij P Krasnov A Shkuro S Bunyachenko G Zvyeryev M Shapovalov V Malcev B Shtejfon A Turkul T Domanov F Truhin S Klich Geraj V Gil S Pavlov V Bayerskij Zbrojni formuvannya ROA 29 ta grenaderska diviziya SS RONA 1 sha rosijska Kozachij Stan Rosijska dopomizhna policiya 15 j kozachij kavalerijskij korpus SS 30 ta grenaderska diviziya SS 2 ga rosijska 30 ta grenaderska diviziya SS 1 sha biloruska Diviziya Russland Rosijskij korpus Givi Bojovij soyuz rosijskih nacionalistiv 1 sha rosijska nacionalna brigada SS Druzhina Rosijska nacionalna narodna armiya Rosijskij Dobrovolchij Polk Varyag Kolaboracijni utvorennya Lokotska respublika Respublika Zuyeva Organizaciyi Vserosijska fashistska organizaciya Rosijska Trudova Narodna Partiya Rosijska fashistska partiya Rosijska zagalno vijskova spilka Narodna socialistichna partiya Rosiyi Narodno trudovij soyuz rosijskih solidaristiv Komitet vizvolennya narodiv Rosiyi Cej shablon pereglyanutiredaguvati Portal Druga svitova vijnaBiografiyaDo revolyuciyi Kulturno nacionalnij ruh sered osvichenih verstv donskogo kozactva zarodivsya lishe na pochatku HH stolittya Same v cej chas z yavilisya na Donu pershi pismenniki ta kulturni diyachi yaki propaguvali nacionalnu okremishnist donciv vid rosiyan ogoloshuvali pro te sho donske kozactvo ne lishe okremij stan rosijskoyi derzhavi ale j okrema naciya sho svoyeyu mentalnistyu kulturoyu ta navit movoyu silno vidriznyayetsya vid rosijskogo narodu Do samoyi epohi revolyucijnih potryasin 1917 roku ci donski samostijniki malo buli vidomi u Moskvi ta Peterburzi ale na Donu buli dosit znani sered kozachoyi inteligenciyi Najbilsh vshanovanim iz pismennikiv buv Petro Krasnov kozachij polkovnik a v roki Pershoyi Svitovoyi vijni general majbutnij pershij kerivnik otaman nezalezhnoyi donskoyi derzhavi 1918 roku Vsevelikogo Vijska Donskogo Pisav Krasnov yak literaturni tvori tak i naukovi rozvidki Odna z jogo vidomih poezij mala nazvu Tihij Don Nalezhat Petru Krasnovu i istorichni narisi z zhittya ukrayinciv Donshini Malorosiyani na Donu i Inogorodni na Donu Yak i majzhe usim pershim za chasom nacionalnim pismennikam bud yakogo narodu Petru Krasnovu buli pritamanni risi nacionalnogo romantizmu koli svij narod povsyakchasno vihvalyuvavsya zmalovuvavsya viklyuchno pozitivno na tli pidstupnih i brehlivih vorogiv Kerivnik Donskoyi respubliki 18 travnya 1918 roku v Novocherkasku bulo progolosheno stvorennya nezalezhnoyi derzhavi donskih kozakiv Donskoyi Respubliki zgodom Vsevelikogo Vijska Donskogo Kerivnikom novoyi derzhavi z titulom otamana obrano vidomogo kozackogo voyennogo ta gromadskogo diyacha Petra Krasnova Krasnov vidrazu zh napraviv svoyih emisariv do Kiyeva do getmana Skoropadskogo z metoyu stvorennya tisnogo voyennogo ta derzhavnogo soyuzu Donu z Ukrayinoyu Dlya getmanskogo uryadu v umovah postijnoyi vazhkoyi borotbi z bilshovikami takij soyuz takozh buv vkraj potribnim Tozh ukrayinci z doncyami pogodilisya razom protistoyati bilshovickij navali Ale donske kozactvo duzhe hvoroblivo vidneslosya do rozpodilu kolishnoyi kozackoyi zemli mizh Donom ta Ukrayinoyu V umovah postijnoyi bilshovickoyi agitaciyi ce moglo traktuvatisya yak slabkist donskogo uryadu jogo zalezhnist vid inshih derzhav ta nespromozhnist vidstoyuvati vlasni nacionalni interesi Tomu donska delegaciya prohala ukrayinskij uryad rozpochati novi peregovori ta dijti kompromisu v pitanni prinalezhnosti Taganrozkoyi ta Doneckoyi okrugi I uryad Skoropadskogo yak i v pitanni prinalezhnosti Rostovu pishov na zustrich vimogam svoyih pivdenno shidnih susidiv 7 serpnya 1918 roku bulo pidpisano oboronnij i torgovelnij soyuz Donu z Ukrayinskoyu Derzhavoyu Zgidno z cim Dogovorom obidvi derzhavi zrikalisya teritorialnih pretenzij odna do odnoyi ta vstanovlyuvali derzhavnij kordon mizh soboyu po administrativnij mezhi yaka isnuvala za chasiv Rosijskoyi imperiyi stanom na 1917 rik Taganrozka i Donecka okrugi povertalisya Donu ale do Ukrayini vidhodiv nevelikij klaptik u rajoni Mariupolya ta z teritoriyi Taganrizhshini stvoryuvavsya okremij promislovij rajon kerivnictvo yakim zdijsnyuvala spilna ukrayinsko donska komisiya sho dislokuvalasya v ukrayinskim Harkovi Takozh uryad Donu obicyav likviduvati u svoyij derzhavi stanovu nerivnist ta nadati ukrayincyam Donshini taki sami prava yaki mali za carskoyi vladi odni donski kozaki Vazhlivim politichnim zdobutkom dlya ukrayinskoyi vladi buv i zafiksovanij u Dogovori namir donskogo kerivnictva spriyati stvorennyu yedinoyi federativnoyi derzhavi Ukrayini Krimu Donu ta Kubani zi stoliceyu u Kiyevi Velmi rozrahovuvav getman Skoropadskij i na vijskovu silu donskih kozakiv Rozumiyuchi yaku veliku zagrozu nesut dlya nezalezhnoyi Ukrayini rosijski bilshoviki getman namagavsya ob yednati u borotbi z bilshovizmom usi nayavni sili ukrayinsku ta nimecku armiyi kozachi zagoni Donu dobrovolchi z yednannya biloyi Rosiyi Na Ukrayinu vtikali vid zhahiv bilshovizmu rosijski oficeri carskoyi armiyi kolishni dvoryani Getman namagavsya stvoriti z nih zbrojni zagoni dlya protidiyi bilshovikam ale ce demoralizovane rosijske vijsko zdebilshogo voyuvati ne hotilo ta znahodyachis na ukrayinskij zemli znevazhalo ukrayinskij narod vistupalo proti ukrayinskoyi derzhavnosti namagalosya posvariti ukrayinciv iz nimcyami Todi j vinikaye u getmana dumka vislati ti rosijski bilogvardijski zagoni na Din spodivayuchis sho donski kozaki shvidshe znajdut spilnu movu z svoyimi yedinokrovnimi bratami rosiyanami Pro ce zgodom getman Skoropadskij zgaduvav u svoyih memuarah Rozpochalosya formuvannya Osoblivogo korpusu metoyu yakogo bulo podalshe rozgortannya abi koli nastupit vluchnij moment nastupati na Sovdepiyu Plan buv uklasti ugodu z Krasnovim z odnogo boku j oskilki nimci vislovlyuvali namir z Zahodu takozh perejti v nastup spilnimi zusillyami usih troh armij stisnuti bilshovikiv Ale cim velikim planam ne vdalosya buti vtilenimi u zhittya Listopadova revolyuciya 1918 roku v Nimechchini ta antigetmanske povstannya u Kiyevi poklali kraj rezhimu Skoropadskogo Vidnovlenij vladi UNR na choli z Direktoriyeyu vidrazu dovelosya utrimuvati nastup sho rozpochala na Ukrayinu chervona Moskva Ukrayinska armiya bula vidkinuta vid Donu i donske pitannya z praktichnoyi ploshini perejshlo do ploshini viklyuchno teoretichnoyi Krasnov i Ukrayina Vid samogo pochatku utvorennya Donskoyi Respubliki yiyi kerivniki prikladali bagato zusil abi vstanoviti garni dobrosusidski zv yazki z nezalezhnoyu Ukrayinoyu Vzhe 11 travnya 1918 roku za 7 dniv do progoloshennya nezalezhnosti Donu do Kiyeva pribuv general Oleksandr Cheryachukin yakogo otaman Petro Krasnov vidpraviv yak predstavnika vsogo donskogo kozactva z propoziciyeyu vstanoviti tisni politichni ta ekonomichni zv yazki z Ukrayinoyu Pislya progoloshennya nezalezhnosti Donom Oleksandr Cheryachukin nabuv povnovazhennya derzhavnogo posla Donskoyi Respubliki v Ukrayini Nezabarom do Kiyeva pribuv ministr torgivli i promislovosti Donu Volodimir Lebedyev abi razom iz Cheryachukinim vzyati uchast u pidgotuvanni do pidpisannya velikogo mizhderzhavnogo Dogovoru mizh Donom ta Ukrayinoyu Ukrayinsku delegaciyu na cih peregovorah ocholyuvav ministr zakordonnih sprav Dmitro Doroshenko Peregovori mizh derzhavami ne buli legkimi Vid samogo pochatku obidvi krayini mali teritorialni pretenziyi odna do odnoyi Ukrayina pragnula priyednati do sebe Taganrizkij okrug i zahidni volosti kolishnoyi Oblasti vijska Donskogo ponad richkoyu Kalitvoyu sho buli zaseleni ukrayincyami Ci zemli vzhe buli okupovani ukrayinskimi vijskami pislya spilnogo nastupu z nimcyami proti bilshovikiv i ukrayinskij uryad yak vchinok dobroyi voli vidrazu peredav doncyam misto Rostiv takozh vidbitij u bilshovikiv u travni 1918 roku Ta ne zadovolnyayuchis cim podarunkom Krasnov vimagav vid Ukrayini povernennya Taganrogu ta vsih ukrayinskih zemel Donshini Malo togo donci mali smilivist pretenduvati j na suto ukrayinski zemli Starobilskij povit Harkivskoyi guberniyi ta misto Lugansk Katerinoslavskoyi guberniyi Na zhal ukrayinskij uryad ne viyaviv povnoyu miroyu na cih peregovorah derzhavnoyi mudrosti ta dalekozorosti postupayuchis zaradi vstanovlennya dobrih stosunkiv z susidami interesami svogo narodu Peregovori prodovzhuvalisya dva misyaci Nareshti zvazhayuchi na bilshovicku zagrozu obidvi storoni pishli na postupki 7 serpnya 1918 roku uryadi Ukrayinskoyi Derzhavi i Donu pidpisali dogovir za yakim viznali nezalezhnist oboh krayin i zrikalisya teritorialnih pretenzij Mizhderzhavnij kordon bulo vstanovleno po starij administrativnij mezhi mizh Oblastyu vijska Donskogo z odnogo boku ta Voronizkoyu Harkivskoyu i Katerinoslavskoyu guberniyami z inshogo Takim chinom Ukrayina viddavala Donu Taganrig i Millerove a donskij uryad viznavav prava Ukrayini na etnichni ukrayinski zemli Shidnoyi Slobozhanshini v Voronizkij guberniyi Rosiyi V rajoni Mariupolya do Ukrayini bula priyednana nevelika teritoriya dlya zabezpechennya cilisnosti upravlinnya mistom ta portom Krim togo Donska Respublika viznavala ekonomichni interesi Ukrayinskoyi Derzhavi v Taganrizhshini zobov yazuyuchis pidgotuvati do pidpisannya gospodarsku ugodu shodo spilnogo vikoristannya Ukrayinoyu ta Donom promislovih potuzhnostej cih zemel Dogovir takozh peredbachav zrivnyannya v politichnih pravah ukrayinciv ta donskih kozakiv sho prozhivali v Donskij respublici ta vstanovlyuvav oboronnij i torgovelnij soyuz mizh dvoma derzhavami Politichnij soyuz ta ekonomichna spivpracya Ukrayini i Donu zmicnyuvali yihni poziciyi v spilnij borotbi proti rosijskih bilshovikiv Razom iz tim zalishalisya nevirishenimi vazhlivi problemi globalnogo masshtabu Donskij uryad nibito zgodzhuvavsya na utvorennya v majbutnomu spilnoyi federaciyi Ukrayini Donu Kubani ta Krimu pid golovnim kerivnictvom Ukrayini ale razom iz tim mriyav i pro stvorennya na protivagu Ukrayini inshogo derzhavnogo soyuzu usih kozachih zemel pid verhovenstvom Donu Do cogo tak zvanogo Dono Kavkazkogo soyuzu mala uvijti velika teritoriya vid serednoyi Volgi do Kavkazu i vid Chornogo morya do Kaspijskogo U vipadku utvorennya teritoriya ciyeyi derzhavi bula b ne menshoyu vid teritoriyi Ukrayini i v takij zasib donski kerivniki mogli b iz bilshoyu siloyu tisnuti na Ukrayinu Tak na slovah pidtrimuyuchi bilsh tisnij soyuz Donu Ukrayini ta Kubani na spravdi Krasnov ta jogo poplichniki tayemno pidburyuvali kubanciv proti yednosti z ukrayincyami Pidpisavshi druzhnij Dogovir iz Donom Ukrayinska Derzhava vzyala na sebe obov yazki predstavlyati Donsku respubliku na peregovorah iz Radyanskoyu Rosiyeyu sho vidbuvalisya u cej chas adzhe nezalezhnist Ukrayini bula oficijno viznana chervonoyu Moskvoyu vnaslidok Berestejskogo miru a samostijnist Donu krim Ukrayini ne viznav poki nihto 15 serpnya 1918 roku golova Ukrayinskoyi mirnoyi delegaciyi na peregovorah Sergij Sheluhin peredav rosijskij delegaciyi notu z povidomlennyam sho Ukrayina viznala Donsku respubliku suverennoyu derzhavoyu i uklala z neyu dogovir shodo kordoniv ta vimagala vid Rosiyi takozh negajnogo viznachennya prikordonnoyi mezhi z Donom u rajoni Vigonskogo ozera ta Novohoporska 24 serpnya rosijska mirna delegaciya zayavila protest proti viznannya Ukrayinoyu Donskoyi respubliki Ale Ukrayina prodovzhuvala pracyuvati z donskim uryadom u galuzi stvorennya spilnogo ekonomichnogo rajonu na Taganrizhshini 26 serpnya Rada ministriv Ukrayinskoyi Derzhavi zasluhala zayavu ministra zakordonnih sprav pro neobhidnist rozrobiti razom iz predstavnikami Donskogo uryadu tekst dodatkovoyi ugodi z torgovo finansovih pitan do vzhe ratifikovanoyi ugodi z cim uryadom vid 7 serpnya 1918 roku A 2 veresnya Rada ministriv shvalila kandidaturu posla Ukrayinskoyi Derzhavi do Donskoyi respubliki yakim stav Mihajlo Slivinskij Dovidavshis pro ce Radyanska Rosiya vchinila Ukrayini chergovij demarsh 10 veresnya na mizhderzhavnih peregovorah dijshlo do palkih superechok Rosiya protestuvala yak proti viznannya Ukrayinoyu Dona tak i proti namagan Ukrayini priluchiti do sebe Krim U vidpovid na ce 14 veresnya ukrayinska rada ministriv upovnovazhila ministra torgivli i promislovosti razom iz ministrom shlyahiv spoluchen pidpisati dodatkovij dogovir z uryadom Donu vidnosno spilnogo regulyuvannya pitan sho stosuvalis Doneckogo basejnu 18 veresnya buv nareshti pidpisanij tak zvanij Taganrizkij dogovir Donske kerivnictvo zmusheno bulo viznati ekonomichni prava Ukrayini na Taganrizkij kraj Zgidno z cim dogovorom u skladi Donskoyi derzhavi stvoryuvavsya Taganrizkij promislovij rajon Kerivnictvo nim zdijsnyuvala spilna ukrayinsko donska komisiya sho dislokuvalasya u Harkovi Same v ci chasi vidbuvalisya v Donskij derzhavi vazhlivi politichni zmini 15 veresnya Donska respublika bula perejmenovana na Vsevelike Vijsko Donske Otaman Krasnov perebirav do sebe vse bilshe diktatorskih povnovazhen v umovah neogoloshenoyi vijni z bilshovikami namagayuchis peretvoriti Donshinu na kshtalt ukrayinskogo Getmanatu v miniatyuri Usi prava ukrayinskogo narodu v novij derzhavi zberigalisya i navit zbilshuvalisya Petro Krasnov postijno nagaduvav pro svoyi osobisti garni stosunki z getmanom Skoropadskim Znov buv pidtverdzhenij namir Donu stvoriti v najblizhchim chasi yedinu derzhavu z Ukrayinoyu ta Kubannyu Na sudi u Moskvi Pershij ryad zliva napravo Petro Krasnov Andrij Shkuro Sultan Girej Klich Taka priyazn iz boku Krasnova do Ukrayini osinnyu 1918 roku poyasnyalasya duzhe skrutnim stanovishem donskogo vijska u protistoyanni z bilshovikami Poki v Ukrayini znahodilisya nimecka armiya bilshoviki obmezhuvalisya lishe zbrojnimi provokaciyami proti oboh novoutvorenih derzhav Ta antikozacha bilshovicka agitaciya na Donu mala svoyi naslidki rosijski ta ukrayinski selyani stavali p yatoyu kolonoyu v tilu Donskoyi derzhavi i cya situaciya duzhe nepokoyila Krasnova Vin postijno vimagav vid getmana Skoropadskogo dopomogi yak zbroyeyu tak i lyudskimi resursami i dopomogu cyu otrimuvav na Don z Ukrayini jshla i zbroya i dobrovolci v pershu chergu z kolishnih oficeriv carskoyi armiyi yakih takim chinom pozbuvalasya Ukrayina yak nebezpechnogo prorosijskogo chinnika Ta z pochatkom revolyuciyi u Nimechchini trapilasya na Donu katastrofa 21 listopada v Kiyiv pribuvaye povnovazhnij poslannik Vsevelikogo Vijska Donskogo general Cheremuhin yakij blagaye getmana Skoropadskogo nadati Donu terminovu zbrojnu dopomogu ale getman i sam neupinno gubit vladu v Ukrayini Krasnov zmushenij buv kinuti svij uryad ta tikati pid zahist generala Denikina naviki pozbuvshis ideyi vidroditi nezalezhnij Don Ale kermanichi rosijskogo bilogvardijskogo ruhu yaki mriyali vidroditi yedinu nedilimu Rosiyu stavilisya do Krasnova yak do separatista ta nimeckogo stavlenika Kolishnij otaman nezalezhnogo Donu staye v nih lishe redaktorom nevelichkoyi armijskoyi gazetki a zgodom perebirayetsya u Nimechchinu do svoyih kolishnih soyuznikiv Z prihodom do vladi Gitlera vin sluzhit nacistam u roki Svitovoyi vijni agituye donciv voyuvati proti SRSR z krahom Gitlera tikaye do britanciv v yihnyu zonu okupaciyi ale vidanij nimi radyanskij vladi U nashi chasi vin odin iz geroyiv suchasnih donskih nezalezhnikiv Strata29 travnya 1945 v chisli 125 kavkazkih oficeriv buv dostavlenij u Yudenburg i v porushennya zobov yazan Velikoyi Britaniyi peredanij britancyami organam NKVS yaki etapuvali jogo v Moskvu Vidpovidno do Ukazu Prezidiyi Verhovnoyi Radi SRSR vid 19 kvitnya 1943 roku Vijskova kolegiya Verhovnogo Sudu SRSR u sichni 1947 roku zasudila obvinuvachenih Krasnova P M Shkuro A G Sultan Gireya Klicha Krasnova S N Domanova T M i fon Panvica do strati cherez povishennya 16 sichnya 1947 roku virok bulo privedeno u vikonannya PosilannyaKrasnov Pyotr Nikolaevich 10 grudnya 2008 u Wayback Machine ros ros Slovo v zashitu generala Krasnova 18 veresnya 2008 u Wayback Machine ros Sajt posvyashyonnyj P N Krasnovu 24 veresnya 2009 u Wayback Machine ros PrimitkiBibliotheque nationale de France BNF platforma vidkritih danih 2011 d Track Q19938912d Track Q54837d Track Q193563 Literatory Sankt Peterburga HH vek pod red O V Bogdanova d Track Q124670547d Track Q108611244 Deutsche Nationalbibliothek Record 123577284 Gemeinsame Normdatei 2012 2016 d Track Q27302d Track Q36578 Russkaya literatura XX veka Prozaiki poety dramaturgi pod red N N Skatov 2005 S 303 307 ISBN 5 94848 262 6 d Track Q124467367d Track Q124518167d Track Q4421639 Arhiv originalu za 5 grudnya 2014 Procitovano 28 listopada 2014 Dzherela ta literaturaA O Buravchenkov V O Krupina Krasnov Petro Mikolajovich 18 serpnya 2016 u Wayback Machine Enciklopediya istoriyi Ukrayini u 10 t redkol V A Smolij golova ta in Institut istoriyi Ukrayini NAN Ukrayini K Naukova dumka 2009 T 5 Kon Kyu S 296 ISBN 978 966 00 0855 4 A O Buravchenkov Krasnov Petro Mikolajovich 18 serpnya 2016 u Wayback Machine Enciklopediya suchasnoyi Ukrayini red kol I M Dzyuba ta in NAN Ukrayini NTSh K Institut enciklopedichnih doslidzhen NAN Ukrayini 2001 2023 ISBN 966 02 2074 X Literatura Igor Rozdobudko Donshina ta dali na Shid 12 lipnya 2015 u Wayback Machine Krasnov P M Vsevelikoe Vojsko Donskoe 23 veresnya 2015 u Wayback Machine