Перше Болгарське царство — болгарська держава на півночі Балканського півострова, що існувала у період між 681 та 1018 роками. Болгарське царство заснували три етнічні групи:
- протоболгари — тюрські племена під проводом хана Аспаруха, що прийшли на Балкани у VII столітті з Центральної Азії;
- слов'яни — севери, смоляни, драговіти, , з кінця V століття вони заселяли Родопи, Македонію, північ Болгарії;
- фракійці — одриси, бессі, , мези, гети, — автохтонні мешканці Фракії.
Първо българско царство Părvo Bălgarsko Tsarstvo Перше Болгарське царство | |||||||||||
Ханство, царство, імперія | |||||||||||
| |||||||||||
![]() | |||||||||||
Столиця | Плиска (681-893) Велікі-Преслав (893-972) Скоп'є (972-992) Охрид (992-1018) | ||||||||||
Мови | булгарська (681-864) староболгарська мова (864-1018) | ||||||||||
Релігії | тенгріанство/слов'янське язичництво (681-864) православне християнство (864-1018) | ||||||||||
Форма правління | монархія | ||||||||||
хан, цар (913-1018) | |||||||||||
- 681-700 | Аспарух | ||||||||||
- 1018 | Пресіан II | ||||||||||
Історичний період | Середньовіччя | ||||||||||
- нашестя Аспаруха | 681 | ||||||||||
- християнизація Болгарії | 864 | ||||||||||
- Симеон I приймає титул царя | 913 | ||||||||||
- Битва в ущелині Струму | 1014 | ||||||||||
- падіння Болгарського царства | 1018 | ||||||||||
Площа | |||||||||||
- 890 рік | 400 000 км2 | ||||||||||
- 950 рік | 240 000 км2 | ||||||||||
- 1000 рік | 225 000 км2 | ||||||||||
Населення | |||||||||||
- 890 рік | 4 000 000 осіб | ||||||||||
Густота | Помилка виразу: незрозумілий розділовий знак «» осіб/км² | ||||||||||
| |||||||||||
Сьогодні є частиною | |||||||||||
|
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWtMMlJrTHlWRU1DVkJOU1ZFTUNWQ01DVkVNQ1ZDUkY4bFJEQWxPVUVsUkRFbE9EQWxSREVsT0RNbFJEQWxRa05mSlVRd0pVSTRYeVZFTVNVNE1TVkVNQ1ZDT0NWRU1DVkNSQ1ZFTUNWQ1JTVkVNQ1ZDTWlWRU1DVkNOUzVxY0djdk1qWTRjSGd0SlVRd0pVRTFKVVF3SlVJd0pVUXdKVUpFWHlWRU1DVTVRU1ZFTVNVNE1DVkVNU1U0TXlWRU1DVkNRMThsUkRBbFFqaGZKVVF4SlRneEpVUXdKVUk0SlVRd0pVSkVKVVF3SlVKRkpVUXdKVUl5SlVRd0pVSTFMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
Найбільшого розквіту досягло за царя Симеона I. Столицею держави спочатку було місто Плиска, потім з 893 року — Преслав. До складу держави входила і частина території сучасної України, зокрема Закарпатська область та південь сучасної Одещини — історичний Буджак.
Формування держави
Перше болгарське царство виникло у часи, коли болгари перебували на стадії переходу від кочового до осілого способу життя, сформувався дієздатний прошарок знаті, склалося стійке військове об'єднання, завдяки якому вони здобули перемогу над Візантією. Відтак союз кочових племен почав набувати ознак ранньої держави. У цей час формування передумов виникнення держави у слов'янських племен на цій території гальмувався домінуванням Візантії. Слов'яни були розрізнені, жили часто на значній відстані одні від одних, і не могли консолідуватися навіть для боротьби з Візантією.
Більшість істориків схиляється до того, що до початку ІХ століття Болгарія мала федеративний характер: поряд з болгарами, які становили замкнену військово-адміністративну структуру, до неї входили слов'янські родоплемінні об'єднання. Домінуюче становище мали болгари і новостворена держава отримала назву Болгарія. Столицею держави стала Плиска, яка поступово зі звичайного військового табору перетворилась на фортецю і адміністративно-політичний центр.
Слов'янські племена, хоч і визнали владу хана Аспаруха, зберігали територіальну окремішність. Слов'яни брали участь у військових походах та в охороні кордонів, платили данину та виконували трудову повинність, але мали самостійність у внутрішньому управлінні.
Кордони Болгарії
Територією Болгарії стали землі колишньої римської провінції Мезія (сучасна Північна Болгарія). На півдні кордоном з Візантією був Старопланінський масив. На сході новоутвореній державі належало чорноморське узбережжя, за винятком кількох міст (Томі, Одессос, Месемврія, Анхіало), які були візантійськими. На північному сході під контролем Аспаруха була територія межиріччя Прута й Дністра, а на північному заході — землі до Золотих воріт на Дунаї і відрогів Карпат. «Окреслені землі сучасники вважали володінням болгарських ханів, а власне Болгарією тривалий час (десь до початку ХІ ст.) вважали лише невелику територію навколо столиці Пліски в Добруджі, тобто місце розселення Аспарухових болгар. Це, зокрема, свідчить про те, що чисельне співвідношення між болгарами і слов'янами було на користь других».
Влада
На початку влада належала представникам болгарської династії Дуло. Згідно з язичницькими уявленнями болгар влада хана мала божественне походження, тому правитель іменувався «великим ханом, поставленим богом», його особа вважалася священною. Влада хана опиралася на болгарських аристократів — боїлів і багаїнів, які посідали керівні посади у війську і управлінні. У слов'янському середовищі хана підтримувала родоплемінна знать, потім знана як болярство. Безпосередньою опорою хана була військова дружина, а найближчим помічником — кавханом. При хані існувала рада з шести боїлів, які відповідали за найважливіші галузі управління. Серед них дуже впливовим був «ічіргу боїл», який контролював військові фортеці. Водночас болгари зберігали практику скликання народних зборів, на яких вирішувалися найважливіші справи, як то обрання нового володаря у випадку династичної кризи.
Військо
Основу болгарського війська складали кінні общинники. Кіннота у болгарському війську була найбільш численним контингентом. Важкий обладунок могли собі дозволити лише найбагатші дружинники. Піхота, яку формували слов'янські піддані царя, не мала захисного озброєння. Озброєння болгар являло собою синтез північноєвропейських, візантійських і кочівницьких елементів. Основною зброєю болгарської кінноти був складний лук і стріли із залізними наконечниками, використовували списи, мечі, палаші та шаблі. На території Болгарії відомі також знахідки бойових кинджалів, сокир, чеканів.
Внутрішня і зовнішня політика
Внутрішня політика хана Аспаруха майже не відображена в джерелах. У зовнішньополітичній центральне місце мали відносини з Візантією, яка після угоди 681 року декілька років сплачувала Болгарії данину. 689 року Візантія перемогла болгарське військо, але хан взяв реванш, розгромивши в Родопах візантійську армію, що поверталася з Македонії. Після цього Аспарух сконцентрував свої зусилля на боротьбі з хозарською загрозою і збудував оборонний земляний вал, що пролягав від міста Чорна Вода на Дунаї до Кюстенджі на Чорному морі. Припускають, що Аспарух загинув 700 року у битві з хозарами.
Наступником Аспаруха став його син Тервел (700-721), талановитий воєначальник і дипломат. Його політика також була направлена на розширення території і зміцнення особистої влади. Підтримавши детронізованого у Візантії імператора Юстиніана ІІ, Тервел отримав від нього стратегічно важливу область Загоре в північно-східній частині Фракії та звання кесаря, який не був поцінований болгарами і не став спадковим. 708 року візантійці спробували силою повернути втрачену область, але зазнали поразки під Анхіало. 716 року Візантія уклала з Болгарією угоду, за якою гарантувала сплату данини та сприяння торгівлі, а болгари підтримували візантійців у боротьбі з арабами. 717 року хан Тервел врятував оточений Константинополь, завдавши арабам удар з тилу. Нормалізація стосунків з Візантією сприяла розвитку Болгарії та її економічному піднесенню.
Династична криза
Наступником Тервела став хан Севар (722-737), про правління якого мало відомостей у джерелах.
Але у 720-х роках виникла міжродова ворожнеча, зумовлена прагненням перерозподілу пасовищ, оскільки основною галуззю економіки було скотарство. У результаті державного перевороту до влади прийшов хан Кормісош (737-754) з роду Вокіл (Укіл), а його наступником став хан Вінех (754-760) з тієї ж династії. Зміна влади супроводжувалася ворожнечою, що послабила Болгарію і цим скористалася Візантія. 760 року болгари зазнали поразки у битві під фортецею Маркелі (тепер м. Карнобат поблизу Бургаса). Це спричинило новий переворот, Вінеха було вбито, а на його місце, за відомостями візантійського хроніста Теофана Ісповідника, поставлено «людину злонравну по імені Телец» (760—763) з роду Угаїн. Він напав на землі Візантії, але 763 року зазнав поразки. Після цього став жертвою змови. Новим ханом став Сівін (763—765), за два роки його звинуватили у зраді болгарських інтересів і він утік до Візантії. На його місце прийшов Умор (765), який був ханом 40 днів, після чого був, очевидно, убитий. Те саме сталося і з його наступником, ханом Токту (766). Так у боротьбі між родами було знищено стару болгарську аристократію, що полегшило проникнення у владні структури слов'ян. З міжусобиць намагався скористатися візантійський імператор Костянтин V, який здійснив упродовж 755-775 років десять військових походів, і хоч не зазнав переконливої перемоги, виснажив сили болгарської держави.
Подолання внутрішньої кризи сталося за правління хана Телерига (766-777) та хана Кардама (777-796), коли болгарська держава зміцнилася. 792 року Візантія зазнала поразки поблизу фортеці Маркелі і підписала болгаро-візантійську угоду, за якою Візантія сплачувала щорічну данину. Ця перемога стабілізувала державу і криза була подолана.
Правління хана Крума
Наступником Кардама і засновником нової династії став виходець з паннонських болгар хан Крум (796-814). На початку свого правління встановив низку правових норм («Крумові закони», текст не зберігся), що були однаковими для всіх підданих, незалежно від етнічної приналежності. Урівняння в правах слов'янської та болгарської знаті вело до змішування та взаємовпливу етносів.
Зовнішня політика хана обумовлювалася піднесенням Франкської держави, яка стала сусідкою Болгарії на середньому Дунаї. 805 року Крум встановив контроль над землями слов'ян на середньому Дунаї та південно-західних схилах Карпат.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWpMMk5tTDB0eWRXMWZUMjExY25SaFp5NXFjR2N2TWpZM2NIZ3RTM0oxYlY5UGJYVnlkR0ZuTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
807 року військо Крума напало на візантійців у долині річки Струми, а 809 року здобуло місто-фортецю Сердіка (сучасна Софія). 811 року візантійський імператор Никифор I пішов походом на Болгарію і на підході до Пліски розбив болгарське військо. 20 липня він здобув болгарську столицю, яку розграбував і зруйнував. Тим часом хан Крум зібрав всі резерви і 26 атакував візантійців на Вербішському перевалі, розбив візантійців, полонив імператора і стратив.
812 року Крум вирушив у Південно-Східну Фракію і захопив візантійські фортеці, зокрема Месемврію (сучасний Несебир). 22 червня поблизу Адріанополя візантійці програли вирішальну битву. Хан дійшов до Константинополя, але не штурмував його. 814 року хан розпочав підготовку до нового походу, але несподівано помер.
Правління хана Омуртага
Хан Омуртаг (814-831) підписав із Візантією 815 року мирний договір терміном на 30 років. Після цього зосередив увагу на північно-західному кордоні, де слов'янські племена намагалися перейти під владу франкського імператора. 827 року Омуртаг силою відновив болгарську владу і призначив своїх управителів, реалізуючи започатковану Крумом військово-адміністративну реформу. Її суть полягала в поділі країни на 9 військово-адміністративних областей (комітатів), якими керували віддані хану особи. Це сприяло слов'янізації країни, зокрема, два молодші сини Омуртага отримали слов'янські імена Звініца і Маламир.
Правління Омуртага позначене будівництвом: він відновив Плиску, звів нові міста Преслав і Малий Преславец на Дунаї. За його вказівкою на колонах, стінах храмів зроблені грецькі написи про найважливіші тогочасні події (збереглося близько 80). Храми Омуртаг будував язичницькі, на честь бога Танга, намагаючись протидіяти поширенню християнства, представників якого жорстоко переслідував. Правління Омуртага сприяло зміцненню і розвитку Болгарії, однак визнанню її на міжнародній арені заважало язичництво. Втім, про поширення християнства серед болгарської еліти свідчить той факт, що старший син Омуртага Енравота був християнином, за що був страчений за наказом брата Маламіра (831—836), за правління якого фактичним володарем був кавхан Ісбул. Тоді відновилася антивізантійська політика, територія Болгарії поширилася на частину Родоп, зокрема місто Філіппополь (сучасний Пловдив). Подальший натиск був припинений раптовою смертю Маламира. Його наступником став племінник Пресіан (836—852), про діяльність якого мало відомостей. Відомо, що він намагався приєднати території Західних Родоп, Македонії та Албанії, але був втягнутий у конфлікт з сербськими князями, що тривав кілька років.
Правління Бориса І
Після смерті Пресіана на трон вступив його син Борис І (852-889). Перші роки його правління було визначено впливом загострення суперечностей між Римським апостольським престолом і Константинопольською патріархією, які змагалися за вплив на народи Центральної і Південно-Східної Європи. Прагнучи захиститися від Східно Франкського королівства, Борис уклав союз з Моравським князівством та Західно Франкським королівством, чим спровокував напад 853 року короля Людовика Німецького. Поразкою закінчився і конфлікт з Хорватією, а 855 р. почалася болгарсько-візантійська війна, яку болгари теж програли. Борис І підписав мирний договір, за яким повертав причорноморські міста та землі у верхній течії Маріци, зокрема й Філіппополь. На початку 60-х років, готуючись до війни з Візантією за повернення територій, Борис І уклав 862 року договір з Східнофранкським королівством, за яким Болгарія мала прийняти християнство західного зразка. Однак черговий напад візантійської армії, якій виснажена неврожаєм і землетрусами країна не змогла чинити опір, спричинив те, що угода з Німеччиною була розірвана. Натомість між Візантією і Болгарією було укладено Глибокий мир, за яким Болгарія мала прийняти християнство за східним обрядом. За це Візантія повертала область Загоре.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODNMemMyTHpVM0xXMWhibUZ6YzJWekxXTm9jbTl1YVdOc1pTNXFjR2N2TWpnemNIZ3ROVGN0YldGdVlYTnpaWE10WTJoeWIyNXBZMnhsTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Хрещення Болгарії відбулося 864 року. Під час хрещення Борис І отримав ім'я Михайла і титул князя. Хрещення проходило болісно, 865 року спалахнув бунт, який був жорстоко придушено, а 52 болярам-учасникам відтято голови. Після цього було знищено всі язичницькі капища.
Не бажаючи підпорядковуватися Візантії, Борис І прагнув створити Болгарську церкву. Константинополь відмовив, тому Борис І відправив делегацію до папи з проханням висвятити для Болгарії патріарха, тобто визнати болгарську церкву незалежною. Рим на це не погодився, але вислав до Плиски місіонерів і згодом висвятив архієпископів. Натомість Візантія 870 року домоглася на церковному соборі повернення Болгарської церкви під юрисдикцію Константинополя, обіцявши Болгарській церкві автокефалію.
886 року до Болгарії прибули послідовники Кирила і Мефодія Климент, Наум та Ангеларій, за допомогою яких Борис вирішив протидіяти грецькому засиллю. Він заснував два культурні осередки: один у Плисці, інший у м. Охрид (тепер Македонія). Наставником останнього став Климент, який розгорнув активну діяльність, зокрема й літературну. Його ім'ям названо Софійський університет.
«Золотий вік» Болгарії
889 року Борис І зрікся трону і постригся в монахи. Його наступником став старший син Владімір Расате (889-893). Він вирішив проводити антивізантійську політику і уклав союз із східнофранкським королем. Загострення болгарсько-візантійських відносин активізувало противників християнства. За цих обставин Борис І залишив монастир і 893 здійснив державний переворот. Владіміра Расате було усунуто від влади, осліплено і кинуто до в'язниці. На його місце Борис І посадив свого третього сина Симеона, після чого повернувся до монастиря. За заслуги перед християнством був канонізований. Разом з тим столицю країни перенесено до Преслава і запроваджено слов'янську мову як богослужбову. Так грецьке духівництво замінили на болгарське, вихованців учнів Кирила і Мефодія. Старослов'янська мова також стала мовою державного управління і так поступово зникла болгаро-тюркська мова. Так наприкінці Х століття сформувалася досить монолітна болгарська народність.
Правління Симеона
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODJMell6TDFKcGVrMWhjREE1TG1wd1p5OHlOalp3ZUMxU2FYcE5ZWEF3T1M1cWNHYz0uanBn.jpg)
Симеон (893-927) виростав християнином (народився у рік хрещення). Юнацькі роки провів у Константинополі, де здобув добру освіту. 886 року повернувся на батьківщину, постригся в монахи, щоб в майбутньому очолити Болгарську церкву, але після перевороту був змушений розстригтися і очолити державу.
У відповідь на витіснення грецьких священників, Візантія завдала удару торгівельним інтересам Болгарії, торгівельна війна переросла у військовий конфлікт, що завершився розгромом візантійських військ у Східній Фракії та полоном гвардії імператора. За наказом Симеона їм відтяли носи і відпустили додому, щоб «осоромити візантійців». У відповідь імператор підкупив угорців напасти на Болгарію. Симеон зазнав поразки і змушений був ховатися в Доростолі на Дунаї.
896 року під Булгарофігоном (сучасна Туреччина) Симеон розгромив візантійців і дійшов до Константинополя, після чого уклав угоду про повернення до попередніх умов торгу та данину, яку сплачувала Візантія. 904 року нова угода закріпила за Болгарією землі у Північній Македонії та сучасній Албанії. Після цього настав тривалий період затишшя.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelZrTDBOaGNsOVRhVzFsYjI1ZlFuVnNhR0Z5YzJ0NVh5MWZRV3htYjI1elgwMTFZMmhoTG1wd1p5OHlOalZ3ZUMxRFlYSmZVMmx0Wlc5dVgwSjFiR2hoY25OcmVWOHRYMEZzWm05dWMxOU5kV05vWVM1cWNHYz0uanBn.jpg)
Після смерті візантійського імператора 912 року відносини знову ускладнилися, оскільки Візантія відмовилася платити данину. 913 року Симеон пішов походом на Константинополь і змусив до нової угоди: малолітній візантійський імператор Константин VII Багрянородний має одружитися з дочкою Симеона, що забезпечило йому роль співправителя. Однак 914 року у Візантії відбувся державний переворот, після якого керувати імперією стала мати імператора Зоя. Вона розірвала заручини сина, чим спричинила тривалу війну. 915 року Симеон напав на Фракію, а 917 року розбив візантійські війська на березі річки Ахелой. Продовжуючи походи проти Візантії, Симеон сподівався домогтися виконання угоди. Але після чергового перевороту, управління Візантією перейшло до воєначальника Романа Лакапіна, дочка якого вийшла заміж за імператора.
918 року за вказівкою Симеона Болгарська церква самовільно проголосила свою незалежність від Константинополя, а Симеон отримав царську корону. Втім, титул не був визнаний візантійським імператором і константинопольським патріархом. Тому 923 року Симеон знову вирушив у похід проти Константинополя, але нічого не досяг. 924 року він пішов війною на сербів, після чого Сербія стала болгарською провінцією. Однак у 926—927 роках програв війну з Хорватією. Прагнучи визнання титулу Римським Папою, Симеон готував нову війну з Візантією, але раптово помер 927 року.
За час його правління територія Болгарії суттєво розширилася, зріс авторитет на зовнішній арені та активно розвивалася культура.
Кінець Преславського царства
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHhMekU1TDBObGJuUnlZV3hmWVc1a1gwVmhjM1JsY201ZlJYVnliM0JsWDJGeWIzVnVaRjg1TlRCZlFVUXVjRzVuTHpJMk0zQjRMVU5sYm5SeVlXeGZZVzVrWDBWaGMzUmxjbTVmUlhWeWIzQmxYMkZ5YjNWdVpGODVOVEJmUVVRdWNHNW4ucG5n.png)
Наступником Симеона став його син Петир (927-968), який не мав великодержавних амбіцій. З огляду на складну економічну ситуацію, болгари 927 року уклали угоду про 30-річний мир. Згідно з ним, Болгарія відмовлялася від завойованих візантійських територій, лишаючи ті, що були визнані угодою 904 року, а територіальні втрати Болгарії компенсовувала данина. Болгарський правитель отримав титул кесаря. Петир одружився з внучкою Романа Лакапіна Марією. Константинопольська патріархія визнала повну незалежність Болгарської церкви. Ця угода не була сприйнята частиною болгар і проти Петира готувалися змови, які очолили його брати Іван (928) і Михаїл (930). Обидва заколоти вдалося придушити.
Також 927 року сербський князь підняв антиболгарське повстання і відновив незалежність Сербії. У 934, 943, 961-962, 968 рік через територію Болгарії походом на Візантію пройшли угорці, завдавши значних руйнувань. Також болгарські землі зазнали шкоди від печенігів, які 943 року ходили разом з київським князем Ігорем на Візантію.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWlMMkpqTHpZekxXMWhibUZ6YzJWekxXTm9jbTl1YVdOc1pTNXFjR2N2TWpZemNIZ3ROak10YldGdVlYTnpaWE10WTJoeWIyNXBZMnhsTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Після 944 року, коли було усунуто Романа Лакапіна, стосунки з Візантією погіршилися. Імператор Никифор II Фока 963 року погодився і надалі сплачувати данину, але фактично узяв у заручники обох синів Петира — Бориса та Романа. Не маючи допомоги Візантії у протидії угорцям, Петир уклав з ними угоду, яка трактувалася як порушення домовленостей з Візантією, у свою чергу вона перестала сплачувати данину і розпочала 967 року військові дії.
Нова загроза Болгарії виникла на півночі, коли підбурений Візантією київський князь Святослав на чолі 60-тисячного війська вирушив до Болгарії, завдавши поразки у районі Добруджі, закріпившись у Преславці. Старий і хворий Петир прийняв монашу схиму і відійшов від влади.
Зацікавлена у зупинці Святослава Візантія повернула синів Петира до Болгарії (старший з них Борис ІІ посів трон (969-971)) і надала військову допомогу. У цей час Святослав повернувся до Києва, звільнив свою столицю з облоги печенігів і знову пішов на Болгарію. 969 року переміг болгарське військо, зайняв усю Північну Болгарію. Зокрема столицю Преслав. Без допомоги Візантії Борис ІІ став вимушеним союзником Святослава. Залишивши у Преславі гарнізон, Святослав разом з загонами болгар, печенігів та угорців пішов походом на Константинополь. Наприкінці 969 року у Візантії відбувся державний переворот і трон посів полководець Іоанн Цимісхій, який розбив 970 року війська Святослава біля Аркадіополя, а 971 року здобув Преслав, узяв у полон царя Бориса ІІ, пограбував скарбницю і рушив на Доростол, де були основні руські сили на чолі з Святославом. Після трьох місяців облоги Святослав погодився на мир, відмовившись від завойованих територій в обмін на безперешкодне повернення до Києва. По дорозі на нього напали печеніги і розбили, Святослав загинув у бою.
У цей час Іоанн Цимісхій підкорив північно-східну частину Болгарії, перетворивши її на візантійську провінцію. Царя Бориса ІІ з родиною привезли до Константинополя і детронізували. Щоб підтвердити, що Болгарія як держава більше не існує, Іоанн Цимісхій перейменував її столицю Преслав на свою честь — Іоаннополь.
Охридський період болгарської історії. Самуїлова держава
Центр болгарського державного життя перемістився до Македонії, яка зберегла свій економічний і людський потенціал. На цих західних землях спершу встановилася тетрархія (чотиривладдя) синів родича царя, управителя Средецької області (сучас. Софія) Ніколи. Його сини Давид, Мойсей, Арон і Самуїл протистояли візантійцям ще за часів Бориса ІІ, а після смерті Йоанна Цимісхія 976 року розпочали військові дії і звільнили землі Північно-Східної Болгарії. У цій боротьбі Давид і Мойсей загинули, Арон був страчений за підозрою у змові з ворогом і Самуїл зосередив всю владу у своїх руках. Але Візантія протиставила йому детронізованого Бориса ІІ і Романа, яких випустили з полону і повернули Болгарії. Під час переходу кордону Борис загинув, а Роман прибув до Самуїла і був визнаний царем, який номінально правив з 976 до 997, хоч реальна влада була у Самуїла. Столицею держави був Охрид, куди перемістилася і резиденція болгарських патріархів.
У 979-985 роках Самуїл воював з Візантією, розширивши свої території за рахунок Епіру та Фессалії. 986 року візантійський імператор пішов походом на Средец (Софію), але облога фортеці не була успішною. На зворотному шляху візантійці були атаковані та розбиті, а сам імператор ледве втік. Після цього Самуїл повернув майже всі болгарські землі, захоплені візантійцями, й заволодів Фракією та Егейською Македонією. 995 року болгари перемогли візантійців під Солунем і пограбували грецькі колонії.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODRMemhpTDBacGNuTjBYMEoxYkdkaGNtbGhibDlGYlhCcGNtVmZKVEk0T1RjMkxURXdNVGdsTWprdWNHNW5MekkwT1hCNExVWnBjbk4wWDBKMWJHZGhjbWxoYmw5RmJYQnBjbVZmSlRJNE9UYzJMVEV3TVRnbE1qa3VjRzVuLnBuZw==.png)
991 року цар Роман під час військового походу потрапив у візантійський полон, де 997 року помер. Дізнавшись про його смерть Самуїл проголосив себе царем.
Перед тим 996 року відбувся перелом у війні з Візантією. Переобтяжене трофеями болгарське військо поверталося з Середньої Греції, але було атаковане візантійцями поблизу Фермопіл і зазнало поразки. 12 тисяч воїнів потрапили в полон, а Самуїл і його син Гавріл Радомір повернулися поранені. Але Самуїл не почав готувати відсіч Візантії, а 998 року здійснив походи на західні землі, приєднавши території Рашки (Сербії), Боснії та район Адріатики. Конфлікт з Угорщиною за Сремську область вирішено династичним шлюбом Гавріла Радоміра з угорською принцесою Гейзою.
Розширення Болгарських територій за рахунок Візантії викликало спротив і у 1000-1002 роках імператор Василій ІІ знову захопив Мізію, Добруджу, Відінську і Средецьку області, відновив владу у Фессалії. Самуїл пішов на Адріанополь, але безуспішно. Болгарсько-візантійська війна тривала до 1009 року, за цей час болгари двічі зазнавали серйозних поразок — біля Скоп'є (1003) та Солуня (1009). Після невеликої перерви 1014 року у новому поході візантійці перемогли болгар поблизу теперішнього села Ключ у долині Струми. Понад 14 тисяч болгарських воїнів потрапили у полон, їх було осліплено (за винятком кожного сотого, якому лишали одне око) і відпущено на батьківщину. За цю жорстокість Василій ІІ отримав прізвисько Болгаробійця. Побачивши своїх скалічених воїнів Самуїл помер від серцевого нападу (1014).
Син Самуїла Гаврило Радомир (1014-1015) намагався протистояти візантійцям, але став жертвою інтриги свого кузена Івана Владіслава, сина Арона. Іван Владислав (1015-1018) став останнім царем Першого Болгарського царства. Він намагався примиритися з Візантією, але імператор вимагав повної капітуляції, на що Іван Владислав пристати не хотів. Натомість він пішов походом на адріатичне узбережжя, де під час облоги фортеці Драч загинув 1018 року.
Його смерть принесла розкол у болгарському суспільстві: вдова і патріарх підтримали капітуляцію перед Візантією, а спадкоємець трону Пресіан прагнув боротьби, але він не зміг перемогти у боротьбі. Під час походу Василія ІІ 1018 року більшість фортець здавалися без бою. Цариця Марія написала імператору, що добровільно віддає йому Болгарське царство, тому міста не зазнавали плюндрувань, Василій ІІ забирав лише скарбницю болгарських царів. Представники поваленої династії та охочі вельможі були переселені до Малої Азії, де отримали маєтності і посади.
Натомість спадкоємець Пресіан із двома братами Алусіаном і Ароном відступили в гори і якийсь час вели нерівну боротьбу. Втім Перше Болгарське царство було остаточно підкорено і вона стала частиною візантійських володінь.
Економіка і соціальні відносини
Основним заняттям слов'янського населення було землеробство. Вирощували пшеницю, жито, ячмінь, просо, овочі, виноград, а з технічних культур — льон. Обробіток земель вівся переважно дерев'яним ралом, але застосовувалися і залізні лемеші, а також лопати, серпи, коси. На територіях, яку заселяли болгари, і особливо у гірських районах, розвинулося скотарство. Основним видом землеволодіння була приватна власність, яка поділялась на дрібну селянську, велику феодальну (володіла світська і духовна знать). А володіння державного правителя становили окремий вид власності, який прирівнювався до державної власності. Ще один вид власності — громадська земля, яка перебувала у спільному користуванні членів громади (пасовища, сінокоси, водойми), поступово громадська власність перейшла до рук феодальної власності.
Володіння великого землевласника складалося з панського маєтку та дрібних ділянок, які перебували у користуванні зубожілих чи безземельних селян, за що ті сплачували продуктову і відробіткову ренту. Такі селяни потрапляли у залежність і не могли самовільно лишати оброблювані землі, попри те, що юридично вони лишалися вільними. І вільні, і залежні селяни мали виконувати натуральні і відробітні повинності на користь держави.
Незначну категорію населення становили раби, якими ставали військовополонені. Їх рідко використовували в господарстві, але часто продавали торговцям.
У містах розвивалися ремесла: гончарство, ткацтво, кожушництво, виробництво цегли, плитки, скла, обробка міді, заліза, срібла. При майстерні містилася і крамниця, лише згодом збут перейшов до купців. Ремісники болгарських міст не мали змоги об'єднуватися в цехи і відстоювати корпоративні інтереси чи впливати на державні події.
Господарство переважно було натуральним, як і обмін. Гроші почали використовувати десь з ІХ ст. Перша Болгарська держава своїх грошей не карбувала і користалася візантійськими. У ІХ-Х ст. Болгарія активно веде торгівлю сільськогосподарськими продуктами, які мали попит у Візантії, Угорщині, Чехії, Київській Русі.
Див. також
Примітки
- "Atlas of Europe in the Middle Ages", Ostrovski, Rome, 1998, page 64
- Матанов, Христо (2014). В търсене на средновековното време. Металният път на българите (VII – XV в. ИК Гутенберг. ISBN .
- «Atlas of Europe in the Middle Ages», Ostrovski, Rome, 1998, page 66
- «Atlas of Europe in the Middle Ages», Ostrovski, Rome, 1998, page 69
- Fine, John Van Antwerp ((1994) [1987].). The Late Medieval Balkans: A Critical Survey from the Late Twelfth Century to the Ottoman Conquest. Ann Arbor, Michigan: University of Michigan Press. с. p. 55.
{{}}
:|pages=
має зайвий текст () - Петров, Петър (1994). Хан Аспарух – основоположникът на българската държава (болгарською) . Знание.
- . Архів оригіналу за 5 липня 2009. Процитовано 20 листопада 2008.
- Чорній, Володимир (2007). Історія Болгарії (українською) . Львів: Паїс. с. 37.
- . Архів оригіналу за 29 грудня 2014. Процитовано 28 грудня 2014.
- Чорній, Володимир (2007). Історія Болгарії (українською) . Львів: Паїс.
- New Cambridge Medieval History, vol. 2. 1995,. с. p. 231.
{{}}
:|pages=
має зайвий текст () - Ніколов, Г. (2005). Централизъм и регионализъм в раннесредневековна Болгария (края на VII - началото на XI в.). София:: Марин Дринов.
- Божилов (Bozhilov), Иван (Ivan); Гюзелев (Gyuzelev), Васил (Vasil) (199). История на средновековна България VII–XIV век (History of Medieval Bulgaria VII–XIV centuries) (in Bulgarian). София (Sofia): Анубис (Anubis). (болгарською) . София (Sofia): Анубис (Anubis). с. 124. ISBN .
{{}}
: Перевірте значення|isbn=
: недійсний символ () - Божилов (Bozhilov), Иван (Ivan); Гюзелев (Gyuzelev), Васил (Vasil) (1999). ((1999).). История на средновековна България VII–XIV век (History of Medieval Bulgaria VII–XIV centuries) (in Bulgarian). София (Sofia): .: Анубис (Anubis). с. 140—141. ISBN .
{{}}
: Перевірте значення|isbn=
: недійсний символ () - Daniel Ziemann: (2016). Das Erste bulgarische Reich. Eine frühmittelalterliche Großmacht zwischen Byzanz und Abendland. (German: An early medieval great power between Byzantium and the Occident) In: Online handbook on the history of South-East Europe. Volume I Rule and politics in Southeastern Europe until 1800. Published by the Institute for East and Southeast European Studies of the Leibniz Association, Regensburg.
- Fine, J. ((1991).). The Early Medieval Balkans, A Critical Survey from the Sixth to the Late Twelfth Century. University of Michigan Press. . с. 99. ISBN .
{{}}
: Перевірте значення|isbn=
: недійсний символ () - Fine, J. (1991). The Early Medieval Balkans, A Critical Survey from the Sixth to the Late Twelfth Century. University of Michigan Press. с. 107. ISBN .
{{}}
: Перевірте значення|isbn=
: недійсний символ () - Whittow, Mark (1996). The Making of Byzantium (600–1025). Los Angeles: University of California Press. с. 280. ISBN .
{{}}
: Перевірте значення|isbn=
: недійсний символ () - Чорній, Володимир (2007). Історія Болгарії. Львів: Паїс.
- Ангелов, Димитър; Божилов, Иван; Ваклинов , Станчо; Гюзелев, Васил; Куев, Кую; Петров, Петър ; Примов, Борислав; Тъпкова, Василка; Цанокова, Геновева (1981). История на България. Том II. Първа българска държава. София: Издателство на БАН. с. 370.
- Fine, J. ((1991).). The Early Medieval Balkans, A Critical Survey from the Sixth to the Late Twelfth Century. University of Michigan Press. с. 182—183. ISBN .
{{}}
: Перевірте значення|isbn=
: недійсний символ () - Fine, J. ((1991).). The Early Medieval Balkans, A Critical Survey from the Sixth to the Late Twelfth Century. University of Michigan Press. с. 198. ISBN .
{{}}
: Перевірте значення|isbn=
: недійсний символ ()
Література
- А. Г. Плахонін. Болгари дунайські [ 7 травня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2003. — Т. 1 : А — В. — С. 330. — .
- Чорній В. Історія Болгарії. Львів: Паїс. 2007
- D.M. Lang: Bułgarzy. Warszawa: Państwowy Instytut Wydawniczy, 1983
- T. Wasilewski: Historia Bułgarii. Wrocław: Ossolineum, 1983. 23-71
- K. Zakrzewski: Historia Bizancjum. Kraków: TAiWPN Universitas, 2007 s. 180-190s. 180—190
Це незавершена стаття з історії Європи. Ви можете проєкту, виправивши або дописавши її. |
![]() | Це незавершена стаття з історії Болгарії. Ви можете проєкту, виправивши або дописавши її. |
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Pershe Bolgarske carstvo bolgarska derzhava na pivnochi Balkanskogo pivostrova sho isnuvala u period mizh 681 ta 1018 rokami Bolgarske carstvo zasnuvali tri etnichni grupi protobolgari tyurski plemena pid provodom hana Asparuha sho prijshli na Balkani u VII stolitti z Centralnoyi Aziyi slov yani severi smolyani dragoviti z kincya V stolittya voni zaselyali Rodopi Makedoniyu pivnich Bolgariyi frakijci odrisi bessi mezi geti avtohtonni meshkanci Frakiyi Prvo blgarsko carstvo Părvo Bălgarsko Tsarstvo Pershe Bolgarske carstvoHanstvo carstvo imperiya681 1018 Bolgariya istorichni kordoni na kartiBolgarske carstvo u period najvishogo rozkvitu blizko 850 roku v dobu pravlinnya Simeona IStolicya Pliska 681 893 Veliki Preslav 893 972 Skop ye 972 992 Ohrid 992 1018 Movi bulgarska 681 864 starobolgarska mova 864 1018 Religiyi tengrianstvo slov yanske yazichnictvo 681 864 pravoslavne hristiyanstvo 864 1018 Forma pravlinnya monarhiyahan car 913 1018 681 700 Asparuh 1018 Presian IIIstorichnij period Serednovichchya nashestya Asparuha 681 hristiyanizaciya Bolgariyi 864 Simeon I prijmaye titul carya 913 Bitva v ushelini Strumu 1014 padinnya Bolgarskogo carstva 1018Plosha 890 rik 400 000 km2 950 rik 240 000 km2 1000 rik 225 000 km2Naselennya 890 rik 4 000 000 osib Gustota Pomilka virazu nezrozumilij rozdilovij znak osib km Poperednik NastupnikVelika Bulgariya Vizantijska imperiyaDruge Bolgarske carstvoSogodni ye chastinoyu Krayini sogodni Bolgariya Albaniya Bosniya i Gercegovina Horvatiya Greciya Ugorshina Kosovo Pivnichna Makedoniya Moldova Chornogoriya Rumuniya Serbiya Turechchina UkrayinaVikishovishe maye multimedijni dani za temoyu Pershe Bolgarske carstvoIstoriya BolgariyiStarodavnistKaranovo kulturaKultura VinchaVarnenskij nekropolFrakiyaOdriske carstvoMeziyaSerednovichchyaBulgariPivdenni slov yaniVelika BulgariyaPershe Bolgarske carstvoZahidne Bolgarske carstvoDruge Bolgarske carstvoVidinske carstvoDobrudzhanske knyazivstvoOsmanska BolgariyaBolgariya u skladi Osmanskoyi imperiyiBolgarske nacionalne vidrodzhennyaKnyazivstvo BolgariyaShidna RumeliyaTretye Bolgarske carstvoNarodna Respublika BolgariyaRespublika BolgariyaPortal Bolgariya pereglyanutiobgovoritiredaguvatiFragment pam yatnika zasnovnikam Bolgarskoyi derzhavi han Krum z sinami m Shumen Najbilshogo rozkvitu dosyaglo za carya Simeona I Stoliceyu derzhavi spochatku bulo misto Pliska potim z 893 roku Preslav Do skladu derzhavi vhodila i chastina teritoriyi suchasnoyi Ukrayini zokrema Zakarpatska oblast ta pivden suchasnoyi Odeshini istorichnij Budzhak Formuvannya derzhaviPershe bolgarske carstvo viniklo u chasi koli bolgari perebuvali na stadiyi perehodu vid kochovogo do osilogo sposobu zhittya sformuvavsya diyezdatnij prosharok znati sklalosya stijke vijskove ob yednannya zavdyaki yakomu voni zdobuli peremogu nad Vizantiyeyu Vidtak soyuz kochovih plemen pochav nabuvati oznak rannoyi derzhavi U cej chas formuvannya peredumov viniknennya derzhavi u slov yanskih plemen na cij teritoriyi galmuvavsya dominuvannyam Vizantiyi Slov yani buli rozrizneni zhili chasto na znachnij vidstani odni vid odnih i ne mogli konsoliduvatisya navit dlya borotbi z Vizantiyeyu Bilshist istorikiv shilyayetsya do togo sho do pochatku IH stolittya Bolgariya mala federativnij harakter poryad z bolgarami yaki stanovili zamknenu vijskovo administrativnu strukturu do neyi vhodili slov yanski rodopleminni ob yednannya Dominuyuche stanovishe mali bolgari i novostvorena derzhava otrimala nazvu Bolgariya Stoliceyu derzhavi stala Pliska yaka postupovo zi zvichajnogo vijskovogo taboru peretvorilas na fortecyu i administrativno politichnij centr Slov yanski plemena hoch i viznali vladu hana Asparuha zberigali teritorialnu okremishnist Slov yani brali uchast u vijskovih pohodah ta v ohoroni kordoniv platili daninu ta vikonuvali trudovu povinnist ale mali samostijnist u vnutrishnomu upravlinni Kordoni Bolgariyi Teritoriyeyu Bolgariyi stali zemli kolishnoyi rimskoyi provinciyi Meziya suchasna Pivnichna Bolgariya Na pivdni kordonom z Vizantiyeyu buv Staroplaninskij masiv Na shodi novoutvorenij derzhavi nalezhalo chornomorske uzberezhzhya za vinyatkom kilkoh mist Tomi Odessos Mesemvriya Anhialo yaki buli vizantijskimi Na pivnichnomu shodi pid kontrolem Asparuha bula teritoriya mezhirichchya Pruta j Dnistra a na pivnichnomu zahodi zemli do Zolotih vorit na Dunayi i vidrogiv Karpat Okresleni zemli suchasniki vvazhali volodinnyam bolgarskih haniv a vlasne Bolgariyeyu trivalij chas des do pochatku HI st vvazhali lishe neveliku teritoriyu navkolo stolici Pliski v Dobrudzhi tobto misce rozselennya Asparuhovih bolgar Ce zokrema svidchit pro te sho chiselne spivvidnoshennya mizh bolgarami i slov yanami bulo na korist drugih Vlada Na pochatku vlada nalezhala predstavnikam bolgarskoyi dinastiyi Dulo Zgidno z yazichnickimi uyavlennyami bolgar vlada hana mala bozhestvenne pohodzhennya tomu pravitel imenuvavsya velikim hanom postavlenim bogom jogo osoba vvazhalasya svyashennoyu Vlada hana opiralasya na bolgarskih aristokrativ boyiliv i bagayiniv yaki posidali kerivni posadi u vijsku i upravlinni U slov yanskomu seredovishi hana pidtrimuvala rodopleminna znat potim znana yak bolyarstvo Bezposerednoyu oporoyu hana bula vijskova druzhina a najblizhchim pomichnikom kavhanom Pri hani isnuvala rada z shesti boyiliv yaki vidpovidali za najvazhlivishi galuzi upravlinnya Sered nih duzhe vplivovim buv ichirgu boyil yakij kontrolyuvav vijskovi forteci Vodnochas bolgari zberigali praktiku sklikannya narodnih zboriv na yakih virishuvalisya najvazhlivishi spravi yak to obrannya novogo volodarya u vipadku dinastichnoyi krizi Vijsko Osnovu bolgarskogo vijska skladali kinni obshinniki Kinnota u bolgarskomu vijsku bula najbilsh chislennim kontingentom Vazhkij obladunok mogli sobi dozvoliti lishe najbagatshi druzhinniki Pihota yaku formuvali slov yanski piddani carya ne mala zahisnogo ozbroyennya Ozbroyennya bolgar yavlyalo soboyu sintez pivnichnoyevropejskih vizantijskih i kochivnickih elementiv Osnovnoyu zbroyeyu bolgarskoyi kinnoti buv skladnij luk i strili iz zaliznimi nakonechnikami vikoristovuvali spisi mechi palashi ta shabli Na teritoriyi Bolgariyi vidomi takozh znahidki bojovih kindzhaliv sokir chekaniv Vnutrishnya i zovnishnya politika Vnutrishnya politika hana Asparuha majzhe ne vidobrazhena v dzherelah U zovnishnopolitichnij centralne misce mali vidnosini z Vizantiyeyu yaka pislya ugodi 681 roku dekilka rokiv splachuvala Bolgariyi daninu 689 roku Vizantiya peremogla bolgarske vijsko ale han vzyav revansh rozgromivshi v Rodopah vizantijsku armiyu sho povertalasya z Makedoniyi Pislya cogo Asparuh skoncentruvav svoyi zusillya na borotbi z hozarskoyu zagrozoyu i zbuduvav oboronnij zemlyanij val sho prolyagav vid mista Chorna Voda na Dunayi do Kyustendzhi na Chornomu mori Pripuskayut sho Asparuh zaginuv 700 roku u bitvi z hozarami Nastupnikom Asparuha stav jogo sin Tervel 700 721 talanovitij voyenachalnik i diplomat Jogo politika takozh bula napravlena na rozshirennya teritoriyi i zmicnennya osobistoyi vladi Pidtrimavshi detronizovanogo u Vizantiyi imperatora Yustiniana II Tervel otrimav vid nogo strategichno vazhlivu oblast Zagore v pivnichno shidnij chastini Frakiyi ta zvannya kesarya yakij ne buv pocinovanij bolgarami i ne stav spadkovim 708 roku vizantijci sprobuvali siloyu povernuti vtrachenu oblast ale zaznali porazki pid Anhialo 716 roku Vizantiya uklala z Bolgariyeyu ugodu za yakoyu garantuvala splatu danini ta spriyannya torgivli a bolgari pidtrimuvali vizantijciv u borotbi z arabami 717 roku han Tervel vryatuvav otochenij Konstantinopol zavdavshi arabam udar z tilu Normalizaciya stosunkiv z Vizantiyeyu spriyala rozvitku Bolgariyi ta yiyi ekonomichnomu pidnesennyu Dinastichna krizaNastupnikom Tervela stav han Sevar 722 737 pro pravlinnya yakogo malo vidomostej u dzherelah Ale u 720 h rokah vinikla mizhrodova vorozhnecha zumovlena pragnennyam pererozpodilu pasovish oskilki osnovnoyu galuzzyu ekonomiki bulo skotarstvo U rezultati derzhavnogo perevorotu do vladi prijshov han Kormisosh 737 754 z rodu Vokil Ukil a jogo nastupnikom stav han Vineh 754 760 z tiyeyi zh dinastiyi Zmina vladi suprovodzhuvalasya vorozhnechoyu sho poslabila Bolgariyu i cim skoristalasya Vizantiya 760 roku bolgari zaznali porazki u bitvi pid forteceyu Markeli teper m Karnobat poblizu Burgasa Ce sprichinilo novij perevorot Vineha bulo vbito a na jogo misce za vidomostyami vizantijskogo hronista Teofana Ispovidnika postavleno lyudinu zlonravnu po imeni Telec 760 763 z rodu Ugayin Vin napav na zemli Vizantiyi ale 763 roku zaznav porazki Pislya cogo stav zhertvoyu zmovi Novim hanom stav Sivin 763 765 za dva roki jogo zvinuvatili u zradi bolgarskih interesiv i vin utik do Vizantiyi Na jogo misce prijshov Umor 765 yakij buv hanom 40 dniv pislya chogo buv ochevidno ubitij Te same stalosya i z jogo nastupnikom hanom Toktu 766 Tak u borotbi mizh rodami bulo znisheno staru bolgarsku aristokratiyu sho polegshilo proniknennya u vladni strukturi slov yan Z mizhusobic namagavsya skoristatisya vizantijskij imperator Kostyantin V yakij zdijsniv uprodovzh 755 775 rokiv desyat vijskovih pohodiv i hoch ne zaznav perekonlivoyi peremogi visnazhiv sili bolgarskoyi derzhavi Podolannya vnutrishnoyi krizi stalosya za pravlinnya hana Teleriga 766 777 ta hana Kardama 777 796 koli bolgarska derzhava zmicnilasya 792 roku Vizantiya zaznala porazki poblizu forteci Markeli i pidpisala bolgaro vizantijsku ugodu za yakoyu Vizantiya splachuvala shorichnu daninu Cya peremoga stabilizuvala derzhavu i kriza bula podolana Pravlinnya hana KrumaNastupnikom Kardama i zasnovnikom novoyi dinastiyi stav vihodec z pannonskih bolgar han Krum 796 814 Na pochatku svogo pravlinnya vstanoviv nizku pravovih norm Krumovi zakoni tekst ne zberigsya sho buli odnakovimi dlya vsih piddanih nezalezhno vid etnichnoyi prinalezhnosti Urivnyannya v pravah slov yanskoyi ta bolgarskoyi znati velo do zmishuvannya ta vzayemovplivu etnosiv Zovnishnya politika hana obumovlyuvalasya pidnesennyam Frankskoyi derzhavi yaka stala susidkoyu Bolgariyi na serednomu Dunayi 805 roku Krum vstanoviv kontrol nad zemlyami slov yan na serednomu Dunayi ta pivdenno zahidnih shilah Karpat Bolgariya za chasiv haniv Kruma i Omurtaga 807 roku vijsko Kruma napalo na vizantijciv u dolini richki Strumi a 809 roku zdobulo misto fortecyu Serdika suchasna Sofiya 811 roku vizantijskij imperator Nikifor I pishov pohodom na Bolgariyu i na pidhodi do Pliski rozbiv bolgarske vijsko 20 lipnya vin zdobuv bolgarsku stolicyu yaku rozgrabuvav i zrujnuvav Tim chasom han Krum zibrav vsi rezervi i 26 atakuvav vizantijciv na Verbishskomu perevali rozbiv vizantijciv poloniv imperatora i strativ 812 roku Krum virushiv u Pivdenno Shidnu Frakiyu i zahopiv vizantijski forteci zokrema Mesemvriyu suchasnij Nesebir 22 chervnya poblizu Adrianopolya vizantijci prograli virishalnu bitvu Han dijshov do Konstantinopolya ale ne shturmuvav jogo 814 roku han rozpochav pidgotovku do novogo pohodu ale nespodivano pomer Pravlinnya hana OmurtagaHan Omurtag 814 831 pidpisav iz Vizantiyeyu 815 roku mirnij dogovir terminom na 30 rokiv Pislya cogo zoserediv uvagu na pivnichno zahidnomu kordoni de slov yanski plemena namagalisya perejti pid vladu frankskogo imperatora 827 roku Omurtag siloyu vidnoviv bolgarsku vladu i priznachiv svoyih upraviteliv realizuyuchi zapochatkovanu Krumom vijskovo administrativnu reformu Yiyi sut polyagala v podili krayini na 9 vijskovo administrativnih oblastej komitativ yakimi keruvali viddani hanu osobi Ce spriyalo slov yanizaciyi krayini zokrema dva molodshi sini Omurtaga otrimali slov yanski imena Zvinica i Malamir Pravlinnya Omurtaga poznachene budivnictvom vin vidnoviv Plisku zviv novi mista Preslav i Malij Preslavec na Dunayi Za jogo vkazivkoyu na kolonah stinah hramiv zrobleni grecki napisi pro najvazhlivishi togochasni podiyi zbereglosya blizko 80 Hrami Omurtag buduvav yazichnicki na chest boga Tanga namagayuchis protidiyati poshirennyu hristiyanstva predstavnikiv yakogo zhorstoko peresliduvav Pravlinnya Omurtaga spriyalo zmicnennyu i rozvitku Bolgariyi odnak viznannyu yiyi na mizhnarodnij areni zavazhalo yazichnictvo Vtim pro poshirennya hristiyanstva sered bolgarskoyi eliti svidchit toj fakt sho starshij sin Omurtaga Enravota buv hristiyaninom za sho buv strachenij za nakazom brata Malamira 831 836 za pravlinnya yakogo faktichnim volodarem buv kavhan Isbul Todi vidnovilasya antivizantijska politika teritoriya Bolgariyi poshirilasya na chastinu Rodop zokrema misto Filippopol suchasnij Plovdiv Podalshij natisk buv pripinenij raptovoyu smertyu Malamira Jogo nastupnikom stav pleminnik Presian 836 852 pro diyalnist yakogo malo vidomostej Vidomo sho vin namagavsya priyednati teritoriyi Zahidnih Rodop Makedoniyi ta Albaniyi ale buv vtyagnutij u konflikt z serbskimi knyazyami sho trivav kilka rokiv Pravlinnya Borisa IFragmenti baziliki u Plisci Pislya smerti Presiana na tron vstupiv jogo sin Boris I 852 889 Pershi roki jogo pravlinnya bulo viznacheno vplivom zagostrennya superechnostej mizh Rimskim apostolskim prestolom i Konstantinopolskoyu patriarhiyeyu yaki zmagalisya za vpliv na narodi Centralnoyi i Pivdenno Shidnoyi Yevropi Pragnuchi zahistitisya vid Shidno Frankskogo korolivstva Boris uklav soyuz z Moravskim knyazivstvom ta Zahidno Frankskim korolivstvom chim sprovokuvav napad 853 roku korolya Lyudovika Nimeckogo Porazkoyu zakinchivsya i konflikt z Horvatiyeyu a 855 r pochalasya bolgarsko vizantijska vijna yaku bolgari tezh prograli Boris I pidpisav mirnij dogovir za yakim povertav prichornomorski mista ta zemli u verhnij techiyi Marici zokrema j Filippopol Na pochatku 60 h rokiv gotuyuchis do vijni z Vizantiyeyu za povernennya teritorij Boris I uklav 862 roku dogovir z Shidnofrankskim korolivstvom za yakim Bolgariya mala prijnyati hristiyanstvo zahidnogo zrazka Odnak chergovij napad vizantijskoyi armiyi yakij visnazhena nevrozhayem i zemletrusami krayina ne zmogla chiniti opir sprichiniv te sho ugoda z Nimechchinoyu bula rozirvana Natomist mizh Vizantiyeyu i Bolgariyeyu bulo ukladeno Glibokij mir za yakim Bolgariya mala prijnyati hristiyanstvo za shidnim obryadom Za ce Vizantiya povertala oblast Zagore Hreshennya bolgar Miniatyura Hreshennya Bolgariyi vidbulosya 864 roku Pid chas hreshennya Boris I otrimav im ya Mihajla i titul knyazya Hreshennya prohodilo bolisno 865 roku spalahnuv bunt yakij buv zhorstoko pridusheno a 52 bolyaram uchasnikam vidtyato golovi Pislya cogo bulo znisheno vsi yazichnicki kapisha Ne bazhayuchi pidporyadkovuvatisya Vizantiyi Boris I pragnuv stvoriti Bolgarsku cerkvu Konstantinopol vidmoviv tomu Boris I vidpraviv delegaciyu do papi z prohannyam visvyatiti dlya Bolgariyi patriarha tobto viznati bolgarsku cerkvu nezalezhnoyu Rim na ce ne pogodivsya ale vislav do Pliski misioneriv i zgodom visvyativ arhiyepiskopiv Natomist Vizantiya 870 roku domoglasya na cerkovnomu sobori povernennya Bolgarskoyi cerkvi pid yurisdikciyu Konstantinopolya obicyavshi Bolgarskij cerkvi avtokefaliyu 886 roku do Bolgariyi pribuli poslidovniki Kirila i Mefodiya Kliment Naum ta Angelarij za dopomogoyu yakih Boris virishiv protidiyati greckomu zasillyu Vin zasnuvav dva kulturni oseredki odin u Plisci inshij u m Ohrid teper Makedoniya Nastavnikom ostannogo stav Kliment yakij rozgornuv aktivnu diyalnist zokrema j literaturnu Jogo im yam nazvano Sofijskij universitet Zolotij vik Bolgariyi889 roku Boris I zriksya tronu i postrigsya v monahi Jogo nastupnikom stav starshij sin Vladimir Rasate 889 893 Vin virishiv provoditi antivizantijsku politiku i uklav soyuz iz shidnofrankskim korolem Zagostrennya bolgarsko vizantijskih vidnosin aktivizuvalo protivnikiv hristiyanstva Za cih obstavin Boris I zalishiv monastir i 893 zdijsniv derzhavnij perevorot Vladimira Rasate bulo usunuto vid vladi oslipleno i kinuto do v yaznici Na jogo misce Boris I posadiv svogo tretogo sina Simeona pislya chogo povernuvsya do monastirya Za zaslugi pered hristiyanstvom buv kanonizovanij Razom z tim stolicyu krayini pereneseno do Preslava i zaprovadzheno slov yansku movu yak bogosluzhbovu Tak grecke duhivnictvo zaminili na bolgarske vihovanciv uchniv Kirila i Mefodiya Staroslov yanska mova takozh stala movoyu derzhavnogo upravlinnya i tak postupovo znikla bolgaro tyurkska mova Tak naprikinci H stolittya sformuvalasya dosit monolitna bolgarska narodnist Pravlinnya Simeona Teritoriya Bolgariyi 927 roku Simeon 893 927 virostav hristiyaninom narodivsya u rik hreshennya Yunacki roki proviv u Konstantinopoli de zdobuv dobru osvitu 886 roku povernuvsya na batkivshinu postrigsya v monahi shob v majbutnomu ocholiti Bolgarsku cerkvu ale pislya perevorotu buv zmushenij rozstrigtisya i ocholiti derzhavu U vidpovid na vitisnennya greckih svyashennikiv Vizantiya zavdala udaru torgivelnim interesam Bolgariyi torgivelna vijna pererosla u vijskovij konflikt sho zavershivsya rozgromom vizantijskih vijsk u Shidnij Frakiyi ta polonom gvardiyi imperatora Za nakazom Simeona yim vidtyali nosi i vidpustili dodomu shob osoromiti vizantijciv U vidpovid imperator pidkupiv ugorciv napasti na Bolgariyu Simeon zaznav porazki i zmushenij buv hovatisya v Dorostoli na Dunayi 896 roku pid Bulgarofigonom suchasna Turechchina Simeon rozgromiv vizantijciv i dijshov do Konstantinopolya pislya chogo uklav ugodu pro povernennya do poperednih umov torgu ta daninu yaku splachuvala Vizantiya 904 roku nova ugoda zakripila za Bolgariyeyu zemli u Pivnichnij Makedoniyi ta suchasnij Albaniyi Pislya cogo nastav trivalij period zatishshya Car Simeon osnovopolozhnik slov yanskoyi literaturi 1923 kartina cheskogo hudozhnika Alfonsa Muhi Pislya smerti vizantijskogo imperatora 912 roku vidnosini znovu uskladnilisya oskilki Vizantiya vidmovilasya platiti daninu 913 roku Simeon pishov pohodom na Konstantinopol i zmusiv do novoyi ugodi malolitnij vizantijskij imperator Konstantin VII Bagryanorodnij maye odruzhitisya z dochkoyu Simeona sho zabezpechilo jomu rol spivpravitelya Odnak 914 roku u Vizantiyi vidbuvsya derzhavnij perevorot pislya yakogo keruvati imperiyeyu stala mati imperatora Zoya Vona rozirvala zaruchini sina chim sprichinila trivalu vijnu 915 roku Simeon napav na Frakiyu a 917 roku rozbiv vizantijski vijska na berezi richki Aheloj Prodovzhuyuchi pohodi proti Vizantiyi Simeon spodivavsya domogtisya vikonannya ugodi Ale pislya chergovogo perevorotu upravlinnya Vizantiyeyu perejshlo do voyenachalnika Romana Lakapina dochka yakogo vijshla zamizh za imperatora 918 roku za vkazivkoyu Simeona Bolgarska cerkva samovilno progolosila svoyu nezalezhnist vid Konstantinopolya a Simeon otrimav carsku koronu Vtim titul ne buv viznanij vizantijskim imperatorom i konstantinopolskim patriarhom Tomu 923 roku Simeon znovu virushiv u pohid proti Konstantinopolya ale nichogo ne dosyag 924 roku vin pishov vijnoyu na serbiv pislya chogo Serbiya stala bolgarskoyu provinciyeyu Odnak u 926 927 rokah prograv vijnu z Horvatiyeyu Pragnuchi viznannya titulu Rimskim Papoyu Simeon gotuvav novu vijnu z Vizantiyeyu ale raptovo pomer 927 roku Za chas jogo pravlinnya teritoriya Bolgariyi suttyevo rozshirilasya zris avtoritet na zovnishnij areni ta aktivno rozvivalasya kultura Kinec Preslavskogo carstvaBolgariya za chasiv Petira Nastupnikom Simeona stav jogo sin Petir 927 968 yakij ne mav velikoderzhavnih ambicij Z oglyadu na skladnu ekonomichnu situaciyu bolgari 927 roku uklali ugodu pro 30 richnij mir Zgidno z nim Bolgariya vidmovlyalasya vid zavojovanih vizantijskih teritorij lishayuchi ti sho buli viznani ugodoyu 904 roku a teritorialni vtrati Bolgariyi kompensovuvala danina Bolgarskij pravitel otrimav titul kesarya Petir odruzhivsya z vnuchkoyu Romana Lakapina Mariyeyu Konstantinopolska patriarhiya viznala povnu nezalezhnist Bolgarskoyi cerkvi Cya ugoda ne bula sprijnyata chastinoyu bolgar i proti Petira gotuvalisya zmovi yaki ocholili jogo brati Ivan 928 i Mihayil 930 Obidva zakoloti vdalosya pridushiti Takozh 927 roku serbskij knyaz pidnyav antibolgarske povstannya i vidnoviv nezalezhnist Serbiyi U 934 943 961 962 968 rik cherez teritoriyu Bolgariyi pohodom na Vizantiyu projshli ugorci zavdavshi znachnih rujnuvan Takozh bolgarski zemli zaznali shkodi vid pechenigiv yaki 943 roku hodili razom z kiyivskim knyazem Igorem na Vizantiyu Nashestya rusiniv na Bolgariyu 968 roku Miniatyura z litopisu Pislya 944 roku koli bulo usunuto Romana Lakapina stosunki z Vizantiyeyu pogirshilisya Imperator Nikifor II Foka 963 roku pogodivsya i nadali splachuvati daninu ale faktichno uzyav u zaruchniki oboh siniv Petira Borisa ta Romana Ne mayuchi dopomogi Vizantiyi u protidiyi ugorcyam Petir uklav z nimi ugodu yaka traktuvalasya yak porushennya domovlenostej z Vizantiyeyu u svoyu chergu vona perestala splachuvati daninu i rozpochala 967 roku vijskovi diyi Nova zagroza Bolgariyi vinikla na pivnochi koli pidburenij Vizantiyeyu kiyivskij knyaz Svyatoslav na choli 60 tisyachnogo vijska virushiv do Bolgariyi zavdavshi porazki u rajoni Dobrudzhi zakripivshis u Preslavci Starij i hvorij Petir prijnyav monashu shimu i vidijshov vid vladi Zacikavlena u zupinci Svyatoslava Vizantiya povernula siniv Petira do Bolgariyi starshij z nih Boris II posiv tron 969 971 i nadala vijskovu dopomogu U cej chas Svyatoslav povernuvsya do Kiyeva zvilniv svoyu stolicyu z oblogi pechenigiv i znovu pishov na Bolgariyu 969 roku peremig bolgarske vijsko zajnyav usyu Pivnichnu Bolgariyu Zokrema stolicyu Preslav Bez dopomogi Vizantiyi Boris II stav vimushenim soyuznikom Svyatoslava Zalishivshi u Preslavi garnizon Svyatoslav razom z zagonami bolgar pechenigiv ta ugorciv pishov pohodom na Konstantinopol Naprikinci 969 roku u Vizantiyi vidbuvsya derzhavnij perevorot i tron posiv polkovodec Ioann Cimishij yakij rozbiv 970 roku vijska Svyatoslava bilya Arkadiopolya a 971 roku zdobuv Preslav uzyav u polon carya Borisa II pograbuvav skarbnicyu i rushiv na Dorostol de buli osnovni ruski sili na choli z Svyatoslavom Pislya troh misyaciv oblogi Svyatoslav pogodivsya na mir vidmovivshis vid zavojovanih teritorij v obmin na bezpereshkodne povernennya do Kiyeva Po dorozi na nogo napali pechenigi i rozbili Svyatoslav zaginuv u boyu U cej chas Ioann Cimishij pidkoriv pivnichno shidnu chastinu Bolgariyi peretvorivshi yiyi na vizantijsku provinciyu Carya Borisa II z rodinoyu privezli do Konstantinopolya i detronizuvali Shob pidtverditi sho Bolgariya yak derzhava bilshe ne isnuye Ioann Cimishij perejmenuvav yiyi stolicyu Preslav na svoyu chest Ioannopol Ohridskij period bolgarskoyi istoriyi Samuyilova derzhavaCentr bolgarskogo derzhavnogo zhittya peremistivsya do Makedoniyi yaka zberegla svij ekonomichnij i lyudskij potencial Na cih zahidnih zemlyah spershu vstanovilasya tetrarhiya chotirivladdya siniv rodicha carya upravitelya Sredeckoyi oblasti suchas Sofiya Nikoli Jogo sini David Mojsej Aron i Samuyil protistoyali vizantijcyam she za chasiv Borisa II a pislya smerti Joanna Cimishiya 976 roku rozpochali vijskovi diyi i zvilnili zemli Pivnichno Shidnoyi Bolgariyi U cij borotbi David i Mojsej zaginuli Aron buv strachenij za pidozroyu u zmovi z vorogom i Samuyil zoserediv vsyu vladu u svoyih rukah Ale Vizantiya protistavila jomu detronizovanogo Borisa II i Romana yakih vipustili z polonu i povernuli Bolgariyi Pid chas perehodu kordonu Boris zaginuv a Roman pribuv do Samuyila i buv viznanij carem yakij nominalno praviv z 976 do 997 hoch realna vlada bula u Samuyila Stoliceyu derzhavi buv Ohrid kudi peremistilasya i rezidenciya bolgarskih patriarhiv U 979 985 rokah Samuyil voyuvav z Vizantiyeyu rozshirivshi svoyi teritoriyi za rahunok Epiru ta Fessaliyi 986 roku vizantijskij imperator pishov pohodom na Sredec Sofiyu ale obloga forteci ne bula uspishnoyu Na zvorotnomu shlyahu vizantijci buli atakovani ta rozbiti a sam imperator ledve vtik Pislya cogo Samuyil povernuv majzhe vsi bolgarski zemli zahopleni vizantijcyami j zavolodiv Frakiyeyu ta Egejskoyu Makedoniyeyu 995 roku bolgari peremogli vizantijciv pid Solunem i pograbuvali grecki koloniyi Bolgariya za carya Samuyila 991 roku car Roman pid chas vijskovogo pohodu potrapiv u vizantijskij polon de 997 roku pomer Diznavshis pro jogo smert Samuyil progolosiv sebe carem Pered tim 996 roku vidbuvsya perelom u vijni z Vizantiyeyu Pereobtyazhene trofeyami bolgarske vijsko povertalosya z Serednoyi Greciyi ale bulo atakovane vizantijcyami poblizu Fermopil i zaznalo porazki 12 tisyach voyiniv potrapili v polon a Samuyil i jogo sin Gavril Radomir povernulisya poraneni Ale Samuyil ne pochav gotuvati vidsich Vizantiyi a 998 roku zdijsniv pohodi na zahidni zemli priyednavshi teritoriyi Rashki Serbiyi Bosniyi ta rajon Adriatiki Konflikt z Ugorshinoyu za Sremsku oblast virisheno dinastichnim shlyubom Gavrila Radomira z ugorskoyu princesoyu Gejzoyu Rozshirennya Bolgarskih teritorij za rahunok Vizantiyi viklikalo sprotiv i u 1000 1002 rokah imperator Vasilij II znovu zahopiv Miziyu Dobrudzhu Vidinsku i Sredecku oblasti vidnoviv vladu u Fessaliyi Samuyil pishov na Adrianopol ale bezuspishno Bolgarsko vizantijska vijna trivala do 1009 roku za cej chas bolgari dvichi zaznavali serjoznih porazok bilya Skop ye 1003 ta Solunya 1009 Pislya nevelikoyi perervi 1014 roku u novomu pohodi vizantijci peremogli bolgar poblizu teperishnogo sela Klyuch u dolini Strumi Ponad 14 tisyach bolgarskih voyiniv potrapili u polon yih bulo oslipleno za vinyatkom kozhnogo sotogo yakomu lishali odne oko i vidpusheno na batkivshinu Za cyu zhorstokist Vasilij II otrimav prizvisko Bolgarobijcya Pobachivshi svoyih skalichenih voyiniv Samuyil pomer vid sercevogo napadu 1014 Sin Samuyila Gavrilo Radomir 1014 1015 namagavsya protistoyati vizantijcyam ale stav zhertvoyu intrigi svogo kuzena Ivana Vladislava sina Arona Ivan Vladislav 1015 1018 stav ostannim carem Pershogo Bolgarskogo carstva Vin namagavsya primiritisya z Vizantiyeyu ale imperator vimagav povnoyi kapitulyaciyi na sho Ivan Vladislav pristati ne hotiv Natomist vin pishov pohodom na adriatichne uzberezhzhya de pid chas oblogi forteci Drach zaginuv 1018 roku Jogo smert prinesla rozkol u bolgarskomu suspilstvi vdova i patriarh pidtrimali kapitulyaciyu pered Vizantiyeyu a spadkoyemec tronu Presian pragnuv borotbi ale vin ne zmig peremogti u borotbi Pid chas pohodu Vasiliya II 1018 roku bilshist fortec zdavalisya bez boyu Caricya Mariya napisala imperatoru sho dobrovilno viddaye jomu Bolgarske carstvo tomu mista ne zaznavali plyundruvan Vasilij II zabirav lishe skarbnicyu bolgarskih cariv Predstavniki povalenoyi dinastiyi ta ohochi velmozhi buli pereseleni do Maloyi Aziyi de otrimali mayetnosti i posadi Natomist spadkoyemec Presian iz dvoma bratami Alusianom i Aronom vidstupili v gori i yakijs chas veli nerivnu borotbu Vtim Pershe Bolgarske carstvo bulo ostatochno pidkoreno i vona stala chastinoyu vizantijskih volodin Ekonomika i socialni vidnosiniOsnovnim zanyattyam slov yanskogo naselennya bulo zemlerobstvo Viroshuvali pshenicyu zhito yachmin proso ovochi vinograd a z tehnichnih kultur lon Obrobitok zemel vivsya perevazhno derev yanim ralom ale zastosovuvalisya i zalizni lemeshi a takozh lopati serpi kosi Na teritoriyah yaku zaselyali bolgari i osoblivo u girskih rajonah rozvinulosya skotarstvo Osnovnim vidom zemlevolodinnya bula privatna vlasnist yaka podilyalas na dribnu selyansku veliku feodalnu volodila svitska i duhovna znat A volodinnya derzhavnogo pravitelya stanovili okremij vid vlasnosti yakij pririvnyuvavsya do derzhavnoyi vlasnosti She odin vid vlasnosti gromadska zemlya yaka perebuvala u spilnomu koristuvanni chleniv gromadi pasovisha sinokosi vodojmi postupovo gromadska vlasnist perejshla do ruk feodalnoyi vlasnosti Volodinnya velikogo zemlevlasnika skladalosya z panskogo mayetku ta dribnih dilyanok yaki perebuvali u koristuvanni zubozhilih chi bezzemelnih selyan za sho ti splachuvali produktovu i vidrobitkovu rentu Taki selyani potraplyali u zalezhnist i ne mogli samovilno lishati obroblyuvani zemli popri te sho yuridichno voni lishalisya vilnimi I vilni i zalezhni selyani mali vikonuvati naturalni i vidrobitni povinnosti na korist derzhavi Neznachnu kategoriyu naselennya stanovili rabi yakimi stavali vijskovopoloneni Yih ridko vikoristovuvali v gospodarstvi ale chasto prodavali torgovcyam U mistah rozvivalisya remesla goncharstvo tkactvo kozhushnictvo virobnictvo cegli plitki skla obrobka midi zaliza sribla Pri majsterni mistilasya i kramnicya lishe zgodom zbut perejshov do kupciv Remisniki bolgarskih mist ne mali zmogi ob yednuvatisya v cehi i vidstoyuvati korporativni interesi chi vplivati na derzhavni podiyi Gospodarstvo perevazhno bulo naturalnim yak i obmin Groshi pochali vikoristovuvati des z IH st Persha Bolgarska derzhava svoyih groshej ne karbuvala i koristalasya vizantijskimi U IH H st Bolgariya aktivno vede torgivlyu silskogospodarskimi produktami yaki mali popit u Vizantiyi Ugorshini Chehiyi Kiyivskij Rusi Div takozhIstoriya Bolgariyi Druge Bolgarske carstvo Tretye Bolgarske carstvo Zahidne Bolgarske carstvoPrimitki Atlas of Europe in the Middle Ages Ostrovski Rome 1998 page 64 Matanov Hristo 2014 V trsene na srednovekovnoto vreme Metalniyat pt na blgarite VII XV v IK Gutenberg ISBN 9786191760183 Atlas of Europe in the Middle Ages Ostrovski Rome 1998 page 66 Atlas of Europe in the Middle Ages Ostrovski Rome 1998 page 69 Fine John Van Antwerp 1994 1987 The Late Medieval Balkans A Critical Survey from the Late Twelfth Century to the Ottoman Conquest Ann Arbor Michigan University of Michigan Press s p 55 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite book title Shablon Cite book cite book a pages maye zajvij tekst dovidka Petrov Petr 1994 Han Asparuh osnovopolozhnikt na blgarskata drzhava bolgarskoyu Znanie Arhiv originalu za 5 lipnya 2009 Procitovano 20 listopada 2008 Chornij Volodimir 2007 Istoriya Bolgariyi ukrayinskoyu Lviv Payis s 37 Arhiv originalu za 29 grudnya 2014 Procitovano 28 grudnya 2014 Chornij Volodimir 2007 Istoriya Bolgariyi ukrayinskoyu Lviv Payis New Cambridge Medieval History vol 2 1995 s p 231 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite book title Shablon Cite book cite book a pages maye zajvij tekst dovidka Nikolov G 2005 Centralizm i regionalizm v rannesrednevekovna Bolgariya kraya na VII nachaloto na XI v Sofiya Marin Drinov Bozhilov Bozhilov Ivan Ivan Gyuzelev Gyuzelev Vasil Vasil 199 Istoriya na srednovekovna Blgariya VII XIV vek History of Medieval Bulgaria VII XIV centuries in Bulgarian Sofiya Sofia Anubis Anubis ISBN 954 426 204 0 bolgarskoyu Sofiya Sofia Anubis Anubis s 124 ISBN ISBN 954 426 204 0 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite book title Shablon Cite book cite book a Perevirte znachennya isbn nedijsnij simvol dovidka Bozhilov Bozhilov Ivan Ivan Gyuzelev Gyuzelev Vasil Vasil 1999 1999 Istoriya na srednovekovna Blgariya VII XIV vek History of Medieval Bulgaria VII XIV centuries in Bulgarian Sofiya Sofia ISBN 954 426 204 0 Anubis Anubis s 140 141 ISBN ISBN 954 426 204 0 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite book title Shablon Cite book cite book a Perevirte znachennya isbn nedijsnij simvol dovidka Daniel Ziemann 2016 Das Erste bulgarische Reich Eine fruhmittelalterliche Grossmacht zwischen Byzanz und Abendland German An early medieval great power between Byzantium and the Occident In Online handbook on the history of South East Europe Volume I Rule and politics in Southeastern Europe until 1800 Published by the Institute for East and Southeast European Studies of the Leibniz Association Regensburg Fine J 1991 The Early Medieval Balkans A Critical Survey from the Sixth to the Late Twelfth Century University of Michigan Press ISBN 0 472 08149 7 s 99 ISBN ISBN 0 472 08149 7 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite book title Shablon Cite book cite book a Perevirte znachennya isbn nedijsnij simvol dovidka Fine J 1991 The Early Medieval Balkans A Critical Survey from the Sixth to the Late Twelfth Century University of Michigan Press s 107 ISBN ISBN 0 472 08149 7 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite book title Shablon Cite book cite book a Perevirte znachennya isbn nedijsnij simvol dovidka Whittow Mark 1996 The Making of Byzantium 600 1025 Los Angeles University of California Press s 280 ISBN ISBN 0 520 20497 2 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite book title Shablon Cite book cite book a Perevirte znachennya isbn nedijsnij simvol dovidka Chornij Volodimir 2007 Istoriya Bolgariyi Lviv Payis Angelov Dimitr Bozhilov Ivan Vaklinov Stancho Gyuzelev Vasil Kuev Kuyu Petrov Petr Primov Borislav Tpkova Vasilka Canokova Genoveva 1981 Istoriya na Blgariya Tom II Prva blgarska drzhava Sofiya Izdatelstvo na BAN s 370 Fine J 1991 The Early Medieval Balkans A Critical Survey from the Sixth to the Late Twelfth Century University of Michigan Press s 182 183 ISBN ISBN 0 472 08149 7 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite book title Shablon Cite book cite book a Perevirte znachennya isbn nedijsnij simvol dovidka Fine J 1991 The Early Medieval Balkans A Critical Survey from the Sixth to the Late Twelfth Century University of Michigan Press s 198 ISBN ISBN 0 472 08149 7 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite book title Shablon Cite book cite book a Perevirte znachennya isbn nedijsnij simvol dovidka LiteraturaA G Plahonin Bolgari dunajski 7 travnya 2016 u Wayback Machine Enciklopediya istoriyi Ukrayini u 10 t redkol V A Smolij golova ta in Institut istoriyi Ukrayini NAN Ukrayini K Naukova dumka 2003 T 1 A V S 330 ISBN 966 00 0734 5 Chornij V Istoriya Bolgariyi Lviv Payis 2007 D M Lang Bulgarzy Warszawa Panstwowy Instytut Wydawniczy 1983 T Wasilewski Historia Bulgarii Wroclaw Ossolineum 1983 23 71 K Zakrzewski Historia Bizancjum Krakow TAiWPN Universitas 2007 s 180 190s 180 190Ce nezavershena stattya z istoriyi Yevropi Vi mozhete dopomogti proyektu vipravivshi abo dopisavshi yiyi Ce nezavershena stattya z istoriyi Bolgariyi Vi mozhete dopomogti proyektu vipravivshi abo dopisavshi yiyi