Євге́н (галицьке; у діаспорі Евген) Омеля́нович Петруше́вич (3 червня 1863, Буськ, Королівство Галичини та Володимирії, Австрійська імперія, нині Львівська область, Україна — 29 серпня 1940, Гермсдорд, Берлін, Третій Рейх) — український громадсько-політичний діяч, правник, доктор цивільного і церковного права (1891), Президент Української Національної Ради і Уповноважений Диктатор (верховний військово-політичний зверхник під час війни) Західноукраїнської Народної Республіки (ЗУНР) (9 червня 1919 — 15 березня 1923), голова Української Національної Ради ЗУНР (1918—1919).
Життєпис
Навчання, початки діяльності
Народився в сім'ї греко-католицького священика, громадсько-політичного діяча, віце-маршалка Камінко-Струмилівського повіту о. Омеляна Петрушевича. Батько був знавцем української історії й літератури, людиною широкого духовного кругозору, глибокої національної свідомости. Відповідно виховав своїх трьох синів. Стрийком Евгена був історик, греко-католицький священник о. Антоній Петрушевич.
Спочатку закінчив народну школу міста Буська. Після закінчення Академічної гімназії в 1880 році вступив до Генеральної греко-католицької духовної семінарії у Львові та одночасно став студентом богословського факультету університету. Після двох років навчання залишив семінарію та записався в 1882 році на студії правничого факультету (факультету права й адміністрації) Львівського університету імені Франца І, які закінчив у 1887 році. З 1883 до 1884 року відбув однорічну військову службу в 10-му піхотному полку австрійської армії в Перемишлі. У студентські роки став одним із лідерів молодіжного руху, очолював «Академічне братство». Після здобуття ступеня доктора права проходив практику в директора Товариства взаємних забезпечень «Дністер» Степана Федака. 1896 року у Львові як крайовий адвокат відкрив адвокатську канцелярію на вулиці Міцкевича, 6 (інформацію про це опублікували, зокрема, в часописі «Kurjer Lwowski» 7 і 13 липня 1896).
Сокальський період
Навесні 1897 року переніс адвокатську канцелярію до Сокаля.
На Сокальшині виявив себе талановитим організатором громадсько-політичного та культурно-освітнього життя у трохи віддаленому від галицької столиці повіті: був головою повітової «Просвіти», закладав мережу її осередків у регіоні, заснував повітову касу ощадності, бурсу для дітей «Шкільна поміч», очолював боротьбу проти москвофільства, яке ще мало тут досить сильні позиції. За сприяння Є. Петрушевича було збудовано у Сокалі. Як адвокат здобув прихильність широкого загалу професійним захистом від сваволі влади.
Із утворенням Української Національно-Демократичної Партії (1899) став її активним діячем. Тож невипадково на перших (після ухвалення в Австро-Угорщині демократичного закону) виборах до австрійської Державної Ради (парламенту) (1907 року) його обрали послом від великої виборчої округи Сокаль — Радехів — Броди — Зборів (не раз виступав на Зборівщині). Серед 30 українських депутатів став одним із лідерів (поряд з доктором Костем Левицьким), згодом — головою Української парламентської репрезентації, виступи якого на сесіях відзначалися цілеспрямованістю та глибокою аргументацією. Критикував політику австрійського уряду в національному питанні, постійно звертав увагу парламенту на нехтування властями інтересів бідноти, наполегливо вимагав впровадження реформ (насамперед виборчої — до Галицького крайового сейму, в якому українці мали лише 12 послів; саме цій проблемі він присвятив першу промову в 1908 р.).
Сколівський період, діяльність у парламенті Австро-Угорщини
У грудні 1905 переніс адвокатську канцелярію до міста Сколе, де в 1910 став заступником бургомістра.
Обраний у 1907 в 1911 роках послом (депутатом австрійського парламенту від двомандатного 65 округу (сільські громади судових повітів Сокаль, Радехів, Зборів, Залізці, Броди, Мости Великі, Лопатин, а також села Розношинці, Красносільці, Луб'янки Нижні та Луб'янки Вижні (судовий повіт Збараж), Кути та Юсковиці (судовий повіт Олесько), Гнилиці Малі, Гнилиці Великі, Нове Село, Терпилівка, Сухівці, Шельпаки, Кошляки, Токи та Пальчинці (судовий повіт Нове Село).
1910 р. його від Стрийської виборчої округи було обрано послом до Галицького крайового сейму (замість Евгена Олесницького, який склав мандат; від IV курії округу Стрий — Сколе, входив до складу «Українсько-руського соймового клубу»). На першій осінній сесії 1910 року виступив з доповіддю від радикального крила українських депутатів під час гострої дискусії з приводу обговорення нового закону про вибори до сейму. Впродовж майже двох років як провідний діяч «Українського сеймового клубу» очолював боротьбу за новий виборчий закон, який, врешті-решт, було ухвалено. На виборах 1913 року до Галицького сейму увійшли 34 українські посли. На цьому керівництво українського клубу не зупинилося. Зайнявши провідні позиції в комісії для опрацювання нового виборчого закону, Е. Петрушевич (обраний від IV курії округу Стрий — Сколе, входив до складу «Українського соймового клубу», був заступником голови) і К. Левицький домоглися збільшення квоти українців у сеймі до 62 мандатів, що було схвалено послами сейму. Крім того, після довголітньої боротьби, нарешті, у лютому 1914 р. ухвалено постанову про заснування у Львові українського університету.
Брав активну участь в діяльності австрійського парламенту. У розпал Першої світової війни (1916) замінив Костя Левицького і Юліана Романчука на чолі українського політичного проводу як голова Української парламентської репрезентації, створеної 7 листопада 1916 після оприлюднення цісарського маніфесту про розширення автономії Галичини, фактичну передачу її полякам. З цього приводу між українськими парламентаріями, з одного боку, та польськими, з другого, розгорнулася справжня війна. Є. Петрушевич провів низку зустрічей з впливовими діячами Австро-Угорщини, оприлюднив кілька аргументованих заяв у виступах і пресі, обстоюючи історичну справедливість щодо Галичини — української етнічної території та її народу, що мав таке ж право на національну державність, як і решта народів імперії.
Використовуючи такі потужні аргументи, як участь українців, зокрема Легіону Українських Січових Стрільців, у війні на боці Австро-Угорщини, антиросійське спрямування політики Загальної Української Ради, українські посли парламенту на чолі з Є. Петрушевичем і К. Левицьким домоглися деякого послаблення утисків урядових чиновників і польської адміністрації на українське населення Галичини. Українців стали більше залучати на керівні посади в місцеві та регіональні установи, що більше, Іван Горбачевський став міністром здоров'я (1917—1918), а Йосип Ганінчак — генеральним прокурором Австрії. Вдалося змістити цісарського намісника Галичини генерала Діллера з його відверто пропольською орієнтацією, якого замінив більш поміркований і прихильний до українців генерал Карл фон Гуйн. Парламентську діяльність Є. Петрушевича високо оцінював К. Левицький: «Євген Петрушевич виявляв велику енергію у важнійших хвилинах наших визвольних змагань, — писав він у спогадах 1937 р. — Поміж послами належав до діячів гострійшого тону».
Перед проголошенням ЗУНР
Під час міжнародних переговорів у Бересті в лютому 1918 р. очолив галицьку делегацію, яка, хоча й була усунута від безпосередньої участі в дискусіях, сприяла внесенню в таємний додаток до укладеної угоди між Центральними державами, УНР та більшовицькою Росією зобов'язання Австрії надати Галичині автономію до 20 липня 1918 р. Проте польські представники таки зірвали у віденському парламенті ратифікацію Берестейських угод, які певною мірою захищали Галичину від зазіхань Варшави й, по суті, були кроком до відновлення у краї української державності. У відповідь Є. Петрушевич спільно з парламентаріями Чехії та Словаччини опрацював і вніс на розгляд цісаря Карла план перебудови Австро-Угорської імперії. За його концепцією, імперію необхідно було перетворити у федерацію вільних народів з перспективою утворення національних держав у союзі з Австрією. 16 жовтня 1918 р. цісар Карл І оприлюднив маніфест, згідно з яким Австрія проголошувалася союзною державою, її народи здобували право на державність.
Усвідомлюючи, що монархія Габсбургів стоїть на межі розвалу, 10 жовтня галицько-український політичний провід на чолі з Є. Петрушевичем ухвалив рішення скликати 18 жовтня у Львові Українську конституанту, щоби визначити долю краю. Представницьке зібрання українських послів Райхсрату, Галицького та Буковинського сеймів, єпископату, представників політичних партій, організацій і товариств (близько 500 осіб) 19 жовтня проголосило утворення на етнічних українських землях незалежної держави й обрало УНРаду на чолі з президентом Є. Петрушевичем для реалізації історичних постанов. 21 жовтня на зборах відпоручників з усього краю в Народному домі він оголосив у присутності митрополита Андрея Шептицького опрацьований ним статут УНРади та виклав план легального й мирного переходу влади в руки українців. З цим виїхав до Відня.
Президент та уповноважений Диктатор ЗУНР
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2ZFdzdmRHaDFiV0l2Tnk4M01pOWFWVTVTWHlVeU5sOWpiMTh4TG1wd1p5OHpNREJ3ZUMxYVZVNVNYeVV5Tmw5amIxOHhMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
Мирним шляхом перебрати владу у Галичині не вдалося. Через реальну загрозу приєднання Галичини до Польщі провід УНРади під керівництвом К. Левицького та Військовий комітет на чолі з Дмитром Вітовським здійснили 1 листопада 1918 переможне повстання у Львові й на теренах Галичини та Буковини («Листопадовий чин»). 1 листопада проголошено утворення Української Держави колишніх австро-угорських земель (з 13 листопада 1918 р. ЗУНР), а 9 листопада сформовано її перший уряд (з 13 листопада — Державний Секретаріат). У краї розгорнуто національно-державне будівництво. Розв'язана поляками війна і запеклі бої у Львові не дали змоги Євгену Петрушевичу повернутися до краю. Він прибув до Станиславова, куди після втрати Львова перебрався провід ЗУНР, і 3 січня 1919 р. провів першу сесію УНРади, на якій було ухвалено закон про Злуку з УНР. Після урочистого проголошення та схвалення Акта злуки у Києві 22 січня увійшов до складу Директорії.
Як президент УНРади здебільшого виконував репрезентативні функції й, згідно з Тимчасовим Основним Законом, не мав реальних прав для реалізації власних поглядів на внутрішню й зовнішню політику держави. Його надмірний парламентаризм і конституціоналізм часом були піддавані критиці як такі, що вони не відповідали ситуації в країні, охопленій війною. Але своєю політичною культурою, парламентським досвідом і тактом умів впливати на перебіг подій. УНРада під його проводом діяла як справжній парламент, де панувала атмосфера демократизму й свободи слова. Вона опрацювала низку необхідних законів, які реґламентували громадсько-політичне й економічне життя, заклали правову базу держави й відповідали прагненням та інтересам народу, завдяки чому вдалося уникнути гострих соціальних конфліктів. На відміну від Наддніпрянщини й більшовицької Росії, в ЗУНР не було місця проявам анархізму, отаманщини й інших деструктивних явищ, смертельно небезпечних для молодих держав.
Улітку 1919 р. польське військо за сприяння Франції захопило майже всю Галичину (румунське ще восени захопило Буковину). Під загрозою надзвичайної небезпеки, витвореної польським наступом, за одними даними, 31 травня 1919 року в приміщенні Бучацького монастиря ЧСВВ відбулося засідання послів Української національної Ради ЗУНР, які «скасували парламент та передали всю повноту влади диктаторові ЗУНР Євгенові Петрушевичу». За іншими, 2 червня 1919 у приміщенні Бучацького монастиря ЧСВВ відбулась державна нарада ЗУНР за участи майже всіх чільників держави, зокрема президента ЗУНР, державних секретарів, генералів Михайла Омеляновича-Павленка і Олександра Грекова, полковника Віктора Курмановича та інших старшин УГА. Переглядали «фатальну ситуацію на фронті», вирішили використати всі можливості для оборони Галичини, в крайньому випадку — перевести УГА за Збруч. Історик о. Іриней Назарко стверджував, що Диктатором Петрушевич став у травні у Бучачі.
У Заліщиках УНРада 9 червня надала йому спеціальні права уповноваженого Диктатора (верховного військово-політичного зверхника на час війни), які означали сумісництво обов'язків президента й голови уряду. Відтак функції Державного секретаріату передано уповноваженим, зокрема, Сидору Голубовичу — функції уповноваженого з внутрішніх справ, Віктору Курмановичу — військових, Степану Витвицькому — закордонних тощо. Це рішення загалом було схвалене галицьким суспільством, але керівництво УНР розцінило його як недемократичне, вбачаючи у ньому сепаратистські тенденції. Петрушевича усунули з Директорії, а щоби втримати надійний вплив на регіон, при уряді УНР утворено міністерство Галичини на чолі з галицьким соціалістом Семеном Вітиком, через що його відносини з Симоном Петлюрою, які й до того не були ідеальні, загострилися.
Цікаво, що деяких східно-українських визначних військовиків (зокрема Оскілка і Болбочана) звинуватили в намаганні призначити Петрушевича і головою Директорії УНР.
Ситуацію намагався використати радянський уряд України. Його голова Християн Раковський пропонував військовий союз у боротьбі з Польщею лише за однієї умови — порвати стосунки з Директорією. Але Петрушевич прийняв пропозицію Симона Петлюри приєднати Галицьку армію до армії УНР для спільної боротьби з більшовиками за визволення України. Урядові структури ЗУНР і УГА перейшли Збруч і розмістилися в районі м. Кам'янець-Подільський. У серпні об'єднані українські (УГА і Дієва армія УНР) армії розгорнули бойові дії на Правобережжі й на короткий час (30 — 31 серпня) визволили Київ. Невдовзі вони билися на двох фронтах — проти більшовицького і денікінського військ. Проте впродовж війни керівництво УНР вело закулісні інтриги проти Петрушевича. Великим непорозумінням сталося й залишення Києва. Не маючи повної довіри до Євгена Петрушевича, Головний отаман Петлюра вимушено почав сепаратні переговори з поляками. Коли знесилена жахливою епідемією тифу Галицька армія змушена була заради порятунку укласти перемир'я з денікінцями. За даними Володимира Сергійчука, Евген Петрушевич виїхав до окупованої денікінцями Одеси. Симон Петлюра вимушено віддав полякам Кам'янець-Подільський (вранці 17 листопада увійшли в місто), керівництво ЗУНР через Румунію виїхало до Відня, Головний отаман залишився в Україні.
Близький до Диктатора ЗОУНР М. Лозинський стверджував, що він (незважаючи на позицію частини галицьких діячів) …рішився держатися далі дотеперішнього курсу, себто вважати Директорію і орієнтуватися на Антанту. На вибір шляхів виходу з ситуації вплинули позиція митрополита А. Шептицького (виступав категорично проти будь-якого союзу з більшовиками), міцна гіпноза за Антантою самого Е. Петрушевича.
Початки еміграції
Опинившись в еміграції, продовжував боротьбу за відновлення незалежності ЗУНР на міжнародній арені. Реорганізований у серпні 1920 уряд в екзилі, до якого увійшли досвідчені державні діячі Кость Левицький, Володимир Сінгалевич, Степан Витвицький, Ярослав Селезінка, Осип Назарук та інші, намагався не допустити юридичних рішень Ліги Націй щодо передачі Галичини Польщі. Голова уряду надсилав українські місії на міжнародні переговори в Ригу та Женеву. У лютому 1921 Ліга Націй офіційно визнала окремішність Галичини й визначила Польщу тимчасовим окупантом за умови, що сувереном краю є Антанта, рекомендувала Раді амбасадорів країн Антанти розглянути українське питання. Аби чітко окреслити прагнення галицьких українців, уряд Є. Петрушевича опрацював і представив союзним державам проект конституції Української Галицької Республіки, що була орієнтована на західні демократії й надавала широкі права й свободи усім національностям краю. Водночас за ініціативи уряду в Галичині здійснено широкомасштабні акції бойкоту виборів до польського сейму та призову до війська. Нарешті, вдалося домогтися включення галицького питання для розгляду на міжнародній конференції в Генуї у квітні 1922 р. Петрушевич особисто очолив галицьку делегацію, увівши до неї К. Левицького, Стефана Рудницького і Осипа Назарука. Але дискусію з проблем Галичини було зірвано. Саме в Генуї відбулися перші контакти Петрушевича з представниками Радянської України, зокрема з Х. Раковським, якому імпонувала конфронтація уряду ЗУНР із С. Петлюрою. Улітку 1922 р. переговори з Є. Петрушевичем у Відні вів радянський дипломат Юрій Коцюбинський. Ці заходи більшовиків були скеровані на розкол української еміграції, здебільшого антирадянської.
Варшава, підтримувана Францією, розгорнула не менш активну дипломатичну діяльність за збереження влади над Галичиною. У вересні 1922 р. польське керівництво здійснило низку акцій, які мали справити позитивне враження на світову громадськість, зокрема проголошено закон про воєводську автономію Галичини, заснування українського університету у Львові, поширено заяву уряду з пропозицією Є. Петрушевичу розпочати переговорний процес. Результатом цих заходів стало рішення Ради амбасадорів Антанти в Парижі від 15 березня 1923 р., за яким Галичина без жодних застережень відійшли до Польщі. Проголошені Варшавою закони залишилися на папері.
Змушений був у травні 1923 р. розпустити уряд ЗУНР в екзилі, ліквідувати дипломатичні представництва та місії за кордоном. Галицькі державні й політичні діячі повернулися на Батьківщину, включилися у леґальну діяльність відповідно до програм своїх партій і рухів.
Берлінський період
Петрушевич переїхав до Берліна, де продовжив дипломатично-пропагандистські акції на захист поневоленого народу, поширював ноти протесту проти діяльності польських окупаційних властей, надсилав заяви до Ліги Націй, видавав газету «Український прапор», надавав морально-політичну підтримку інтернованим у Чехословаччині частинам Галицької армії.
У берлінський період, залишившись без моральної підтримки соратників, відчуваючи матеріальні труднощі (допомогу надавали український вікарій Петро Вергун, гетьман Павло Скоропадський, професор Іван Мірчук) Є. Петрушевич підпав під вплив ілюзій щодо зміни національної політики радянської влади в Україні в період «українізації». Відвідував прийоми в радянському посольстві, зустрічався з послом М. Крєстінським. Однією з перших засудила радянофільство галицького діяча Українська Військова Організація. У відповідь «Український прапор» виступив з критичними статтями щодо діяльності УВО. Що більше — у 1925 р. група прихильників Є. Петрушевича на чолі з Осипом Думіним спробувала розколоти організацію Євгена Коновальця й утворила так звану Західноукраїнську Народно-Революційну Організацію, яка невдовзі розпалася.
Цим радо скористався радянський пропагандивний апарат. 4 вересня 1925 року в Харкові Політбюро ЦК КП(б)У прийняло постанову про Є. Петрушевича; було визнано доцільним тимчасово підтримати Петрушевича з тим, щоб він письмово звернувся до РНК УСРР з викладом своєї позиції щодо ставлення до радянської влади, а також до нової економічної платформи трудовиків під назвою «Українське національне об'єднання».
Радянофільські настрої Є. Петрушевича, як і багатьох його співвітчизників, розвіялися на зламі 1930-х рр., коли в Україні розгорнулися масові репресії й терор органів ГПУ—НКВД. Подальші роки емігрантського життя виявилися надзвичайно важкі внаслідок матеріальних нестач. Долав труднощі завдяки підтримці гетьмана П. Скоропадського та Апостольського вікарія УГКЦ в Німеччині о. П. Вергуна. Але й у похилому віці Є. Петрушевич співпрацював з Українським Національним Об'єднанням (УНО), іншими емігрантськими організаціями. Коли у вересні 1939 р. Німеччина напала на Польщу, надіслав уряду Гітлера протестаційний меморіал.
Смерть і після смерті
Влітку 1938 газета «Діло» повідомила, що Е. Петрушевич страждає від сечокам'яної хвороби.
Помер 29 серпня 1940 у віці 77 років у берлінському районі [ru].
Був похований на берлінському цвинтарі біля римо-католицької катедри святої Ядвіги представниками УНО, які згодом встановили на могилі пам'ятник. За даними Миколи Литвина, Кіма Науменка, влітку 1959 р. Об'єднання українських правників-емігрантів (Торонто) упорядкувало могилу, встановило 1,5-метровий пам'ятник, заплатило за ділянку до 2020 р. До 2002 року могилу доглядало посольство України в Німеччині.
Перепохований 1 листопада 2002 року на Личаківському цвинтарі у Львові; перепохованням опікувався Юрій Ференцевич.
Сім'я
Дружина — Леокадія Пуніцька, донька сокальського старости, кузина Євгена, похресниця його батька Омеляна. Для того, щоб одружитись, молодята отримали дозвіл церкви.
1892 року у них народився син Антін, священник, який помер 1941 р. внаслідок тортур у німецькій в'язниці. Його дві дочки отримали австрійське громадянство.
Вшанування пам'яті
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkV3TDBOdmFXNWZiMlpmVld0eVlXbHVaVjlRWlhSeWRYTm9aWFo1WTJoZmNpNXFjR2N2TVRrd2NIZ3RRMjlwYmw5dlpsOVZhM0poYVc1bFgxQmxkSEoxYzJobGRubGphRjl5TG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
- Вулиця Петрушевича у містах Броди, Івано-Франківськ, Тернопіль, Стрий, Чортків та Іллінці.
- 28 червня 1991 року на батьківщині Євгена Петрушевича, у м. Буську відкрито, першу в Україні, меморіальну таблицю Президенту ЗУНР, встановлену на будівлі колишнього універмагу.
- 5 серпня 1997 року Буській гімназії було присвоєно ім'я Євгена Петрушевича.
- На честь Петрушевича названо площу у Львові.
- 1 листопада 2008 року на батьківщині Євгена Петрушевича, у м. Буську відкрито перший монумент Президенту ЗУНР.
- У 2008 році Національний банк України пам'ятну випустив монету на честь Євгена Петрушевича.
- Пам'ятна таблиця, присвячена перебуванню Президента ЗУНР Є. Петрушевича та уряду ЗУНР, встановлена на будівлі Чортківської міської ради (ратуші; значний внесок у її встановлення зробив краєзнавець Юхим Макотерський).
- У 2014 році за сприяння буського краєзнавця Степана Давидовського на віднайдено родинний склеп родини Петрушевичів, у якому спочиває прах батьків Евгена Петрушевича о. Омеляна та Савини, а також малолітньої сестри Леонтії. На 31 жовтня 2018 року запланували освячення родинного гробівця Петрушевичів.
Примітки
- Литвин М., Науменко К. Історія ЗУНР… — С. 351.
- Степанович К. Л. Личаківський некрополь — 2006. — С. 419. —
- Бучач і Бучаччина. Історично-мемуарний збірник / ред. колегія Михайло Островерха та інші. — Ню Йорк — Лондон — Париж — Сидней — Торонто : НТШ, Український архів, 1972. — Т. XXVII. — С. 927. (укр.)
- Тимченко Р. Євген Петрушевич… — С. 143.
- Kurjer Lwowski. — 1896. — № 187 (7 lip.). — S. 6. (пол.)
- Kurjer Lwowski. — 1896. — Dodatek do № 194 (13 lip.). — S. 3. (пол.)
- Литвин М. Петрушевич Євген Омелянович… — С. 59.
- Franz Adlgasser. Kurzbiografie Petruszewycz (Petruševyč), Evhen Dr. iur. на сайті Parlament Österreich Republik. Parlamentarier 1848—1918.(нім.)
- Чорновол І. 199 депутатів Галицького сейму… — С. 113.
- Чорновол І. 199 депутатів Галицького сейму… — С. 114—115.
- Стоцький Я. Бучацький монастир Отців Василіян: на службі Богові й Україні. До 300-ліття заснування. — Жовква : Місіонер, 2011. — 24 с. вкл. — С. 102. — .
- Шанковський Л. Бучаччина в роки визвольної війни 1918—1920 // Бучач і Бучаччина. Історично-мемуарний збірник / ред. колегія Михайло Островерха та інші. — Ню Йорк — Лондон — Париж — Сидней — Торонто : НТШ, Український архів, 1972. — Т. XXVII. — С. 78.
- о. Назарко І. Лицар у чернечій рясі // Бучач і Бучаччина. Історично-мемуарний збірник / ред. колегія Михайло Островерха та інші. — Ню Йорк — Лондон — Париж — Сидней — Торонто : НТШ, Український архів, 1972. — Т. XXVII. — С. 110.
- Тимченко Р. Євген Петрушевич… — С. 149.
- Сергійчук В. Симон Петлюра… — С. 234.
- Литвин М., Науменко К. Історія ЗУНР… — С. 267.
- Литвин М., Науменко К. Історія ЗУНР… — С. 205—206.
- Україна: хроніка подій ХХ століття. 1925
- Діло. — 1938. — Ч. 143 (2 липня). — С. 8.
- повітового
- Тимченко Р. (рецензія). Павлишин О. Євген Петрушевич (1863—1940)… — С. 217.
- https://www.geni.com/people/Antin-Petrushevych/5562564261340065656
- Іванців М. На честь Є. Петрушевича: відкрито першу меморіальну дошку в Буську // Воля народу. — 2 липня 1991. — С. 1.
- Отець Омелян Петрушевич — галицький священик і просвітник // Буська центральна районна бібліотека імені Івана Котляревського. — 2018. — 23 жовт.
Джерела та література
- Головченко В. І. Петрушевич Євген Омелянович // Українська дипломатична енциклопедія: У 2-х т. /Редкол.: Л. В. Губерський (голова) та ін. — К. : Знання України, 2004. — Т. 2. — 812 с. — .
- Диктатор // Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1955—1995. — . — Т. 2. — С. 510—511.
- Жадько В. Український некрополь. — К., 2005. — С. 262.
- Литвин М. Петрушевич Євген Омелянович // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2008. — Т. 3 : П — Я. — С. 59. — .
- Литвин М., Науменко К. Історія ЗУНР. — Львів : Інститут українознавства НАНУ; видавнича фірма «Олір», 1995. — 368 с., іл. — .
- Мельник І. Євген Петрушевич — президент і диктатор // Zbruč. — 2013. — 2 червня.
- Мельник І. Євген Петрушевич — Президент і Диктатор.
- Сергійчук В. Симон Петлюра. — К. : Україна, 2004. — 448 с.; іл. — .
- Отець Сохоцький І. Будівничі новітньої української державності в Галичині: Історичні постаті Галичини XIX—XX ст. Нью-Йорк — Париж — Сидней — Торонто, 1961. (укр.)
- Павлишин О. Й. Петрушевич Євген Омелянович // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2011. — Т. 8 : Па — Прик. — С. 198. — .
- Павлишин О. Євген Петрушевич (1863—1940). Ілюстрований біографічний нарис / Інститут історичних досліджень Львівського національного університету імені Івана Франка; Програма дослідження модерної історії та суспільства України імені Петра Яцика. — Львів : Манускрипт-Львів, 2013. — іл.
- Петрушевич Євген // Українська мала енциклопедія : 16 кн. : у 8 т. / проф. Є. Онацький. — Накладом Адміністратури УАПЦ в Аргентині. — Буенос-Айрес, 1963. — Т. 6, кн. XI : Літери Пере — По. — С. 1358. — 1000 екз.
- Петрушевич Євген // Юридична енциклопедія : [у 6 т.] / ред. кол.: Ю. С. Шемшученко (відп. ред.) [та ін.]. — К. : Українська енциклопедія ім. М. П. Бажана, 2002. — Т. 4 : Н — П. — 720 с. — .
- Петрушевич Євген Омелянович // Україна в міжнародних відносинах. Енциклопедичний словник-довідник. Випуск 6. Біографічна частина: Н–Я / Відп. ред. М. М. Варварцев. — К. : Ін-т історії України НАН України, 2016. — С. 103—105.
- Президент «Швейцарії Сходу». Політичний портрет Євгена Петрушевич // День. — 2008. — № 198 (1 листопада).
- Солдатенко В. Петрушевич Євген Омелянович // Політична енциклопедія / Редкол.: Ю. Левенець (голова), Ю. Шаповал (заст. голови) та ін. — К. : Парламентське видавництво, 2011. — С. 554. — .
- Тимченко Р. Євген Петрушевич — лідер Західноукраїнської Народної Республіки (до 150-річчя з дня народження та 95-річчя з дня утворення ЗУНР) // Український історичний журнал. — К. 2013. — № 5 (512) (вер.—жовт.). — С. 143—156. — ISSN 0130-5247.
- Тимченко Р. Протиріччя С. Петлюри і Є. Петрушевича в умовах реалізації Акту злуки // . — 2014. — С. 152—165.
- Тимченко Р. (рецензія). Павлишин О. Євген Петрушевич (1863—1940): Ілюстрований біографічний нарис // Український історичний журнал. — К. 2014. — № 5 (518) (вер.—жовт.). — С. 217—221. — ISSN 0130-5247.
- Чорновол І. 199 депутатів Галицького Сейму. — Львів : Тріада плюс, 2010. — 228 с.; іл. — С. 113—115, 172. — (Львівська сотня).
- Чучман В. Євген Петрушевич // Буськ: історико-краєзнавчий нарис. — Львів : Свічадо, 1993. — С. 23.
- Євген Петрушевич у Сокалі мав адвокатську контору та був обраний до австрійського парламенту від виборчого округу Сокаль-Радехів-Броди
Рекомендована література
- Павлишин О. Петрушевич Євген Омелянович // Західно-Українська Народна Республіка 1918—1923. Енциклопедія. Т. 3: П — С. Івано-Франківськ: Манускрипт-Львів, 2020. С. 125—127 (українською). ISBN .
Посилання
- Petrouchéviitch E. Les Documents les plus Importants de la Republique Ukrainienne de l'Ouest. — Vienne: H. Engel et Fils, 1918. — 30 s. (фр.)
- ЄВГЕН ПЕТРУШЕВИЧ | Програма «Велич особистості» | 2016 (ВІДЕО)
- Євген Петрушевич — найвищий керівник ЗУНР (укр.)
- Петрушевич Євген // Урядовий портал. (укр.)
- «Галичанин Петрушевич міг стати президентом всієї України» (укр.)
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
U Vikipediyi ye statti pro inshih lyudej iz prizvishem Petrushevich Yevge n galicke u diaspori Evgen Omelya novich Petrushe vich 3 chervnya 1863 Busk Korolivstvo Galichini ta Volodimiriyi Avstrijska imperiya nini Lvivska oblast Ukrayina 29 serpnya 1940 Germsdord Berlin Tretij Rejh ukrayinskij gromadsko politichnij diyach pravnik doktor civilnogo i cerkovnogo prava 1891 Prezident Ukrayinskoyi Nacionalnoyi Radi i Upovnovazhenij Diktator verhovnij vijskovo politichnij zverhnik pid chas vijni Zahidnoukrayinskoyi Narodnoyi Respubliki ZUNR 9 chervnya 1919 15 bereznya 1923 golova Ukrayinskoyi Nacionalnoyi Radi ZUNR 1918 1919 Yevgen Omelyanovich PetrushevichYevgen Omelyanovich PetrushevichGolova Ukrayinskoyi Nacionalnoyi Radi Zahidnoukrayinskoyi Narodnoyi Respubliki1 listopada 1918 22 sichnya 1919Poperednik posada zasnovanaNastupnik posada skasovana Volodimir Vinnichenko yak golova Direktoriyi Ukrayinskoyi Narodnoyi RespublikiPrezident Ukrayinskoyi Nacionalnoyi Radi19 zhovtnya 1918 1 listopada 1918Poperednik posada zasnovanaNastupnik posada skasovanaDiktator ZUNR9 chervnya 1919 15 bereznya 1923Poperednik posada zaprovadzhenaNastupnik posada skasovanaNarodivsya 3 chervnya 1863 1863 06 03 Busk Korolivstvo Galichini ta Volodimiriyi Avstrijska imperiyaPomer 29 serpnya 1940 1940 08 29 77 rokiv Germsdorf bilya Berlina Tretij RejhPohovanij Lichakivskij cvintar 2 Vidomij yak politik advokatKrayina Avstro Ugorshina i ZUNRNacionalnist ukrayinecAlma mater yuridichnij fakultet Lvivskogo nacionalnogo universitetu imeni Ivana FrankaPolitichna partiya Ukrayinska nacionalno demokratichna partiyaBatko Petrushevich Omelyan MihajlovichU shlyubi z Leokadiya PunickaDiti sin Antin ta dvi donkiRidnya Petrushevich Antonij StepanovichProfesiya pravnikReligiya greko katolik Roboti u Vikidzherelah Mediafajli u VikishovishiZhittyepisNavchannya pochatki diyalnosti Narodivsya v sim yi greko katolickogo svyashenika gromadsko politichnogo diyacha vice marshalka Kaminko Strumilivskogo povitu o Omelyana Petrushevicha Batko buv znavcem ukrayinskoyi istoriyi j literaturi lyudinoyu shirokogo duhovnogo krugozoru glibokoyi nacionalnoyi svidomosti Vidpovidno vihovav svoyih troh siniv Strijkom Evgena buv istorik greko katolickij svyashennik o Antonij Petrushevich Spochatku zakinchiv narodnu shkolu mista Buska Pislya zakinchennya Akademichnoyi gimnaziyi v 1880 roci vstupiv do Generalnoyi greko katolickoyi duhovnoyi seminariyi u Lvovi ta odnochasno stav studentom bogoslovskogo fakultetu universitetu Pislya dvoh rokiv navchannya zalishiv seminariyu ta zapisavsya v 1882 roci na studiyi pravnichogo fakultetu fakultetu prava j administraciyi Lvivskogo universitetu imeni Franca I yaki zakinchiv u 1887 roci Z 1883 do 1884 roku vidbuv odnorichnu vijskovu sluzhbu v 10 mu pihotnomu polku avstrijskoyi armiyi v Peremishli U studentski roki stav odnim iz lideriv molodizhnogo ruhu ocholyuvav Akademichne bratstvo Pislya zdobuttya stupenya doktora prava prohodiv praktiku v direktora Tovaristva vzayemnih zabezpechen Dnister Stepana Fedaka 1896 roku u Lvovi yak krajovij advokat vidkriv advokatsku kancelyariyu na vulici Mickevicha 6 informaciyu pro ce opublikuvali zokrema v chasopisi Kurjer Lwowski 7 i 13 lipnya 1896 Sokalskij period Navesni 1897 roku perenis advokatsku kancelyariyu do Sokalya Na Sokalshini viyaviv sebe talanovitim organizatorom gromadsko politichnogo ta kulturno osvitnogo zhittya u trohi viddalenomu vid galickoyi stolici poviti buv golovoyu povitovoyi Prosviti zakladav merezhu yiyi oseredkiv u regioni zasnuvav povitovu kasu oshadnosti bursu dlya ditej Shkilna pomich ocholyuvav borotbu proti moskvofilstva yake she malo tut dosit silni poziciyi Za spriyannya Ye Petrushevicha bulo zbudovano u Sokali Yak advokat zdobuv prihilnist shirokogo zagalu profesijnim zahistom vid svavoli vladi Iz utvorennyam Ukrayinskoyi Nacionalno Demokratichnoyi Partiyi 1899 stav yiyi aktivnim diyachem Tozh nevipadkovo na pershih pislya uhvalennya v Avstro Ugorshini demokratichnogo zakonu viborah do avstrijskoyi Derzhavnoyi Radi parlamentu 1907 roku jogo obrali poslom vid velikoyi viborchoyi okrugi Sokal Radehiv Brodi Zboriv ne raz vistupav na Zborivshini Sered 30 ukrayinskih deputativ stav odnim iz lideriv poryad z doktorom Kostem Levickim zgodom golovoyu Ukrayinskoyi parlamentskoyi reprezentaciyi vistupi yakogo na sesiyah vidznachalisya cilespryamovanistyu ta glibokoyu argumentaciyeyu Kritikuvav politiku avstrijskogo uryadu v nacionalnomu pitanni postijno zvertav uvagu parlamentu na nehtuvannya vlastyami interesiv bidnoti napoleglivo vimagav vprovadzhennya reform nasampered viborchoyi do Galickogo krajovogo sejmu v yakomu ukrayinci mali lishe 12 posliv same cij problemi vin prisvyativ pershu promovu v 1908 r Skolivskij period diyalnist u parlamenti Avstro Ugorshini U grudni 1905 perenis advokatsku kancelyariyu do mista Skole de v 1910 stav zastupnikom burgomistra Obranij u 1907 v 1911 rokah poslom deputatom avstrijskogo parlamentu vid dvomandatnogo 65 okrugu silski gromadi sudovih povitiv Sokal Radehiv Zboriv Zalizci Brodi Mosti Veliki Lopatin a takozh sela Roznoshinci Krasnosilci Lub yanki Nizhni ta Lub yanki Vizhni sudovij povit Zbarazh Kuti ta Yuskovici sudovij povit Olesko Gnilici Mali Gnilici Veliki Nove Selo Terpilivka Suhivci Shelpaki Koshlyaki Toki ta Palchinci sudovij povit Nove Selo 1910 r jogo vid Strijskoyi viborchoyi okrugi bulo obrano poslom do Galickogo krajovogo sejmu zamist Evgena Olesnickogo yakij sklav mandat vid IV kuriyi okrugu Strij Skole vhodiv do skladu Ukrayinsko ruskogo sojmovogo klubu Na pershij osinnij sesiyi 1910 roku vistupiv z dopoviddyu vid radikalnogo krila ukrayinskih deputativ pid chas gostroyi diskusiyi z privodu obgovorennya novogo zakonu pro vibori do sejmu Vprodovzh majzhe dvoh rokiv yak providnij diyach Ukrayinskogo sejmovogo klubu ocholyuvav borotbu za novij viborchij zakon yakij vreshti resht bulo uhvaleno Na viborah 1913 roku do Galickogo sejmu uvijshli 34 ukrayinski posli Na comu kerivnictvo ukrayinskogo klubu ne zupinilosya Zajnyavshi providni poziciyi v komisiyi dlya opracyuvannya novogo viborchogo zakonu E Petrushevich obranij vid IV kuriyi okrugu Strij Skole vhodiv do skladu Ukrayinskogo sojmovogo klubu buv zastupnikom golovi i K Levickij domoglisya zbilshennya kvoti ukrayinciv u sejmi do 62 mandativ sho bulo shvaleno poslami sejmu Krim togo pislya dovgolitnoyi borotbi nareshti u lyutomu 1914 r uhvaleno postanovu pro zasnuvannya u Lvovi ukrayinskogo universitetu Brav aktivnu uchast v diyalnosti avstrijskogo parlamentu U rozpal Pershoyi svitovoyi vijni 1916 zaminiv Kostya Levickogo i Yuliana Romanchuka na choli ukrayinskogo politichnogo provodu yak golova Ukrayinskoyi parlamentskoyi reprezentaciyi stvorenoyi 7 listopada 1916 pislya oprilyudnennya cisarskogo manifestu pro rozshirennya avtonomiyi Galichini faktichnu peredachu yiyi polyakam Z cogo privodu mizh ukrayinskimi parlamentariyami z odnogo boku ta polskimi z drugogo rozgornulasya spravzhnya vijna Ye Petrushevich proviv nizku zustrichej z vplivovimi diyachami Avstro Ugorshini oprilyudniv kilka argumentovanih zayav u vistupah i presi obstoyuyuchi istorichnu spravedlivist shodo Galichini ukrayinskoyi etnichnoyi teritoriyi ta yiyi narodu sho mav take zh pravo na nacionalnu derzhavnist yak i reshta narodiv imperiyi Vikoristovuyuchi taki potuzhni argumenti yak uchast ukrayinciv zokrema Legionu Ukrayinskih Sichovih Strilciv u vijni na boci Avstro Ugorshini antirosijske spryamuvannya politiki Zagalnoyi Ukrayinskoyi Radi ukrayinski posli parlamentu na choli z Ye Petrushevichem i K Levickim domoglisya deyakogo poslablennya utiskiv uryadovih chinovnikiv i polskoyi administraciyi na ukrayinske naselennya Galichini Ukrayinciv stali bilshe zaluchati na kerivni posadi v miscevi ta regionalni ustanovi sho bilshe Ivan Gorbachevskij stav ministrom zdorov ya 1917 1918 a Josip Ganinchak generalnim prokurorom Avstriyi Vdalosya zmistiti cisarskogo namisnika Galichini generala Dillera z jogo vidverto propolskoyu oriyentaciyeyu yakogo zaminiv bilsh pomirkovanij i prihilnij do ukrayinciv general Karl fon Gujn Parlamentsku diyalnist Ye Petrushevicha visoko ocinyuvav K Levickij Yevgen Petrushevich viyavlyav veliku energiyu u vazhnijshih hvilinah nashih vizvolnih zmagan pisav vin u spogadah 1937 r Pomizh poslami nalezhav do diyachiv gostrijshogo tonu Pered progoloshennyam ZUNR Pid chas mizhnarodnih peregovoriv u Beresti v lyutomu 1918 r ocholiv galicku delegaciyu yaka hocha j bula usunuta vid bezposerednoyi uchasti v diskusiyah spriyala vnesennyu v tayemnij dodatok do ukladenoyi ugodi mizh Centralnimi derzhavami UNR ta bilshovickoyu Rosiyeyu zobov yazannya Avstriyi nadati Galichini avtonomiyu do 20 lipnya 1918 r Prote polski predstavniki taki zirvali u videnskomu parlamenti ratifikaciyu Berestejskih ugod yaki pevnoyu miroyu zahishali Galichinu vid zazihan Varshavi j po suti buli krokom do vidnovlennya u krayi ukrayinskoyi derzhavnosti U vidpovid Ye Petrushevich spilno z parlamentariyami Chehiyi ta Slovachchini opracyuvav i vnis na rozglyad cisarya Karla plan perebudovi Avstro Ugorskoyi imperiyi Za jogo koncepciyeyu imperiyu neobhidno bulo peretvoriti u federaciyu vilnih narodiv z perspektivoyu utvorennya nacionalnih derzhav u soyuzi z Avstriyeyu 16 zhovtnya 1918 r cisar Karl I oprilyudniv manifest zgidno z yakim Avstriya progoloshuvalasya soyuznoyu derzhavoyu yiyi narodi zdobuvali pravo na derzhavnist Usvidomlyuyuchi sho monarhiya Gabsburgiv stoyit na mezhi rozvalu 10 zhovtnya galicko ukrayinskij politichnij provid na choli z Ye Petrushevichem uhvaliv rishennya sklikati 18 zhovtnya u Lvovi Ukrayinsku konstituantu shobi viznachiti dolyu krayu Predstavnicke zibrannya ukrayinskih posliv Rajhsratu Galickogo ta Bukovinskogo sejmiv yepiskopatu predstavnikiv politichnih partij organizacij i tovaristv blizko 500 osib 19 zhovtnya progolosilo utvorennya na etnichnih ukrayinskih zemlyah nezalezhnoyi derzhavi j obralo UNRadu na choli z prezidentom Ye Petrushevichem dlya realizaciyi istorichnih postanov 21 zhovtnya na zborah vidporuchnikiv z usogo krayu v Narodnomu domi vin ogolosiv u prisutnosti mitropolita Andreya Sheptickogo opracovanij nim statut UNRadi ta viklav plan legalnogo j mirnogo perehodu vladi v ruki ukrayinciv Z cim viyihav do Vidnya Prezident ta upovnovazhenij Diktator ZUNR U pershomu ryadi zliva napravo Sidir Golubovich Stepan Vitvickij Yevgen Petrushevich Stefan Chmelik Yaroslav Selezinka Mirnim shlyahom perebrati vladu u Galichini ne vdalosya Cherez realnu zagrozu priyednannya Galichini do Polshi provid UNRadi pid kerivnictvom K Levickogo ta Vijskovij komitet na choli z Dmitrom Vitovskim zdijsnili 1 listopada 1918 peremozhne povstannya u Lvovi j na terenah Galichini ta Bukovini Listopadovij chin 1 listopada progolosheno utvorennya Ukrayinskoyi Derzhavi kolishnih avstro ugorskih zemel z 13 listopada 1918 r ZUNR a 9 listopada sformovano yiyi pershij uryad z 13 listopada Derzhavnij Sekretariat U krayi rozgornuto nacionalno derzhavne budivnictvo Rozv yazana polyakami vijna i zapekli boyi u Lvovi ne dali zmogi Yevgenu Petrushevichu povernutisya do krayu Vin pribuv do Stanislavova kudi pislya vtrati Lvova perebravsya provid ZUNR i 3 sichnya 1919 r proviv pershu sesiyu UNRadi na yakij bulo uhvaleno zakon pro Zluku z UNR Pislya urochistogo progoloshennya ta shvalennya Akta zluki u Kiyevi 22 sichnya uvijshov do skladu Direktoriyi Yak prezident UNRadi zdebilshogo vikonuvav reprezentativni funkciyi j zgidno z Timchasovim Osnovnim Zakonom ne mav realnih prav dlya realizaciyi vlasnih poglyadiv na vnutrishnyu j zovnishnyu politiku derzhavi Jogo nadmirnij parlamentarizm i konstitucionalizm chasom buli piddavani kritici yak taki sho voni ne vidpovidali situaciyi v krayini ohoplenij vijnoyu Ale svoyeyu politichnoyu kulturoyu parlamentskim dosvidom i taktom umiv vplivati na perebig podij UNRada pid jogo provodom diyala yak spravzhnij parlament de panuvala atmosfera demokratizmu j svobodi slova Vona opracyuvala nizku neobhidnih zakoniv yaki reglamentuvali gromadsko politichne j ekonomichne zhittya zaklali pravovu bazu derzhavi j vidpovidali pragnennyam ta interesam narodu zavdyaki chomu vdalosya uniknuti gostrih socialnih konfliktiv Na vidminu vid Naddnipryanshini j bilshovickoyi Rosiyi v ZUNR ne bulo miscya proyavam anarhizmu otamanshini j inshih destruktivnih yavish smertelno nebezpechnih dlya molodih derzhav Ulitku 1919 r polske vijsko za spriyannya Franciyi zahopilo majzhe vsyu Galichinu rumunske she voseni zahopilo Bukovinu Pid zagrozoyu nadzvichajnoyi nebezpeki vitvorenoyi polskim nastupom za odnimi danimi 31 travnya 1919 roku v primishenni Buchackogo monastirya ChSVV vidbulosya zasidannya posliv Ukrayinskoyi nacionalnoyi Radi ZUNR yaki skasuvali parlament ta peredali vsyu povnotu vladi diktatorovi ZUNR Yevgenovi Petrushevichu Za inshimi 2 chervnya 1919 u primishenni Buchackogo monastirya ChSVV vidbulas derzhavna narada ZUNR za uchasti majzhe vsih chilnikiv derzhavi zokrema prezidenta ZUNR derzhavnih sekretariv generaliv Mihajla Omelyanovicha Pavlenka i Oleksandra Grekova polkovnika Viktora Kurmanovicha ta inshih starshin UGA Pereglyadali fatalnu situaciyu na fronti virishili vikoristati vsi mozhlivosti dlya oboroni Galichini v krajnomu vipadku perevesti UGA za Zbruch Istorik o Irinej Nazarko stverdzhuvav sho Diktatorom Petrushevich stav u travni u Buchachi U Zalishikah UNRada 9 chervnya nadala jomu specialni prava upovnovazhenogo Diktatora verhovnogo vijskovo politichnogo zverhnika na chas vijni yaki oznachali sumisnictvo obov yazkiv prezidenta j golovi uryadu Vidtak funkciyi Derzhavnogo sekretariatu peredano upovnovazhenim zokrema Sidoru Golubovichu funkciyi upovnovazhenogo z vnutrishnih sprav Viktoru Kurmanovichu vijskovih Stepanu Vitvickomu zakordonnih tosho Ce rishennya zagalom bulo shvalene galickim suspilstvom ale kerivnictvo UNR rozcinilo jogo yak nedemokratichne vbachayuchi u nomu separatistski tendenciyi Petrushevicha usunuli z Direktoriyi a shobi vtrimati nadijnij vpliv na region pri uryadi UNR utvoreno ministerstvo Galichini na choli z galickim socialistom Semenom Vitikom cherez sho jogo vidnosini z Simonom Petlyuroyu yaki j do togo ne buli idealni zagostrilisya Cikavo sho deyakih shidno ukrayinskih viznachnih vijskovikiv zokrema Oskilka i Bolbochana zvinuvatili v namaganni priznachiti Petrushevicha i golovoyu Direktoriyi UNR Situaciyu namagavsya vikoristati radyanskij uryad Ukrayini Jogo golova Hristiyan Rakovskij proponuvav vijskovij soyuz u borotbi z Polsheyu lishe za odniyeyi umovi porvati stosunki z Direktoriyeyu Ale Petrushevich prijnyav propoziciyu Simona Petlyuri priyednati Galicku armiyu do armiyi UNR dlya spilnoyi borotbi z bilshovikami za vizvolennya Ukrayini Uryadovi strukturi ZUNR i UGA perejshli Zbruch i rozmistilisya v rajoni m Kam yanec Podilskij U serpni ob yednani ukrayinski UGA i Diyeva armiya UNR armiyi rozgornuli bojovi diyi na Pravoberezhzhi j na korotkij chas 30 31 serpnya vizvolili Kiyiv Nevdovzi voni bilisya na dvoh frontah proti bilshovickogo i denikinskogo vijsk Prote vprodovzh vijni kerivnictvo UNR velo zakulisni intrigi proti Petrushevicha Velikim neporozuminnyam stalosya j zalishennya Kiyeva Ne mayuchi povnoyi doviri do Yevgena Petrushevicha Golovnij otaman Petlyura vimusheno pochav separatni peregovori z polyakami Koli znesilena zhahlivoyu epidemiyeyu tifu Galicka armiya zmushena bula zaradi poryatunku uklasti peremir ya z denikincyami Za danimi Volodimira Sergijchuka Evgen Petrushevich viyihav do okupovanoyi denikincyami Odesi Simon Petlyura vimusheno viddav polyakam Kam yanec Podilskij vranci 17 listopada uvijshli v misto kerivnictvo ZUNR cherez Rumuniyu viyihalo do Vidnya Golovnij otaman zalishivsya v Ukrayini Blizkij do Diktatora ZOUNR M Lozinskij stverdzhuvav sho vin nezvazhayuchi na poziciyu chastini galickih diyachiv rishivsya derzhatisya dali doteperishnogo kursu sebto vvazhati Direktoriyu i oriyentuvatisya na Antantu Na vibir shlyahiv vihodu z situaciyi vplinuli poziciya mitropolita A Sheptickogo vistupav kategorichno proti bud yakogo soyuzu z bilshovikami micna gipnoza za Antantoyu samogo E Petrushevicha Pochatki emigraciyi Opinivshis v emigraciyi prodovzhuvav borotbu za vidnovlennya nezalezhnosti ZUNR na mizhnarodnij areni Reorganizovanij u serpni 1920 uryad v ekzili do yakogo uvijshli dosvidcheni derzhavni diyachi Kost Levickij Volodimir Singalevich Stepan Vitvickij Yaroslav Selezinka Osip Nazaruk ta inshi namagavsya ne dopustiti yuridichnih rishen Ligi Nacij shodo peredachi Galichini Polshi Golova uryadu nadsilav ukrayinski misiyi na mizhnarodni peregovori v Rigu ta Zhenevu U lyutomu 1921 Liga Nacij oficijno viznala okremishnist Galichini j viznachila Polshu timchasovim okupantom za umovi sho suverenom krayu ye Antanta rekomenduvala Radi ambasadoriv krayin Antanti rozglyanuti ukrayinske pitannya Abi chitko okresliti pragnennya galickih ukrayinciv uryad Ye Petrushevicha opracyuvav i predstaviv soyuznim derzhavam proekt konstituciyi Ukrayinskoyi Galickoyi Respubliki sho bula oriyentovana na zahidni demokratiyi j nadavala shiroki prava j svobodi usim nacionalnostyam krayu Vodnochas za iniciativi uryadu v Galichini zdijsneno shirokomasshtabni akciyi bojkotu viboriv do polskogo sejmu ta prizovu do vijska Nareshti vdalosya domogtisya vklyuchennya galickogo pitannya dlya rozglyadu na mizhnarodnij konferenciyi v Genuyi u kvitni 1922 r Petrushevich osobisto ocholiv galicku delegaciyu uvivshi do neyi K Levickogo Stefana Rudnickogo i Osipa Nazaruka Ale diskusiyu z problem Galichini bulo zirvano Same v Genuyi vidbulisya pershi kontakti Petrushevicha z predstavnikami Radyanskoyi Ukrayini zokrema z H Rakovskim yakomu imponuvala konfrontaciya uryadu ZUNR iz S Petlyuroyu Ulitku 1922 r peregovori z Ye Petrushevichem u Vidni viv radyanskij diplomat Yurij Kocyubinskij Ci zahodi bilshovikiv buli skerovani na rozkol ukrayinskoyi emigraciyi zdebilshogo antiradyanskoyi Varshava pidtrimuvana Franciyeyu rozgornula ne mensh aktivnu diplomatichnu diyalnist za zberezhennya vladi nad Galichinoyu U veresni 1922 r polske kerivnictvo zdijsnilo nizku akcij yaki mali spraviti pozitivne vrazhennya na svitovu gromadskist zokrema progolosheno zakon pro voyevodsku avtonomiyu Galichini zasnuvannya ukrayinskogo universitetu u Lvovi poshireno zayavu uryadu z propoziciyeyu Ye Petrushevichu rozpochati peregovornij proces Rezultatom cih zahodiv stalo rishennya Radi ambasadoriv Antanti v Parizhi vid 15 bereznya 1923 r za yakim Galichina bez zhodnih zasterezhen vidijshli do Polshi Progolosheni Varshavoyu zakoni zalishilisya na paperi Zmushenij buv u travni 1923 r rozpustiti uryad ZUNR v ekzili likviduvati diplomatichni predstavnictva ta misiyi za kordonom Galicki derzhavni j politichni diyachi povernulisya na Batkivshinu vklyuchilisya u legalnu diyalnist vidpovidno do program svoyih partij i ruhiv Berlinskij period Petrushevich pereyihav do Berlina de prodovzhiv diplomatichno propagandistski akciyi na zahist ponevolenogo narodu poshiryuvav noti protestu proti diyalnosti polskih okupacijnih vlastej nadsilav zayavi do Ligi Nacij vidavav gazetu Ukrayinskij prapor nadavav moralno politichnu pidtrimku internovanim u Chehoslovachchini chastinam Galickoyi armiyi U berlinskij period zalishivshis bez moralnoyi pidtrimki soratnikiv vidchuvayuchi materialni trudnoshi dopomogu nadavali ukrayinskij vikarij Petro Vergun getman Pavlo Skoropadskij profesor Ivan Mirchuk Ye Petrushevich pidpav pid vpliv ilyuzij shodo zmini nacionalnoyi politiki radyanskoyi vladi v Ukrayini v period ukrayinizaciyi Vidviduvav prijomi v radyanskomu posolstvi zustrichavsya z poslom M Kryestinskim Odniyeyu z pershih zasudila radyanofilstvo galickogo diyacha Ukrayinska Vijskova Organizaciya U vidpovid Ukrayinskij prapor vistupiv z kritichnimi stattyami shodo diyalnosti UVO Sho bilshe u 1925 r grupa prihilnikiv Ye Petrushevicha na choli z Osipom Duminim sprobuvala rozkoloti organizaciyu Yevgena Konovalcya j utvorila tak zvanu Zahidnoukrayinsku Narodno Revolyucijnu Organizaciyu yaka nevdovzi rozpalasya Cim rado skoristavsya radyanskij propagandivnij aparat 4 veresnya 1925 roku v Harkovi Politbyuro CK KP b U prijnyalo postanovu pro Ye Petrushevicha bulo viznano docilnim timchasovo pidtrimati Petrushevicha z tim shob vin pismovo zvernuvsya do RNK USRR z vikladom svoyeyi poziciyi shodo stavlennya do radyanskoyi vladi a takozh do novoyi ekonomichnoyi platformi trudovikiv pid nazvoyu Ukrayinske nacionalne ob yednannya Radyanofilski nastroyi Ye Petrushevicha yak i bagatoh jogo spivvitchiznikiv rozviyalisya na zlami 1930 h rr koli v Ukrayini rozgornulisya masovi represiyi j teror organiv GPU NKVD Podalshi roki emigrantskogo zhittya viyavilisya nadzvichajno vazhki vnaslidok materialnih nestach Dolav trudnoshi zavdyaki pidtrimci getmana P Skoropadskogo ta Apostolskogo vikariya UGKC v Nimechchini o P Verguna Ale j u pohilomu vici Ye Petrushevich spivpracyuvav z Ukrayinskim Nacionalnim Ob yednannyam UNO inshimi emigrantskimi organizaciyami Koli u veresni 1939 r Nimechchina napala na Polshu nadislav uryadu Gitlera protestacijnij memorial Smert i pislya smertiVlitku 1938 gazeta Dilo povidomila sho E Petrushevich strazhdaye vid sechokam yanoyi hvorobi Pomer 29 serpnya 1940 u vici 77 rokiv u berlinskomu rajoni ru Buv pohovanij na berlinskomu cvintari bilya rimo katolickoyi katedri svyatoyi Yadvigi predstavnikami UNO yaki zgodom vstanovili na mogili pam yatnik Za danimi Mikoli Litvina Kima Naumenka vlitku 1959 r Ob yednannya ukrayinskih pravnikiv emigrantiv Toronto uporyadkuvalo mogilu vstanovilo 1 5 metrovij pam yatnik zaplatilo za dilyanku do 2020 r Do 2002 roku mogilu doglyadalo posolstvo Ukrayini v Nimechchini Perepohovanij 1 listopada 2002 roku na Lichakivskomu cvintari u Lvovi perepohovannyam opikuvavsya Yurij Ferencevich Sim yaDruzhina Leokadiya Punicka donka sokalskogo starosti kuzina Yevgena pohresnicya jogo batka Omelyana Dlya togo shob odruzhitis molodyata otrimali dozvil cerkvi 1892 roku u nih narodivsya sin Antin svyashennik yakij pomer 1941 r vnaslidok tortur u nimeckij v yaznici Jogo dvi dochki otrimali avstrijske gromadyanstvo Vshanuvannya pam yatiYuvilejna moneta NBU iz zobrazhennyam Yevgena PetrushevichaVulicya Petrushevicha u mistah Brodi Ivano Frankivsk Ternopil Strij Chortkiv ta Illinci 28 chervnya 1991 roku na batkivshini Yevgena Petrushevicha u m Busku vidkrito pershu v Ukrayini memorialnu tablicyu Prezidentu ZUNR vstanovlenu na budivli kolishnogo univermagu 5 serpnya 1997 roku Buskij gimnaziyi bulo prisvoyeno im ya Yevgena Petrushevicha Na chest Petrushevicha nazvano ploshu u Lvovi 1 listopada 2008 roku na batkivshini Yevgena Petrushevicha u m Busku vidkrito pershij monument Prezidentu ZUNR U 2008 roci Nacionalnij bank Ukrayini pam yatnu vipustiv monetu na chest Yevgena Petrushevicha Pam yatna tablicya prisvyachena perebuvannyu Prezidenta ZUNR Ye Petrushevicha ta uryadu ZUNR vstanovlena na budivli Chortkivskoyi miskoyi radi ratushi znachnij vnesok u yiyi vstanovlennya zrobiv krayeznavec Yuhim Makoterskij U 2014 roci za spriyannya buskogo krayeznavcya Stepana Davidovskogo na vidnajdeno rodinnij sklep rodini Petrushevichiv u yakomu spochivaye prah batkiv Evgena Petrushevicha o Omelyana ta Savini a takozh malolitnoyi sestri Leontiyi Na 31 zhovtnya 2018 roku zaplanuvali osvyachennya rodinnogo grobivcya Petrushevichiv PrimitkiLitvin M Naumenko K Istoriya ZUNR S 351 Stepanovich K L Lichakivskij nekropol 2006 S 419 ISBN 978 966 8955 00 5 d Track Q62416080d Track Q116966495 Buchach i Buchachchina Istorichno memuarnij zbirnik red kolegiya Mihajlo Ostroverha ta inshi Nyu Jork London Parizh Sidnej Toronto NTSh Ukrayinskij arhiv 1972 T XXVII S 927 ukr Timchenko R Yevgen Petrushevich S 143 Kurjer Lwowski 1896 187 7 lip S 6 pol Kurjer Lwowski 1896 Dodatek do 194 13 lip S 3 pol Litvin M Petrushevich Yevgen Omelyanovich S 59 Franz Adlgasser Kurzbiografie Petruszewycz Petrusevyc Evhen Dr iur na sajti Parlament Osterreich Republik Parlamentarier 1848 1918 nim Chornovol I 199 deputativ Galickogo sejmu S 113 Chornovol I 199 deputativ Galickogo sejmu S 114 115 Stockij Ya Buchackij monastir Otciv Vasiliyan na sluzhbi Bogovi j Ukrayini Do 300 littya zasnuvannya Zhovkva Misioner 2011 24 s vkl S 102 ISBN 978 966 658 239 6 Shankovskij L Buchachchina v roki vizvolnoyi vijni 1918 1920 Buchach i Buchachchina Istorichno memuarnij zbirnik red kolegiya Mihajlo Ostroverha ta inshi Nyu Jork London Parizh Sidnej Toronto NTSh Ukrayinskij arhiv 1972 T XXVII S 78 o Nazarko I Licar u chernechij ryasi Buchach i Buchachchina Istorichno memuarnij zbirnik red kolegiya Mihajlo Ostroverha ta inshi Nyu Jork London Parizh Sidnej Toronto NTSh Ukrayinskij arhiv 1972 T XXVII S 110 Timchenko R Yevgen Petrushevich S 149 Sergijchuk V Simon Petlyura S 234 Litvin M Naumenko K Istoriya ZUNR S 267 Litvin M Naumenko K Istoriya ZUNR S 205 206 Ukrayina hronika podij HH stolittya 1925 Dilo 1938 Ch 143 2 lipnya S 8 povitovogo Timchenko R recenziya Pavlishin O Yevgen Petrushevich 1863 1940 S 217 https www geni com people Antin Petrushevych 5562564261340065656 Ivanciv M Na chest Ye Petrushevicha vidkrito pershu memorialnu doshku v Busku Volya narodu 2 lipnya 1991 S 1 Otec Omelyan Petrushevich galickij svyashenik i prosvitnik Buska centralna rajonna biblioteka imeni Ivana Kotlyarevskogo 2018 23 zhovt Dzherela ta literaturaGolovchenko V I Petrushevich Yevgen Omelyanovich Ukrayinska diplomatichna enciklopediya U 2 h t Redkol L V Guberskij golova ta in K Znannya Ukrayini 2004 T 2 812 s ISBN 966 316 045 4 Diktator Enciklopediya ukrayinoznavstva Slovnikova chastina v 11 t Naukove tovaristvo imeni Shevchenka gol red prof d r Volodimir Kubijovich Parizh Nyu Jork Molode zhittya 1955 1995 ISBN 5 7707 4049 3 T 2 S 510 511 Zhadko V Ukrayinskij nekropol K 2005 S 262 Litvin M Petrushevich Yevgen Omelyanovich Ternopilskij enciklopedichnij slovnik u 4 t redkol G Yavorskij ta in Ternopil Vidavnicho poligrafichnij kombinat Zbruch 2008 T 3 P Ya S 59 ISBN 978 966 528 279 2 Litvin M Naumenko K Istoriya ZUNR Lviv Institut ukrayinoznavstva NANU vidavnicha firma Olir 1995 368 s il ISBN 5 7707 7867 9 Melnik I Yevgen Petrushevich prezident i diktator Zbruc 2013 2 chervnya Melnik I Yevgen Petrushevich Prezident i Diktator Sergijchuk V Simon Petlyura K Ukrayina 2004 448 s il ISBN 966 524 149 4 Otec Sohockij I Budivnichi novitnoyi ukrayinskoyi derzhavnosti v Galichini Istorichni postati Galichini XIX XX st Nyu Jork Parizh Sidnej Toronto 1961 ukr Pavlishin O J Petrushevich Yevgen Omelyanovich Enciklopediya istoriyi Ukrayini u 10 t redkol V A Smolij golova ta in Institut istoriyi Ukrayini NAN Ukrayini K Naukova dumka 2011 T 8 Pa Prik S 198 ISBN 978 966 00 1142 7 Pavlishin O Yevgen Petrushevich 1863 1940 Ilyustrovanij biografichnij naris Institut istorichnih doslidzhen Lvivskogo nacionalnogo universitetu imeni Ivana Franka Programa doslidzhennya modernoyi istoriyi ta suspilstva Ukrayini imeni Petra Yacika Lviv Manuskript Lviv 2013 il Petrushevich Yevgen Ukrayinska mala enciklopediya 16 kn u 8 t prof Ye Onackij Nakladom Administraturi UAPC v Argentini Buenos Ajres 1963 T 6 kn XI Literi Pere Po S 1358 1000 ekz Petrushevich Yevgen Yuridichna enciklopediya u 6 t red kol Yu S Shemshuchenko vidp red ta in K Ukrayinska enciklopediya im M P Bazhana 2002 T 4 N P 720 s ISBN 966 7492 04 4 Petrushevich Yevgen Omelyanovich Ukrayina v mizhnarodnih vidnosinah Enciklopedichnij slovnik dovidnik Vipusk 6 Biografichna chastina N Ya Vidp red M M Varvarcev K In t istoriyi Ukrayini NAN Ukrayini 2016 S 103 105 Prezident Shvejcariyi Shodu Politichnij portret Yevgena Petrushevich Den 2008 198 1 listopada Soldatenko V Petrushevich Yevgen Omelyanovich Politichna enciklopediya Redkol Yu Levenec golova Yu Shapoval zast golovi ta in K Parlamentske vidavnictvo 2011 S 554 ISBN 978 966 611 818 2 Timchenko R Yevgen Petrushevich lider Zahidnoukrayinskoyi Narodnoyi Respubliki do 150 richchya z dnya narodzhennya ta 95 richchya z dnya utvorennya ZUNR Ukrayinskij istorichnij zhurnal K 2013 5 512 ver zhovt S 143 156 ISSN 0130 5247 Timchenko R Protirichchya S Petlyuri i Ye Petrushevicha v umovah realizaciyi Aktu zluki 2014 S 152 165 Timchenko R recenziya Pavlishin O Yevgen Petrushevich 1863 1940 Ilyustrovanij biografichnij naris Ukrayinskij istorichnij zhurnal K 2014 5 518 ver zhovt S 217 221 ISSN 0130 5247 Chornovol I 199 deputativ Galickogo Sejmu Lviv Triada plyus 2010 228 s il S 113 115 172 Lvivska sotnya Chuchman V Yevgen Petrushevich Busk istoriko krayeznavchij naris Lviv Svichado 1993 S 23 Yevgen Petrushevich u Sokali mav advokatsku kontoru ta buv obranij do avstrijskogo parlamentu vid viborchogo okrugu Sokal Radehiv BrodiRekomendovana literatura Pavlishin O Petrushevich Yevgen Omelyanovich Zahidno Ukrayinska Narodna Respublika 1918 1923 Enciklopediya T 3 P S Ivano Frankivsk Manuskript Lviv 2020 S 125 127 ukrayinskoyu ISBN 978 966 2067 65 1 PosilannyaPetroucheviitch E Les Documents les plus Importants de la Republique Ukrainienne de l Ouest Vienne H Engel et Fils 1918 30 s fr YeVGEN PETRUShEVICh Programa Velich osobistosti 2016 VIDEO Yevgen Petrushevich najvishij kerivnik ZUNR ukr Petrushevich Yevgen Uryadovij portal ukr Galichanin Petrushevich mig stati prezidentom vsiyeyi Ukrayini ukr