Олекса́ндрівка — село в Україні, у Великописарівській громаді Охтирського району Сумської області. Населення становить приблизно 291 осіб. Село у складі Великописарівcької селищної громади.
село Олександрівка | |
---|---|
Країна | |
Область | Сумська область |
Район | Охтирський район |
Громада | Великописарівська селищна громада |
Облікова картка | Олександрівка |
Основні дані | |
Населення | 330 |
Площа | 1,49 км² км² |
Поштовий індекс | 42806 |
Телефонний код | +380 5457 |
Географічні дані | |
Географічні координати | H G O |
Середня висота над рівнем моря | 130 м |
Місцева влада | |
Адреса ради | 42800, Сумська обл., Охтирський р-н, с-ще Велика Писарівка, вул. Незалежності, 7 |
Староста | Яковенко Олександр Іванович |
Карта | |
![]() Олександрівка | |
![]() Олександрівка | |
Мапа | |
Географія
Розташування
Село Олександрівка розташоване на лівому березі річки Ворскла, вище за течією на відстані 1,5 км розташоване село Лукашівка, нижче за течією на відстані 0,5 км розташоване смт Велика Писарівка, на протилежному березі — село Заріччя Друге (народна назва Земний Рай) (Грайворонський район, Бєлгородська область). Село розташоване на кордоні з Росією.
Населення
Населення станом на 01.01.2015 р. становило приблизно 291 осіб. В тому числі чоловіків 159 та жінок — 152. В селі 58 дітей та 235 дорослого населення. Село має негативний приріст населення що року.
Клімат
Клімат помірно континентальний. Характерна часта зміна погод, що пов'язано з надходженням циклонів (в середньому за рік їх 45) і антициклонів (36). січня від −8°С, липня — від +17°С. Вітри змінюються по сезонах року: узимку переважають західні вітри, що приносять вологу. Улітку найчастіші північно-західні вітри.
Ґрунти, рослинний і тваринний світ
Рослинний і тваринний світ околиць села є досить різноманітним і налічує понад 1013 видів рослин та 2580 видів тварин, серед яких багато, занесені до Червоної книги України джміль моховий (Bombus muscorum), жук-олень (Lucanus cervus cervus), махаон (Papilio machaon), косарики тонкі (Gladiolus tenuis), любка дволиста (Platanthera/Orchis bifolia), пальчатокорінник травневий (Dactylorhiza majalis) та інші). Природна рослинність представлена 5 типами: лісова, чагарникова, лучна, болотна та водна. Однією з основних причин фауністичного багатства є фізико-географічне розташування села та околиць, різноманітність біотопів, перш за все лучних, водно-болотних і лісових. Загалом для фауни характерне домінування лісостепових видів. Окрім них тут мешкають окремі тайгові види, зустрічаються форми південного походження та західноєвропейських видів. Тваринний світ досить різноманітний, що обумовлено різними природно-територіальними комплексами. Аналіз його фауни показав, що вона відрізняється значним видовим різноманіттям, наявністю реліктових, рідкісних та зникаючих видів. В лісах водяться лось, вепр, сарна, борсук, вовк, лисиця та інші. Птахи представлені такими видами як соловейки, зорянки, дятли, зозулі, сови, вивільги, яструби та інші.
Освіта
Олександрівський навчально-виховний комплекс: загальноосвітня школа I—II ст. — дошкільний навчальний заклад Великописарівської районної ради Сумської області
На вулиці Київська, 59 знаходиться Олександрівський навчально-виховний комплекс: загальноосвітня школа I—II ст. — дошкільний навчальний заклад в якому виховується понад 10 дошкільнят.
Мова навчання: українська.
До послуг учнів:
- їдальня на 50 місць;
- музей історії с. Олександрівка;
- спортивний зал;
- Комбінована майстерня (це єдиний освітній заклад у селі).
Релігія
В селі є молитовна кімната УПЦ МП на чолі з ієромонахом Іустином (Ігорем Скоромним) у приміщенні колишнього відділення пошти.
Медицина
На вулиці Київська, 18 діє фельдшерський пункт.
Культура та розваги
Будинок культури, на чолі з Рогачевський О.М, знаходиться також на вул. Київській в приміщенні якого знаходиться сільська бібліотека на чолі з Герасименко Аллою Олександрівною.
Торгівля
Магазин «Ворскла» ПП Лугового реалізує продовольчі та непродовольчі товари.
Автомобільне сполучення
Селом пролягає автошлях, який з'єднує село з автомобільним шляхом територіального значення Т 1705 та смт Велика Писарівка.
Природно-заповідні зони
Селом простягається Гетьманський національний природний парк у здовж річки Ворскла та територією населеного пункту. Неподалік від села розташований ландшафтний заказник «Великописарівські кургани».
Назва
Таку назву село отримало на честь імператора Російської імперії Олександра І, переможця Наполеона.[]
Історія
Ця стаття містить текст, що не відповідає . (червень 2019) |
Давні часи
Чудова природа, повноводні річки, густі ліси, зелені луки, родюча земля з давніх-давен приваблювало людей. Отож і не дивно що сліди перших поселень на території села знаходять у далеко глибінь історії.
Як свідчать залишки поселень бронзової та ранньої залізної доби, курганні могильники, які були знайдені на пагорбі неподалік села, територія була заселена вже у II—V століттях.
В добу неоліту (V—VII століття до нашої ери) територія області була досить густо засалена мисливсько-рибальськими племенами. Від них залишилося багато курганів, розсіяних по всій території Великописарівського району. Значна частина їх вже давно розорана і зникла безслідно. Але десятки курганів, як вартові деяких епох, ще й досі стоять на території нашого району. В більшості своїй вони залишені невідомими племенами мисливців і скотарів, які жили тут набагато раніше від скіфів. Під час розкопок цих курганів знаходили скелети людей зафарбовані в червоний колір вохрою фарбою, якою посипали небіжчиків. Біля скелетів знаходили глиняний посуд, вироби з кості і кремнію, а більш пізніх похованнях — з бронзи.
У 1901 році декілька таких курганів дослідили нас археологи В. Е. Данилевич і У. М. Мельник біля села Кирилівки. В 1932 році подібні поховання було знайдено села Вільного, а в 1940 році біля Великої Писарівки. Але найбільший могильник знаходився на північ від нашого села Олександрівка, за Ворсклою. Колись тут нараховувалось до ста курганів. Лише одиниці з них і сьогодні нагадують про далеких жителів краю, які залишили після себе могили, що простояли тисячоліття. На піщаних пагорбах міх селом Лугівкою і вулецею Пушкарська (народна назва «Пушкарка») була знайдена стоянка первісних людей. В 30 роках 20 століття поселення первісних людей було розкопано і біля села Лукашівка. Тут знаходили дрібні знаряддя праці, глиняний посуд, стріли, бронзові наконечники списа, прикраси. Більшість цих речей були представлено у . Але до наших днів вони не збереглись. Частина з них зникла під час німецько-радянської війни, частина не відомо де зникла. А деякі знахідки були передані в Сумський краєзнавчий музей. І лише дрібниці залишились у Великописарівському музеї.
На початку нашої ери на території Великописарівського району зустрічалися сліди скіфів, хоча їх дуже мало. Мабуть вони були не численні. В епоху Великого переселення народів вони покинули нашу місцевість. Тому в 1 столітті нашої ери вся територія Сумщини була заселена ранніми слов'янськими племенами. І в VII-Х століттях в нашому краю мешкало слов'янське плем'я сіверян. Їх ранні поселення досліджувались біля с. Солдатське. А пізніше на околицях с. Попівка і с. Ніцаха (Тростянецький район). В ІХ-Х століттях сіверяни ввійшли до складу Київської Русі. А саме, до Новгород-Сіверського князівства, яке розташовувалось на межі Київської Русі з кочевниками, які часто нападали на наші землі, грабуючи місцеве населення. Це спонукало Новгород-Сіверський виступити в похід проти половців. Ці події описано в «Слові о полку Ігоровім». Похід закінчився поразкою військ Ігоря. Сам він попав у полон. А його дружина Ярославна, довго-довго плакала на мурах Путивля. З часом Ігор викупився з полону і продовжив боротьбу з кочівниками, не дуже то й успішну. Остаточно половці були розгромлені лише монголо-татарами. Не встояла перед завойовниками і Київська Русь. Похід 939—940 роках значно спустошило Сіверщину. На землі нашого краю зазіхали й інші вороги. Це було Велике князівство Литовське. В 15 столітті Литовські князі захопили землі Київської Русі, що перебували під Золотоординським ігом. Протягом другої половини 14 століття між Великим Князівством Литовським і монголо-татарами виникає конфлікт за право володіння цими землями В 1362 році Сині Води і 1339 році на річці Ворскла між ними відбулося дві великі битви. Литовці виявились переможцями. Землі Чернігово-Сіверщини були приєднані до Литовської держави, але ці війни остаточно спустошили наш край. Нечисленне населення, яке залишилося тут після монголо-татарської навали покинуло ці землі. І вони перетворились на так зване «Дике поле». В 1503 році московський цар приєднав Чернігово-Сіверщину до Московської держави, але управляти тут було ні ким. Оскільки міста були спалені, села збезлюдніли і тільки вітер віяв над простором, засипаючи піском колись родючі землі, та дикі звірі протоптували поодинокі стежки.
Варто також зазначити, що, незважаючи на перемоги русинів і литовців над монголо-татарами і москалями, жодна з них не могла надійно захистити ці землі від постійних вторгнень монголо-татар в південні рубежі України та Литовської держави. Через цей край проходив так званий Муравський шлях — це шлях, по якому татарські орди ходили грабувати українські землі. По цьому шляху татари доходили до сучасного міста Тула, а це було в безпосередній близькості від Москви. Від Муравського шляху відокремлювались бічні шляхи. Один на Вільне, другий — на сучасну Олександрівку, третій — на Хотьмижськ (недалеко від Грайворона, Білгородської області). Так через наше село, за сосновим лісом, там де річка буває самою мілководною, проходив татарський брід.
В 1552 році Іван Грозний підкорив Казанське ханство, а в 1556 році — Астраханське, але Кримське ханство не вдалося підкорити. Тому набіги татар не припинились і тоді, з наказу московського царя, було вирішено збудувати систему укріплень для захисту кордонів Москівщини. Особливо велике будівництво оборонних споруд почалось в 30-х роках XVII розтяглось потім на кілька десятиліть. Ось тоді була створена відома в історії «Белгородська лінія» — величезна для свого часу система укріплень, яка складалась з міст-фортець, оборонних валів і засік, острожків, спостережних постів і станичних роз'їздів. Ця система була названа в честь м. Бєлгорода, заснованого 1593 році По обидві сторони від міста — від Ворскли на захід і до Дана на схід — збудували лінію споруд, які перетинали головні татарські шляхи і простяглись більш ніж на 300 км.
Крайніми містами на східному крилі були: Вільне і Хотьмиж на річці Ворскла, збудовані приблизно в 1640 році. Не раз ці міста відбивали напади окремих загонів татар. Між Вільним і Хотьмижом знаходився сторожовий пост(«острожок») для стражників; розташований він був в Углицькому урочищі не далеко від сучасної Олександрівки за річкою Ворсклою в тому місці, де вона стає найм'якішою. Острожок стояв не для захисту переправи, а для того щоб вчасно виявити напад татар і повідомити найближчі міста.
У 1648 році почалась, як відомо, визвольна війна українського народу проти Польщі. На території нашого району воєнних дій не було, але з Вільного на Україну відправились обози з продуктами, зброєю, боєприпасами, порохом тощо Воєводи Вільного уважно слідкували за ходом подій в Україні, про що повідомляли Москву. Ці обози проходили через територію сучасного села Олександрівка. З Вільного в Чигирин у резиденцію гетьмана постійно їздили московський вояки, для перевезення різних вістів. В свою чергу у Вільне приходили козаки з відомостями від Хмельницького та інформувала воєводу Афанасьєва про події в Україні. Все це свідчить про постійні контакти офіційних осіб Москівщини та України через уповноважених ними осіб, а коли на московську територію, майбутню Слобожанщину, потяглись українські переселенці, що втікали від переслідувань польської шляхти, її гостинно зустрічали в московських прикордонних містах, у тому числі у Вільному. Це було перше масове переселення українців в межі Московської держави, яке сталося після поразки Б. Хмельницького біля м. Берестечка в 1651 році.
Хоча ще раніше, на початку XVI століття, а можливо і кінці XV століття територію Великописарівського району почали заселяти поодинокі вихідці з України, це були так звані угодники. Представники московської адміністрації називали їх «литовськими людьми». Така назва встановилась за ними тому, що українські землі в той час входили до складу Польсько-Литовської держави і українці юридично були її підданими. Ще їх називали черкасами, вказуючи на їх походження з-під м. Черкаси. Звідки зрозуміло, що поява на московській землі прибульців з-за Литовського кордону непокоїло місцевих воєвод, які з дипломатичних причин намагались уникнути конфліктів з далеко не дружньою тоді державою. Угодники займалися полюванням на хутрового звіра, ловили рибу, збирали мед у диких бджіл. Спочатку їх присутність мала сезонний характер, а з часом вони почали осідати на довший терміні і займатись також тваринництвом і землеробством. Особливо багато було таких поселень на березі річки Ворскла та її приток р. Рябині та р. Братаниці. Так було засноване і наше село, тільки називалося Обратениця, отримавши своє ім'я за назвою річки. Розташовувалось воно не там, де сучасна Олександрівка, а скоріше за все, на підвищенні біля Братениці, недалеко від місця її впадіння в р. Ворскла.
Воєводи Вільного і Хотьмижа ревно слідкували за переселеннями українців. Не випадково воєвода Вільного, князь Білосельський, доповідав у Москву, що не далеко від Вільного українські пасічники проклали три шляхи через р. Ворсклу, а також сім доріг, якими як писав воєвода «хаживали литовские люди на степь и на поселки, и на реки — Мерл, и Мерчик, и Братеницу». Вони намагалися виселити «литовських людей» з підвладної ім. території, а пасіки і господарства їх ліквідовували, але вигнані з одного місця вони з'являлися в іншому. Подібна ворожість Москівщини пояснювалась тим, що українські переселенці робили в лісах просіки, греблі, мости. Це одного боку сприяло розвитку комунікації в майже в майже безлюдному степу, а з другого — руйнувало чітко продуману систему укріплень Белгородської захисної смуги і таким чином входило в конфлікт із заходами Московського уряду по захисту власного кордону. Можливо, не маючи сил припинити стихійну колонізацію, а може, тримаючи в голові думку про подальше просування свого кордону на південь Московський уряд дипломатично формував свої накази в такій формі, у якій вони не могли були виконані: «Сослать с государевой земли без боя и задору».
Українські колоністи «без бою и задору» зрозуміло не уходили про що доповів у Москву воєвода Ареєньєв: «А добровольно государь, тех литовских людей с твоей государевой земли не согнать, потому, что они начали жить с животными и пчелами и у них на пчелах острожки поставлены и к тем острожкам, твоим государевым людям, подъехать не дают, из пищалей стреляют и всякие задорные слова говорят». На цьому справа і завершилась. Воєводи у відповідності з розпорядженнями військової сили не використовували, демонструючи її тільки для вигляду, а суперечки з обох боків, скоріше посіли характер змагання заради розваги. Але в 1647 році з Мокви вийшла категорична заборона «литовських людей» без дозволу заводити пасіки на річках Мерлі, Мерчику, Братениця поблизу Хотьмижська, Вольного, Лосицького, Валок, і тих, що поселилися тут раніше, виселено за кордон. А місце їх поселень були зайняті московськими служилими людьми. Скільки вони пробули в нашій місцевості не відомо, мабуть не довго, оскільки край неспокійний, розташований на шляху татарських набігів, жити тут було небезпечно. Заняття не для слабких. Тому перші московські переселенці наше село залишили, прихопивши з собою нехитрий свій скарб, а землі розпродали представникам московського дворянства і переселились на правий берег річки Ворскли в район сучасного села Лугівка. Сталося це приблизно в 50-60-х роках XVII століття.
Повернімось назад у 1647 рік. Чому Московський уряд висиляв українців з наших земель? Відповідь одна — московський уряд, мабуть, передбачав можливість війни українського народу проти Польщі і Москівщини; звичайно не хотілося сваритися з могутньою тоді державою. Але після поразки Б. Хмельницького під Берестечком в 1651 році ніякі заборони не змогли зупинити масового переселення українців, які тікали від переслідувань польської шляхти на території підвладні Москівщині. Так у 1652 році утворилося м. Суми, а в 1654 — м. Харків та м. Охтирка, але наше село було заселено дещо пізніше — приблизно в 60-80-х роках XVII століття в епоху так званої «Руїни». Це період в історії Правобережної України, коли безперервні війни між українцями, поляками і татарами спустошили цей край, а населення ховалось від жахливих руйнувань і масово втікало на Слобожанщину.
Це був другий етап заселення нашого краю. Ось тоді українці, вихідці з Правобережної України і оселилися на території сучасної Олександрівки. Сталося це в 60-80-х роках XVII століття. Більш вказати час заселення важко. Так само невідомо хто були першими поселенцями. Але точно можна сказати, що їх було не багато — лише декілька сімей, які отримали дозвіл у представників держави чи когось із дворян. Більш того, їх звільнили від сплати податків на деякий час, а також за цим поселенням залишилась стара назва Обратениця, а після походу московських військ на Крим в 1687—1695 роках татарські набіги хоча не припинялися зовсім, то їх загроза значно зменшилася і тому наше село заселилося остаточно. На початку XVIII століття наш край був тісно пов'язаний з подіями Північної війни(1700—1721 роках). В 1709 році, як відомо, відбувалась Полтавська битва. Взимку 1708—1709 років напередодні битви через наше село Вільного йшли обози з продовольством, набоями. Просувались війська. Тут побувало багато відомих на той час людей. Зокрема у Вільному перебував Яків Брюс, який під час Полтавської битви командував артилерією. Перебував у Вільному і царевич Олексій, на той час 18-ти річний юнак, уже тоді вороже налаштований до батька реформатора. І на решті, 8 лютого 1709 р. у Вільному на ніч зупинився Петро I і переночувавши, поїхав далі і як відомо, переміг під Полтавою. Наслідком стала втеча І. Мазепи з Карлом ХІІ в межі Турецьких володінь. Там І. Мазепа і помер. Гетьманом українського козацтва був проголошений П.Орлик з. Скориставшись московсько-турецькою війною П. Орлик з козаками захопив Вільне, де чекав на підмогу татар, але їх зупинили московські війська, а до Вільного підступили війська Харківського козацького полку і звільнили його.
Після цього московський кордон пересунувся значно далі на південь, де і була збудована так звана Українська лінія (це лінія укріплень валів, фортець, засік подібно до «Белгородской черты». Після цього роль і значення Вільного було втрачено. Оборонні споруди не відновлялися, а населення розселяється в різних місцях Великописарівського району. Став непотрібний і Угліцький осторожок біля території сучасного села Олександрівка. Стрільці переселились на другу сторону і почали займатись хліборобством. Так утворилася Пушкарка. Деякий час вона існувала окремо від Обратениці.
В 1719 році в ній проживало 25 душ чоловічої статі. В селі існувала Миколаївська церква, яка існувала уже в 1714 році. Село належало поміщикам Орловим. Їхньою власністю воно стало мабуть після полтавської битви. На честь цієї перемоги Петро І роздав багато маєтностей в Україні російським дворянам Велику Писарівка — він подарував фельдмаршалу Галіцину.
Новий час
Село входило до Богодухівської сотні Охтирського полку. В 1765—1780 рр. воно входило до Харківської провінції Слобідсько-Української губернії, в 1780 році ввійшло до Богодухівського повіту Харківського намісництва. З 1797 по 1834 рік входило в Богодухівський повіт Слобідсько-Української (з 1835 р. — Харківської) губернії.
Так після війни 1812 року Обратениця була перейменована в Олександрівку на честь російського імператора Олександра І, переможця Наполеона. Села Олександрівка і Пушкарка злились в одне єдине село і тому в нашому селі є вул. Пушкарська і сьогодні.
Наприкінці XVIII на початку XIX століття при церкві святого Миколая, що стояла в центрі села, була відкрита церковно-приходська школа.
У XIX столітті в нашому селі проживали пани Іван Абрамович, Бурлака, Рокита, Кримський. Вони проживали окремо. Про що свідчать озера, що є і в наш час, що так і називаються: озеро Івана Абрамовича, Бурлакине, Рокита, Кримське.
Селянська реформа 1861 року принесла погіршення для місцевих жителів. Земельні наділи зменшилися і становили 1,77 десятини, у той час, як найменша норма наділу по Харківській губернії становила 3 десятини на ревізьку душу. Це змусило селян орендувати землю в поміщика по 12,1 крб. за десятину, у той час як в інших населених пунктах Богодухівського повіту орендна плата за десятину становила 6,5 крб.
Річна сума подушного викупу і орендної плати становила в середньому 16 крб 16 коп., а це сума третьої частини валового прибутку середнього двору. Тому селянство дуже часто шукало заробітки далеко за межами села.
Але найбільше відхідництво спостерігалося наприкінці XIX на початку XX ст. Малоземельні селяни продавали свої клаптики землі і переселялись в різні регіони Російської імперії.
Процес обезземелення селян тривав і далі.
Часи Радянської влади.
Радянська окупація в селі була встановлена в січні 1918 року.
З 1924 року початкові школи працювали в селах Олександрівка та Пушкарка.
У 1929 році в новому приміщенні було відкрито семирічну школу за кошти колгоспу «Здобутки Жовтня».
Колективізація та розбудова
Колгосп імені Леніна створений 1930 р. в селі Олександрівка, у якому було 200 дворів. Першим головою колгоспу був вибраний Вечеренко Сафрон Євдокимович. До нього добровільно вступили І. Я. Нестеренко, К. С. Кочерга, П. С. Терещенко, С. Ф. Кочерга, С. М. Богомолов, Г. І. Леонов. Було організовано дві польові бригади. Земельна площа яких складала 600 га орної землі та 225 луків та пасовищ. Обробляли землю конями. яких здали селяни кількістю 120 голів. В той час був один трактор, а коли до колгоспу весною приєднується СОЗ «Вперед» сусіднього села Пушкарка, то їх стало два. Першими трактористами були А. Н. Леонов і М. М. Скоромний. Люди старшого покоління пам'ятають, коли трактор їхав селом, то не тільки діти, а й дорослі проводжали його до колгоспного поля. А взимку 1931 року СОЗ перейменований в колгосп «Здобуток Жовтня», який об'єднував уже 73 селянських господарств. У 1932—1933 роках в районі було ліквідовано неписьменність серед дорослого населення.
У 1933 році зруйнували Миколаївську церкву в селі.
Голодомор 1932—1933 років.
Село постраждало внаслідок геноциду українського народу, проведеного окупаційним урядом СРСР 1932—1933 років. Точних даних про постраждалих не має. На кладовищах встановлені чорні хрести на місцях приблизних поховань жертв голодомору з відповідними табличками.
Передвоєнні часи.
До 1941 року колгосп мав 132 коні, 12 пар биків, які обробляли землю. Допомагали з Великописарівської МТС.
Центральна контора колгоспу знаходилась в с. Лукашівка. Дворів було 589, земельна площа становила 2120 га орної і 254 га луків та пасовищ.
Мирну працю людей перервала війна. По району поширювався рух допомоги в фонд оборони. З перших днів війни понад 300 чоловік пішли на фронт. Нині учасників Німецько-радянської війни не залишилось, померли. Колгосп ім. Леніна передав 50 ц пшениці, 5 ц м'яса, 1000 шт. яєць, 2000 тис. крб. Колгоспники внесли свої облігації: голова колгоспу ім. Леніна Карпов — на суму 1 тис. карбованців, колгоспники Павленко, Сумцов, Краєвський внесли облігації на суму 300—400 карбованець кожен.
19 жовтня 1941 року всю територію району окупували гітлерівці. Але до цього рішенням райкому КП(б)У було сформовано партизанський загін для боротьби з окупантами.
Командиром загону був Гараганенко, комісаром — Зімін, начальником штабу — Петренко. Загін підтримував зв'язок із партизанським загоном Грайворонського району «Шахтерское пламя», а через зв'язківців Плотнікову А. М., Іншина Ф. Ф. та інших патріотів — із штабом 21-ї армії. На території Великописарівського району діяв підпільний райком комсомолу, який мав зв'язок з партизанським з'єднанням Н. І. Наумова. Народні месники проводили диверсії на залізниці, нападали на окремі німецькі загони, проводили агітаційно-масову роботу серед населення, розповсюджували листівки Радянського інформбюро. Бійці загону збирали зброю, готуючись до активних дій навесні 1942 року. Репресії почались з перших днів окупації. Наприкінці 1941 року окупантам вдалося натрапити на слід партизанів і викрити підпільні групи в селах. Відразу були проведені арешти партизанів, зв'язкових партизанського загону. В с. Олександрівка, у будинку, у якому жила сім'я Кочерги на краю села була явочна квартира партизан нашого і сусіднього Борисівського району Бєлгородської області. Зв'язківцем була залишена Кочерга Ольга Степанівна. Ольга Степанівна народилась в 1906 році в селянській сім'ї в с. Олександрівка. В цьому селі закінчила початкову школу, після революції працювала в «райпотребсоюзі» в селищі Велика Писарівка. Чоловік її Кочерга Корній Іванович працював у колгоспі на рядових роботах. Було в них двоє дітей: Ніна та Анатолій. Ольга Степанівна розподіляла свій час так, що встигала робити вдома і на роботі. Крім того, вона брала активну участь у художній самодіяльності при Олександрівському клубі, що розміщався в будівлі старої церкви. Люди її пам'ятають за майстерне виконання ролі Наталки Полтавки. Коли почалася війна 1941 року райком партії залишив Ольгу Степанівну в селі для підпільної роботи. Її будинок відвідували партизани Зимін, Сумченко. Народні месники розробляли загальний план боротьби з ворогом. Ольга Степанівна доставляла відомості в селище Велику Писарівку, де жила її сестра. Знайшовся в селі зрадник, який доповів в німецьку комендатуру про зв'язки сім'ї фронтовика Корнія Івановича з партизанами. В той день нацисти увірвалися в дім. Вдома було двоє дітей — 12-річна Ніна, 15-річний Анатолій та старенька мати. Не знайшовши Ольги Степанівни вдома вони шукали у сусідів, рідних, лаялися, погрожували. А вона в цей час була у сестри у Великій Писарівці, передавала важливі для партизанів повідомлення. Не дали навіть одягнутися, нацисти роздягнену, босу, виштовхнули на вулицю, — говори, де партизани, говори!, -кричали вони. Один за другим летіли на Ольгу Степанівну удари, але жінка мовчала. Декілька днів катували її вороги, заставляючи назвати імена партизан. Але їм не вдалося що-небудь дізнатися, і її побиту і босу, у рваній в'язаній юпчині повісили в центрі села. Так віддала своє молоде життя Ольга Степанівна якій у ту пору було 35 років. На сільському цвинтарі с. Олександрівка поховані партизани — Кочерга Ольга Степанівна та Леонов Іван Омелянович.
Як відомо, Велику Писарівку в 1943 році звільняли від нацистів двічі. Проте перший раз, у березні, наші війська змушені були відступити під тиском ворога. Так ось тоді по дорозі до Олександрівки відступав червоноармійський танк Т-34, відбиваючись від німецьких танків. На бугру біля Пушкарського лісу його підбили, а два танкісти, втікаючи до дерев, були вбиті. Третій сховався. Вбитих танкістів спочатку похоронили біля лісу, а потім перенесли до братської могили на центральний цвинтар у Великій Писарівці. Про це розповів житель селища Велика Писарівка Гайовий Петро Павлович, який тоді проживав у Лукашівці. Він же розповідав, що ще один червоноармійський танк був спалений 10 березня 1943 року між Олександрівкою і Лукашівкою.
У ході бойових дій на території с. Олександрівки загинуло 12 воїнів Червоної армії. Вони поховані в братській могилі х. Пушкарка.
Остаточно з території Великописарівського району було вигнано нацистських окупантів в серпні 1943 року — з 8 по 11-е.
Відразу ж після вигнання нацистських окупантів з району почалася відбудова народного господарства, відновлення радянських установ і організацій. Населення району продовжувало збирати врожай з того, що було посіяно ще в період окупації.
Було поставлене завдання організувати навчання в школі: у 1-4 класах почати заняття з 1 вересня, а в 5-7 класах — з 1 жовтня.
Список загиблих під час Німецько-радянської війни в 1941—1945 рр.
- Богомолов Данило Петрович
- Богомолов Михайло Васильович
- Вечеренко Іван Володимирович
- Вечеренко Іван Трохимович
- Вечеренко Митрофан Володимирович
- Вечеренко Павло Трохимович
- Вечеренко Яків Володимирович
- Воротінцев Андрій Андрійович
- Воротінцев Микола Петрович
- Гефрамов Єгор Олександрович
- Єремєєв Іван Іванович
- Єремєєв Никифор Петрович
- Закута Володимир Іванович
- Іншин Василь Михайлович
- Капуста Іван Михайлович
- Капуста Кузьма Тихонович
- Капуста Павло Миколайович
- Карпов Микола Іванович
- Карпов Михайло Йосипович
- Кочерга Антон Іванович
- Кочерга Василь Михайлович
- Кочерга Микола Іванович
- Кочерга Ольга Степанівна
- Кочерга Федір Михайлович
- Кочерга Харитон Семенович
- Красноруцький Андрій Тимофійович
- Красноруцький Іван Трохимович
- Красноруцький Михайло Іванович
- Красноруцький Сергій Тимофійович
- Красовський Василь Костянтинович
- Красовський Володимир Петрович
- Красовський Іван Пантелійович
- Красовський Олександр Пилипович
- Кручак Іван Іванович
- Лазарєв Семен Михайлович
- Леонов Євдоким Якович
- Леонов Іван Єгорович
- Леонов Іван Ємельянович
- Леонов Микита Пилипович
- Леонов Павло Гаврилович
- Леонов Сергій Ємельянович
- Луговий Михайло Максимович
- Луговий Харитон Ігнатович
- Льгов Андрій Якович
- Льгов Микола Андрійович
- Мовчан Яків Федорович
- Москаленко Володимир Михайлович
- Плотніков Володимир Григорович
- Плотніков Денис Іванович
- Почернін Іван Матвійович
- Почернін Ілля Іванович
- Почернін Олексій Семенович
- Почернін Петро Дмитрович
- Почернін Семен Якович
- Почернін Сергій Олександрович
- Раков Іван Андрійович
- Раков Іван Федорович
- Раков Костянтин Авраменко
- Раков Микола Аврамович
- Раков Сергій Аврамович
- Раков Стефан Іванович
- Рилін Петро Трофимович
- Рябка Дмитро Іванович
- Середа Григорій Іванович
- Середа Григорій Іванович
- Сидоренко Василь Политонович
- Сидоренко Володимир Тихонович
- Сігодін Іван Григорович
- Сінчура Володимир Костянтинович
- Сінчура Ємельян Порфирович
- Сінчура Феодосій Іванович
- Скоркін Микола Ілліч
- Скоромний Володимир Петрович
- Скоромний Григорій Єгорович
- Скоромний Дмитро Лаврентійович
- Скоромний Іван Гаврилович
- Скоромний Микола Іванович
- Скоромний Микола Павлович
- Скоромний Михайло Павлович
- Скоромний Олександр Ілларіонович
- Скоромний Петро Мусійович
- Скоромний Фома Павлович
- Стельмах Семен Михайлович
- Сумцов Микола Олександрович
- Сумцов Яків Данилович
- Сумцов Яків Олександрович
- Тарарака Григорій Макарович
- Тітов Семен Семенович
- Хрищенко Федір Йосипович
- Шлома Микита Захарович
- Шлома Петро Іванович
- Шлома Пилип Євдокимович
- Шлома Семен Якович
- Яковенко Дмитро Ігнатович
- Яковенко Дмитро Прокипович
- Яковенко Микола Гордійович
- Яковенко Микола Прокопович
- Яковенко Олександр Гордійович
Відбудова у післявоєнний час.
У післявоєнний час церкву святого Миколи відбудовувати не стали, так як вона була без даху. В ній зробили колгоспний склад в якому складали овочі, які потім роздавали населенню А пізніше і зовсім розібрали, а цеглу використали для будівлі сільського Будинку Культури і кіно, який ще й досі є в селі.
В повоєнні роки головами колгоспу були І. Я. Нестеренко та І. А. Євченко.
У 1946 році колгоспи і населення району через посуху зібрали дуже низький урожай, тому 1947 рік відомий як рік народної біди, голодовки. Особливо важкими були березень-травень, коли закінчилися запаси сільгосппродукції. Після обсеву колгоспи допомагали людям, у школах дітям видавали їжу. І тільки з початком визрівання нового врожаю життя людей поліпшилось.
У районі приділялася велика увага вирощуванню конопель. У 1948 році лукашівські колгоспники отримали високі врожаї конопель, за що були відзначені високими урядовими нагородами.
В 1949 році колгосп «Здобуток Жовтня» з'єднався з Лукашівським колгоспом «Друга п'ятирічка», — йому дали назву ім. Леніна. Першим головою колгоспу став І. Ф. Титаренко. Добрими словами колгоспники згадують голову колгоспу шести десятих — початку семи десятих років М. Ф. Сінянського.
В 1950 році було укрупнення колгоспів і на базі колгоспу ім. Леніна, «2-я пятилетка», «Большевик» був створений один колгосп, який також назвали колгоспом ім. Леніна.
З 1950 по 1961 роки за самовідданий труд було нагороджено 24 співробітника орденами та медалями, а бригадир промислової бригади Чмихало Борису Матвійовичу та ланковим Івановій Ірині Андріївні і Горбуновій Варваре Дмитрівни було присвоєно знання Героя Соціалістичної Праці з одночасним врученням їм Ордени Леніна і медаль «Золота зірка».
В 1961 році колгосп ім. Леніна, 1-го Травня, ім. Шевченка об'єдналися в один, який назвали ім. Леніна. Центральна садиба колгоспу була в с. Дмитрівка. Всього землі стало 7226 га, тому числі орної було 5200 га, дворів — 1163, працездатних 1624 людини.
Останнім часом колгосп спеціалізувався з виробництва свинини, для чого був побудований свинокомплекс, на відгодівлю 10 000 голів на рік та щорічно продавати державі 930 тон м'яса.
Організаційна структура колгоспу була така: створено 8 промислових дільниці, у кожному з них визначена тракторна бригада, 5 тваринних ферм молочного направлення й свинокомплекс, на якому працювало приблизно 90 чоловік.
Всього на території колгоспу було 4-и сільських клубу і один Дім культури. Колгосп ім. Леніна дав району найбільшу кількість Героїв Соціалістичної Праці і кавалерів ордена Леніна. За високі врожаї коноплі в кінці сорокових років звання Героя Соціалістичної Праці було присвоєно В. Д. Горбуновій, І. А. Івановій і Б. М. Чмихало. Вищої нагороди Вітчизни — ордена Леніна нагороджені М. І. Богомолова, П. Я. Нестеренко, Г. Я. Почерніна. А Передова доярка колгоспу і делегат XXVI з'їзду Компартії України, член бюро райкому партії О. Я. Токар — за свою працю нагороджена орденом Леніна двічі.
За останні роки існування в колгоспі було 3-и Героя Соціалістичної Праці.
Нагороджено: Орденом Леніна — 7 осіб, Орденом Жовтневої Революції — 1 особа, — 14 осіб. Орденом Трудової слави II ступеня — 1 особа, Орденом Трудової слави III ступеня — 3 особи.
З розпадом Радянського союзу господарство розформували.
З 1960 по 1990 роки школа була восьмирічною
Сучасність
У 1999 році за рахунок доброчинної допомоги Національного банку України, при участі голови правління НБУ Володимира Семеновича Стельмаха, було добудовано нове приміщення школи на 6 класних кімнат.
У 2009 році за сприяння голови Національного банку України Стельмаха В. С. було газифіковано кожний будинок села безкоштовно.
У листопаді 2015 року на базі Олександрівської ЗОШ було відкрито НВК і додана група дошкільного навчання. Влітку 2016, у зв'язку з декомунізацією, було перейменовано вулицю Леніна на ім'я уродженця села В. С. Стельмаха. Влітку 2017 школу було реарганізована. В школі залишили тільки початкові класи та групу дошкільнят. Всіх інших перевели до Велико-Писарівської СЗОШ.
- 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 723-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Сумської області», село увійшло до складу Великописарівської селищної громади.
- 19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Великописарівського району, увійшло до складу новоутвореного Охтирського району.
Російсько-Українська війна від 2014 року
Під час повномасштабного вторгнення 24 лютого 2022 року село особливо не зазнало руйнування бо збройні сили російської федерації проїхали по трасі від таможні Велика Писарівка, яку перед вторгненням влучили в дах. Це відбулося приблизно о 3.00 ночі. У квітні 2022 року Великописарівщину показали обстрілювати сильніше, в наслідок чого село було відключено від електропостачання на декілька місяців. Зусиллями жителів села енергопостачання було відновлено. Село постійно обстрілювали в наслідок чого були влучання в будинки, школу, вигін. Дах школи було відновлено, що забезпечити й зберегти хоча б стін школи. В починаючи з 11 березня 2024 року село почали з великою щільністю обстрілювати, в наслідок майже всі жителі села Олександрівка евакуювались. Староста села в евакуації не приймав участі і ні як не сприяв взагалі, бо евакуювався до сусідньої області. В селі майже не залишилося вцілілих будинків, а посеред вигона багато вирв та стирчать не розірвані ракети. Жителі села змушені були покинути все як є, а худобу просто випустити на волю. В наслідок влучання багато будинків згоріло ущент. Багато будинків без дахів. Можна стверджувати, що село зруйновано і не придатне для проживання мирного населення.
24 травня 2024 року по селу з боку російського агресора зафіксовано 6 вибухів, ймовірно НАР з гелікоптера; 1 вибух, ймовірно ФПВ-дрон.
Відомі уродженці
- Стельмах Володимир Семенович, екс-голова Нацбанку України, зараз на заслуженому вдпочинку за віком. За сприяння Стельмаха В. С. в селі були реконструйовані та побудовані асфальтовані дороги з села, школа та проведена газифікація усіх житлових будинкув.
Див. також
Посилання
- Погода в селі Олександрівка
- Погода в селі Олександрівка
- http://istoriya.soippo.edu.ua/index.php/Історія_с._Олександрівка
- Районна газета «Ворскла» № 25 (9273) від 27 березня 2013 року
- Сайт районної газети «Ворскла»
- Рукопис місцевої сільської бібліотеки.
Джерела
- http://privatblog.com.ua/novosti/predsedatelem-nablyudatelnogo-soveta-privatbanka-stal-eks-glava-nbu-vladimir-stelmakh
- Рукопис місцевої сільської бібліотеки.
- Розпорядження Кабінету Міністрів України № 723-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Сумської області». kmu.gov.ua. Процитовано 25 жовтня 2021.
- Постанова Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів»
- У Середино-Буді ворожими обстрілами пошкоджено три приватних будинки. debaty.sumy.ua (ru-RU) . Процитовано 24 травня 2024.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Oleksa ndrivka selo v Ukrayini u Velikopisarivskij gromadi Ohtirskogo rajonu Sumskoyi oblasti Naselennya stanovit priblizno 291 osib Selo u skladi Velikopisarivckoyi selishnoyi gromadi selo Oleksandrivka Krayina Ukrayina Oblast Sumska oblast Rajon Ohtirskij rajon Gromada Velikopisarivska selishna gromada Oblikova kartka Oleksandrivka Osnovni dani Naselennya 330 Plosha 1 49 km km Poshtovij indeks 42806 Telefonnij kod 380 5457 Geografichni dani Geografichni koordinati 50 27 15 pn sh 35 32 07 sh d H G O Serednya visota nad rivnem morya 130 m Misceva vlada Adresa radi 42800 Sumska obl Ohtirskij r n s she Velika Pisarivka vul Nezalezhnosti 7 Starosta Yakovenko Oleksandr Ivanovich Karta Oleksandrivka Oleksandrivka Mapa U Vikipediyi ye statti pro inshi naseleni punkti z takoyu nazvoyu Oleksandrivka GeografiyaRoztashuvannya Selo Oleksandrivka roztashovane na livomu berezi richki Vorskla vishe za techiyeyu na vidstani 1 5 km roztashovane selo Lukashivka nizhche za techiyeyu na vidstani 0 5 km roztashovane smt Velika Pisarivka na protilezhnomu berezi selo Zarichchya Druge narodna nazva Zemnij Raj Grajvoronskij rajon Byelgorodska oblast Selo roztashovane na kordoni z Rosiyeyu Naselennya Naselennya stanom na 01 01 2015 r stanovilo priblizno 291 osib V tomu chisli cholovikiv 159 ta zhinok 152 V seli 58 ditej ta 235 doroslogo naselennya Selo maye negativnij pririst naselennya sho roku Klimat Klimat pomirno kontinentalnij Harakterna chasta zmina pogod sho pov yazano z nadhodzhennyam cikloniv v serednomu za rik yih 45 i anticikloniv 36 sichnya vid 8 S lipnya vid 17 S Vitri zminyuyutsya po sezonah roku uzimku perevazhayut zahidni vitri sho prinosyat vologu Ulitku najchastishi pivnichno zahidni vitri Grunti roslinnij i tvarinnij svit Roslinnij i tvarinnij svit okolic sela ye dosit riznomanitnim i nalichuye ponad 1013 vidiv roslin ta 2580 vidiv tvarin sered yakih bagato zaneseni do Chervonoyi knigi Ukrayini dzhmil mohovij Bombus muscorum zhuk olen Lucanus cervus cervus mahaon Papilio machaon kosariki tonki Gladiolus tenuis lyubka dvolista Platanthera Orchis bifolia palchatokorinnik travnevij Dactylorhiza majalis ta inshi Prirodna roslinnist predstavlena 5 tipami lisova chagarnikova luchna bolotna ta vodna Odniyeyu z osnovnih prichin faunistichnogo bagatstva ye fiziko geografichne roztashuvannya sela ta okolic riznomanitnist biotopiv persh za vse luchnih vodno bolotnih i lisovih Zagalom dlya fauni harakterne dominuvannya lisostepovih vidiv Okrim nih tut meshkayut okremi tajgovi vidi zustrichayutsya formi pivdennogo pohodzhennya ta zahidnoyevropejskih vidiv Tvarinnij svit dosit riznomanitnij sho obumovleno riznimi prirodno teritorialnimi kompleksami Analiz jogo fauni pokazav sho vona vidriznyayetsya znachnim vidovim riznomanittyam nayavnistyu reliktovih ridkisnih ta znikayuchih vidiv V lisah vodyatsya los vepr sarna borsuk vovk lisicya ta inshi Ptahi predstavleni takimi vidami yak solovejki zoryanki dyatli zozuli sovi vivilgi yastrubi ta inshi OsvitaOleksandrivskij navchalno vihovnij kompleks zagalnoosvitnya shkola I II st doshkilnij navchalnij zaklad Velikopisarivskoyi rajonnoyi radi Sumskoyi oblasti Na vulici Kiyivska 59 znahoditsya Oleksandrivskij navchalno vihovnij kompleks zagalnoosvitnya shkola I II st doshkilnij navchalnij zaklad v yakomu vihovuyetsya ponad 10 doshkilnyat Mova navchannya ukrayinska Do poslug uchniv yidalnya na 50 misc muzej istoriyi s Oleksandrivka sportivnij zal Kombinovana majsternya ce yedinij osvitnij zaklad u seli ReligiyaV seli ye molitovna kimnata UPC MP na choli z iyeromonahom Iustinom Igorem Skoromnim u primishenni kolishnogo viddilennya poshti MedicinaNa vulici Kiyivska 18 diye feldsherskij punkt Kultura ta rozvagiBudinok kulturi na choli z Rogachevskij O M znahoditsya takozh na vul Kiyivskij v primishenni yakogo znahoditsya silska biblioteka na choli z Gerasimenko Alloyu Oleksandrivnoyu TorgivlyaMagazin Vorskla PP Lugovogo realizuye prodovolchi ta neprodovolchi tovari Avtomobilne spoluchennyaSelom prolyagaye avtoshlyah yakij z yednuye selo z avtomobilnim shlyahom teritorialnogo znachennya T 1705 ta smt Velika Pisarivka Prirodno zapovidni zoniSelom prostyagayetsya Getmanskij nacionalnij prirodnij park u zdovzh richki Vorskla ta teritoriyeyu naselenogo punktu Nepodalik vid sela roztashovanij landshaftnij zakaznik Velikopisarivski kurgani NazvaTaku nazvu selo otrimalo na chest imperatora Rosijskoyi imperiyi Oleksandra I peremozhcya Napoleona dzherelo IstoriyaCya stattya mistit tekst sho ne vidpovidaye enciklopedichnomu stilyu Bud laska dopomozhit udoskonaliti cyu stattyu pogodivshi stil vikladu zi stilistichnimi pravilami Vikipediyi Mozhlivo storinka obgovorennya mistit zauvazhennya shodo potribnih zmin cherven 2019 Davni chasi Chudova priroda povnovodni richki gusti lisi zeleni luki rodyucha zemlya z davnih daven privablyuvalo lyudej Otozh i ne divno sho slidi pershih poselen na teritoriyi sela znahodyat u daleko glibin istoriyi Yak svidchat zalishki poselen bronzovoyi ta rannoyi zaliznoyi dobi kurganni mogilniki yaki buli znajdeni na pagorbi nepodalik sela teritoriya bula zaselena vzhe u II V stolittyah V dobu neolitu V VII stolittya do nashoyi eri teritoriya oblasti bula dosit gusto zasalena mislivsko ribalskimi plemenami Vid nih zalishilosya bagato kurganiv rozsiyanih po vsij teritoriyi Velikopisarivskogo rajonu Znachna chastina yih vzhe davno rozorana i znikla bezslidno Ale desyatki kurganiv yak vartovi deyakih epoh she j dosi stoyat na teritoriyi nashogo rajonu V bilshosti svoyij voni zalisheni nevidomimi plemenami mislivciv i skotariv yaki zhili tut nabagato ranishe vid skifiv Pid chas rozkopok cih kurganiv znahodili skeleti lyudej zafarbovani v chervonij kolir vohroyu farboyu yakoyu posipali nebizhchikiv Bilya skeletiv znahodili glinyanij posud virobi z kosti i kremniyu a bilsh piznih pohovannyah z bronzi U 1901 roci dekilka takih kurganiv doslidili nas arheologi V E Danilevich i U M Melnik bilya sela Kirilivki V 1932 roci podibni pohovannya bulo znajdeno sela Vilnogo a v 1940 roci bilya Velikoyi Pisarivki Ale najbilshij mogilnik znahodivsya na pivnich vid nashogo sela Oleksandrivka za Vorskloyu Kolis tut narahovuvalos do sta kurganiv Lishe odinici z nih i sogodni nagaduyut pro dalekih zhiteliv krayu yaki zalishili pislya sebe mogili sho prostoyali tisyacholittya Na pishanih pagorbah mih selom Lugivkoyu i vuleceyu Pushkarska narodna nazva Pushkarka bula znajdena stoyanka pervisnih lyudej V 30 rokah 20 stolittya poselennya pervisnih lyudej bulo rozkopano i bilya sela Lukashivka Tut znahodili dribni znaryaddya praci glinyanij posud strili bronzovi nakonechniki spisa prikrasi Bilshist cih rechej buli predstavleno u Ale do nashih dniv voni ne zbereglis Chastina z nih znikla pid chas nimecko radyanskoyi vijni chastina ne vidomo de znikla A deyaki znahidki buli peredani v Sumskij krayeznavchij muzej I lishe dribnici zalishilis u Velikopisarivskomu muzeyi Na pochatku nashoyi eri na teritoriyi Velikopisarivskogo rajonu zustrichalisya slidi skifiv hocha yih duzhe malo Mabut voni buli ne chislenni V epohu Velikogo pereselennya narodiv voni pokinuli nashu miscevist Tomu v 1 stolitti nashoyi eri vsya teritoriya Sumshini bula zaselena rannimi slov yanskimi plemenami I v VII H stolittyah v nashomu krayu meshkalo slov yanske plem ya siveryan Yih ranni poselennya doslidzhuvalis bilya s Soldatske A piznishe na okolicyah s Popivka i s Nicaha Trostyaneckij rajon V IH H stolittyah siveryani vvijshli do skladu Kiyivskoyi Rusi A same do Novgorod Siverskogo knyazivstva yake roztashovuvalos na mezhi Kiyivskoyi Rusi z kochevnikami yaki chasto napadali na nashi zemli grabuyuchi misceve naselennya Ce sponukalo Novgorod Siverskij vistupiti v pohid proti polovciv Ci podiyi opisano v Slovi o polku Igorovim Pohid zakinchivsya porazkoyu vijsk Igorya Sam vin popav u polon A jogo druzhina Yaroslavna dovgo dovgo plakala na murah Putivlya Z chasom Igor vikupivsya z polonu i prodovzhiv borotbu z kochivnikami ne duzhe to j uspishnu Ostatochno polovci buli rozgromleni lishe mongolo tatarami Ne vstoyala pered zavojovnikami i Kiyivska Rus Pohid 939 940 rokah znachno spustoshilo Sivershinu Na zemli nashogo krayu zazihali j inshi vorogi Ce bulo Velike knyazivstvo Litovske V 15 stolitti Litovski knyazi zahopili zemli Kiyivskoyi Rusi sho perebuvali pid Zolotoordinskim igom Protyagom drugoyi polovini 14 stolittya mizh Velikim Knyazivstvom Litovskim i mongolo tatarami vinikaye konflikt za pravo volodinnya cimi zemlyami V 1362 roci Sini Vodi i 1339 roci na richci Vorskla mizh nimi vidbulosya dvi veliki bitvi Litovci viyavilis peremozhcyami Zemli Chernigovo Sivershini buli priyednani do Litovskoyi derzhavi ale ci vijni ostatochno spustoshili nash kraj Nechislenne naselennya yake zalishilosya tut pislya mongolo tatarskoyi navali pokinulo ci zemli I voni peretvorilis na tak zvane Dike pole V 1503 roci moskovskij car priyednav Chernigovo Sivershinu do Moskovskoyi derzhavi ale upravlyati tut bulo ni kim Oskilki mista buli spaleni sela zbezlyudnili i tilki viter viyav nad prostorom zasipayuchi piskom kolis rodyuchi zemli ta diki zviri protoptuvali poodinoki stezhki Varto takozh zaznachiti sho nezvazhayuchi na peremogi rusiniv i litovciv nad mongolo tatarami i moskalyami zhodna z nih ne mogla nadijno zahistiti ci zemli vid postijnih vtorgnen mongolo tatar v pivdenni rubezhi Ukrayini ta Litovskoyi derzhavi Cherez cej kraj prohodiv tak zvanij Muravskij shlyah ce shlyah po yakomu tatarski ordi hodili grabuvati ukrayinski zemli Po comu shlyahu tatari dohodili do suchasnogo mista Tula a ce bulo v bezposerednij blizkosti vid Moskvi Vid Muravskogo shlyahu vidokremlyuvalis bichni shlyahi Odin na Vilne drugij na suchasnu Oleksandrivku tretij na Hotmizhsk nedaleko vid Grajvorona Bilgorodskoyi oblasti Tak cherez nashe selo za sosnovim lisom tam de richka buvaye samoyu milkovodnoyu prohodiv tatarskij brid V 1552 roci Ivan Groznij pidkoriv Kazanske hanstvo a v 1556 roci Astrahanske ale Krimske hanstvo ne vdalosya pidkoriti Tomu nabigi tatar ne pripinilis i todi z nakazu moskovskogo carya bulo virisheno zbuduvati sistemu ukriplen dlya zahistu kordoniv Moskivshini Osoblivo velike budivnictvo oboronnih sporud pochalos v 30 h rokah XVII roztyaglos potim na kilka desyatilit Os todi bula stvorena vidoma v istoriyi Belgorodska liniya velichezna dlya svogo chasu sistema ukriplen yaka skladalas z mist fortec oboronnih valiv i zasik ostrozhkiv sposterezhnih postiv i stanichnih roz yizdiv Cya sistema bula nazvana v chest m Byelgoroda zasnovanogo 1593 roci Po obidvi storoni vid mista vid Vorskli na zahid i do Dana na shid zbuduvali liniyu sporud yaki peretinali golovni tatarski shlyahi i prostyaglis bilsh nizh na 300 km Krajnimi mistami na shidnomu krili buli Vilne i Hotmizh na richci Vorskla zbudovani priblizno v 1640 roci Ne raz ci mista vidbivali napadi okremih zagoniv tatar Mizh Vilnim i Hotmizhom znahodivsya storozhovij post ostrozhok dlya strazhnikiv roztashovanij vin buv v Uglickomu urochishi ne daleko vid suchasnoyi Oleksandrivki za richkoyu Vorskloyu v tomu misci de vona staye najm yakishoyu Ostrozhok stoyav ne dlya zahistu perepravi a dlya togo shob vchasno viyaviti napad tatar i povidomiti najblizhchi mista U 1648 roci pochalas yak vidomo vizvolna vijna ukrayinskogo narodu proti Polshi Na teritoriyi nashogo rajonu voyennih dij ne bulo ale z Vilnogo na Ukrayinu vidpravilis obozi z produktami zbroyeyu boyepripasami porohom tosho Voyevodi Vilnogo uvazhno slidkuvali za hodom podij v Ukrayini pro sho povidomlyali Moskvu Ci obozi prohodili cherez teritoriyu suchasnogo sela Oleksandrivka Z Vilnogo v Chigirin u rezidenciyu getmana postijno yizdili moskovskij voyaki dlya perevezennya riznih vistiv V svoyu chergu u Vilne prihodili kozaki z vidomostyami vid Hmelnickogo ta informuvala voyevodu Afanasyeva pro podiyi v Ukrayini Vse ce svidchit pro postijni kontakti oficijnih osib Moskivshini ta Ukrayini cherez upovnovazhenih nimi osib a koli na moskovsku teritoriyu majbutnyu Slobozhanshinu potyaglis ukrayinski pereselenci sho vtikali vid peresliduvan polskoyi shlyahti yiyi gostinno zustrichali v moskovskih prikordonnih mistah u tomu chisli u Vilnomu Ce bulo pershe masove pereselennya ukrayinciv v mezhi Moskovskoyi derzhavi yake stalosya pislya porazki B Hmelnickogo bilya m Berestechka v 1651 roci Hocha she ranishe na pochatku XVI stolittya a mozhlivo i kinci XV stolittya teritoriyu Velikopisarivskogo rajonu pochali zaselyati poodinoki vihidci z Ukrayini ce buli tak zvani ugodniki Predstavniki moskovskoyi administraciyi nazivali yih litovskimi lyudmi Taka nazva vstanovilas za nimi tomu sho ukrayinski zemli v toj chas vhodili do skladu Polsko Litovskoyi derzhavi i ukrayinci yuridichno buli yiyi piddanimi She yih nazivali cherkasami vkazuyuchi na yih pohodzhennya z pid m Cherkasi Zvidki zrozumilo sho poyava na moskovskij zemli pribulciv z za Litovskogo kordonu nepokoyilo miscevih voyevod yaki z diplomatichnih prichin namagalis uniknuti konfliktiv z daleko ne druzhnoyu todi derzhavoyu Ugodniki zajmalisya polyuvannyam na hutrovogo zvira lovili ribu zbirali med u dikih bdzhil Spochatku yih prisutnist mala sezonnij harakter a z chasom voni pochali osidati na dovshij termini i zajmatis takozh tvarinnictvom i zemlerobstvom Osoblivo bagato bulo takih poselen na berezi richki Vorskla ta yiyi pritok r Ryabini ta r Bratanici Tak bulo zasnovane i nashe selo tilki nazivalosya Obratenicya otrimavshi svoye im ya za nazvoyu richki Roztashovuvalos vono ne tam de suchasna Oleksandrivka a skorishe za vse na pidvishenni bilya Bratenici nedaleko vid miscya yiyi vpadinnya v r Vorskla Voyevodi Vilnogo i Hotmizha revno slidkuvali za pereselennyami ukrayinciv Ne vipadkovo voyevoda Vilnogo knyaz Biloselskij dopovidav u Moskvu sho ne daleko vid Vilnogo ukrayinski pasichniki proklali tri shlyahi cherez r Vorsklu a takozh sim dorig yakimi yak pisav voyevoda hazhivali litovskie lyudi na step i na poselki i na reki Merl i Merchik i Bratenicu Voni namagalisya viseliti litovskih lyudej z pidvladnoyi im teritoriyi a pasiki i gospodarstva yih likvidovuvali ale vignani z odnogo miscya voni z yavlyalisya v inshomu Podibna vorozhist Moskivshini poyasnyuvalas tim sho ukrayinski pereselenci robili v lisah prosiki grebli mosti Ce odnogo boku spriyalo rozvitku komunikaciyi v majzhe v majzhe bezlyudnomu stepu a z drugogo rujnuvalo chitko produmanu sistemu ukriplen Belgorodskoyi zahisnoyi smugi i takim chinom vhodilo v konflikt iz zahodami Moskovskogo uryadu po zahistu vlasnogo kordonu Mozhlivo ne mayuchi sil pripiniti stihijnu kolonizaciyu a mozhe trimayuchi v golovi dumku pro podalshe prosuvannya svogo kordonu na pivden Moskovskij uryad diplomatichno formuvav svoyi nakazi v takij formi u yakij voni ne mogli buli vikonani Soslat s gosudarevoj zemli bez boya i zadoru Ukrayinski kolonisti bez boyu i zadoru zrozumilo ne uhodili pro sho dopoviv u Moskvu voyevoda Areyenyev A dobrovolno gosudar teh litovskih lyudej s tvoej gosudarevoj zemli ne sognat potomu chto oni nachali zhit s zhivotnymi i pchelami i u nih na pchelah ostrozhki postavleny i k tem ostrozhkam tvoim gosudarevym lyudyam podehat ne dayut iz pishalej strelyayut i vsyakie zadornye slova govoryat Na comu sprava i zavershilas Voyevodi u vidpovidnosti z rozporyadzhennyami vijskovoyi sili ne vikoristovuvali demonstruyuchi yiyi tilki dlya viglyadu a superechki z oboh bokiv skorishe posili harakter zmagannya zaradi rozvagi Ale v 1647 roci z Mokvi vijshla kategorichna zaborona litovskih lyudej bez dozvolu zavoditi pasiki na richkah Merli Merchiku Bratenicya poblizu Hotmizhska Volnogo Losickogo Valok i tih sho poselilisya tut ranishe viseleno za kordon A misce yih poselen buli zajnyati moskovskimi sluzhilimi lyudmi Skilki voni probuli v nashij miscevosti ne vidomo mabut ne dovgo oskilki kraj nespokijnij roztashovanij na shlyahu tatarskih nabigiv zhiti tut bulo nebezpechno Zanyattya ne dlya slabkih Tomu pershi moskovski pereselenci nashe selo zalishili prihopivshi z soboyu nehitrij svij skarb a zemli rozprodali predstavnikam moskovskogo dvoryanstva i pereselilis na pravij bereg richki Vorskli v rajon suchasnogo sela Lugivka Stalosya ce priblizno v 50 60 h rokah XVII stolittya Povernimos nazad u 1647 rik Chomu Moskovskij uryad visilyav ukrayinciv z nashih zemel Vidpovid odna moskovskij uryad mabut peredbachav mozhlivist vijni ukrayinskogo narodu proti Polshi i Moskivshini zvichajno ne hotilosya svaritisya z mogutnoyu todi derzhavoyu Ale pislya porazki B Hmelnickogo pid Berestechkom v 1651 roci niyaki zaboroni ne zmogli zupiniti masovogo pereselennya ukrayinciv yaki tikali vid peresliduvan polskoyi shlyahti na teritoriyi pidvladni Moskivshini Tak u 1652 roci utvorilosya m Sumi a v 1654 m Harkiv ta m Ohtirka ale nashe selo bulo zaseleno desho piznishe priblizno v 60 80 h rokah XVII stolittya v epohu tak zvanoyi Ruyini Ce period v istoriyi Pravoberezhnoyi Ukrayini koli bezperervni vijni mizh ukrayincyami polyakami i tatarami spustoshili cej kraj a naselennya hovalos vid zhahlivih rujnuvan i masovo vtikalo na Slobozhanshinu Ce buv drugij etap zaselennya nashogo krayu Os todi ukrayinci vihidci z Pravoberezhnoyi Ukrayini i oselilisya na teritoriyi suchasnoyi Oleksandrivki Stalosya ce v 60 80 h rokah XVII stolittya Bilsh vkazati chas zaselennya vazhko Tak samo nevidomo hto buli pershimi poselencyami Ale tochno mozhna skazati sho yih bulo ne bagato lishe dekilka simej yaki otrimali dozvil u predstavnikiv derzhavi chi kogos iz dvoryan Bilsh togo yih zvilnili vid splati podatkiv na deyakij chas a takozh za cim poselennyam zalishilas stara nazva Obratenicya a pislya pohodu moskovskih vijsk na Krim v 1687 1695 rokah tatarski nabigi hocha ne pripinyalisya zovsim to yih zagroza znachno zmenshilasya i tomu nashe selo zaselilosya ostatochno Na pochatku XVIII stolittya nash kraj buv tisno pov yazanij z podiyami Pivnichnoyi vijni 1700 1721 rokah V 1709 roci yak vidomo vidbuvalas Poltavska bitva Vzimku 1708 1709 rokiv naperedodni bitvi cherez nashe selo Vilnogo jshli obozi z prodovolstvom naboyami Prosuvalis vijska Tut pobuvalo bagato vidomih na toj chas lyudej Zokrema u Vilnomu perebuvav Yakiv Bryus yakij pid chas Poltavskoyi bitvi komanduvav artileriyeyu Perebuvav u Vilnomu i carevich Oleksij na toj chas 18 ti richnij yunak uzhe todi vorozhe nalashtovanij do batka reformatora I na reshti 8 lyutogo 1709 r u Vilnomu na nich zupinivsya Petro I i perenochuvavshi poyihav dali i yak vidomo peremig pid Poltavoyu Naslidkom stala vtecha I Mazepi z Karlom HII v mezhi Tureckih volodin Tam I Mazepa i pomer Getmanom ukrayinskogo kozactva buv progoloshenij P Orlik z Skoristavshis moskovsko tureckoyu vijnoyu P Orlik z kozakami zahopiv Vilne de chekav na pidmogu tatar ale yih zupinili moskovski vijska a do Vilnogo pidstupili vijska Harkivskogo kozackogo polku i zvilnili jogo Pislya cogo moskovskij kordon peresunuvsya znachno dali na pivden de i bula zbudovana tak zvana Ukrayinska liniya ce liniya ukriplen valiv fortec zasik podibno do Belgorodskoj cherty Pislya cogo rol i znachennya Vilnogo bulo vtracheno Oboronni sporudi ne vidnovlyalisya a naselennya rozselyayetsya v riznih miscyah Velikopisarivskogo rajonu Stav nepotribnij i Uglickij ostorozhok bilya teritoriyi suchasnogo sela Oleksandrivka Strilci pereselilis na drugu storonu i pochali zajmatis hliborobstvom Tak utvorilasya Pushkarka Deyakij chas vona isnuvala okremo vid Obratenici V 1719 roci v nij prozhivalo 25 dush cholovichoyi stati V seli isnuvala Mikolayivska cerkva yaka isnuvala uzhe v 1714 roci Selo nalezhalo pomishikam Orlovim Yihnoyu vlasnistyu vono stalo mabut pislya poltavskoyi bitvi Na chest ciyeyi peremogi Petro I rozdav bagato mayetnostej v Ukrayini rosijskim dvoryanam Veliku Pisarivka vin podaruvav feldmarshalu Galicinu Novij chas Selo vhodilo do Bogoduhivskoyi sotni Ohtirskogo polku V 1765 1780 rr vono vhodilo do Harkivskoyi provinciyi Slobidsko Ukrayinskoyi guberniyi v 1780 roci vvijshlo do Bogoduhivskogo povitu Harkivskogo namisnictva Z 1797 po 1834 rik vhodilo v Bogoduhivskij povit Slobidsko Ukrayinskoyi z 1835 r Harkivskoyi guberniyi Tak pislya vijni 1812 roku Obratenicya bula perejmenovana v Oleksandrivku na chest rosijskogo imperatora Oleksandra I peremozhcya Napoleona Sela Oleksandrivka i Pushkarka zlilis v odne yedine selo i tomu v nashomu seli ye vul Pushkarska i sogodni Naprikinci XVIII na pochatku XIX stolittya pri cerkvi svyatogo Mikolaya sho stoyala v centri sela bula vidkrita cerkovno prihodska shkola U XIX stolitti v nashomu seli prozhivali pani Ivan Abramovich Burlaka Rokita Krimskij Voni prozhivali okremo Pro sho svidchat ozera sho ye i v nash chas sho tak i nazivayutsya ozero Ivana Abramovicha Burlakine Rokita Krimske Selyanska reforma 1861 roku prinesla pogirshennya dlya miscevih zhiteliv Zemelni nadili zmenshilisya i stanovili 1 77 desyatini u toj chas yak najmensha norma nadilu po Harkivskij guberniyi stanovila 3 desyatini na revizku dushu Ce zmusilo selyan orenduvati zemlyu v pomishika po 12 1 krb za desyatinu u toj chas yak v inshih naselenih punktah Bogoduhivskogo povitu orendna plata za desyatinu stanovila 6 5 krb Richna suma podushnogo vikupu i orendnoyi plati stanovila v serednomu 16 krb 16 kop a ce suma tretoyi chastini valovogo pributku serednogo dvoru Tomu selyanstvo duzhe chasto shukalo zarobitki daleko za mezhami sela Ale najbilshe vidhidnictvo sposterigalosya naprikinci XIX na pochatku XX st Malozemelni selyani prodavali svoyi klaptiki zemli i pereselyalis v rizni regioni Rosijskoyi imperiyi Proces obezzemelennya selyan trivav i dali Chasi Radyanskoyi vladi Radyanska okupaciya v seli bula vstanovlena v sichni 1918 roku Z 1924 roku pochatkovi shkoli pracyuvali v selah Oleksandrivka ta Pushkarka U 1929 roci v novomu primishenni bulo vidkrito semirichnu shkolu za koshti kolgospu Zdobutki Zhovtnya Kolektivizaciya ta rozbudova Kolgosp imeni Lenina stvorenij 1930 r v seli Oleksandrivka u yakomu bulo 200 dvoriv Pershim golovoyu kolgospu buv vibranij Vecherenko Safron Yevdokimovich Do nogo dobrovilno vstupili I Ya Nesterenko K S Kocherga P S Tereshenko S F Kocherga S M Bogomolov G I Leonov Bulo organizovano dvi polovi brigadi Zemelna plosha yakih skladala 600 ga ornoyi zemli ta 225 lukiv ta pasovish Obroblyali zemlyu konyami yakih zdali selyani kilkistyu 120 goliv V toj chas buv odin traktor a koli do kolgospu vesnoyu priyednuyetsya SOZ Vpered susidnogo sela Pushkarka to yih stalo dva Pershimi traktoristami buli A N Leonov i M M Skoromnij Lyudi starshogo pokolinnya pam yatayut koli traktor yihav selom to ne tilki diti a j dorosli provodzhali jogo do kolgospnogo polya A vzimku 1931 roku SOZ perejmenovanij v kolgosp Zdobutok Zhovtnya yakij ob yednuvav uzhe 73 selyanskih gospodarstv U 1932 1933 rokah v rajoni bulo likvidovano nepismennist sered doroslogo naselennya U 1933 roci zrujnuvali Mikolayivsku cerkvu v seli Golodomor 1932 1933 rokiv Selo postrazhdalo vnaslidok genocidu ukrayinskogo narodu provedenogo okupacijnim uryadom SRSR 1932 1933 rokiv Tochnih danih pro postrazhdalih ne maye Na kladovishah vstanovleni chorni hresti na miscyah pribliznih pohovan zhertv golodomoru z vidpovidnimi tablichkami Peredvoyenni chasi Do 1941 roku kolgosp mav 132 koni 12 par bikiv yaki obroblyali zemlyu Dopomagali z Velikopisarivskoyi MTS Centralna kontora kolgospu znahodilas v s Lukashivka Dvoriv bulo 589 zemelna plosha stanovila 2120 ga ornoyi i 254 ga lukiv ta pasovish Nimecko radyanska vijna Mirnu pracyu lyudej perervala vijna Po rajonu poshiryuvavsya ruh dopomogi v fond oboroni Z pershih dniv vijni ponad 300 cholovik pishli na front Nini uchasnikiv Nimecko radyanskoyi vijni ne zalishilos pomerli Kolgosp im Lenina peredav 50 c pshenici 5 c m yasa 1000 sht yayec 2000 tis krb Kolgospniki vnesli svoyi obligaciyi golova kolgospu im Lenina Karpov na sumu 1 tis karbovanciv kolgospniki Pavlenko Sumcov Krayevskij vnesli obligaciyi na sumu 300 400 karbovanec kozhen 19 zhovtnya 1941 roku vsyu teritoriyu rajonu okupuvali gitlerivci Ale do cogo rishennyam rajkomu KP b U bulo sformovano partizanskij zagin dlya borotbi z okupantami Komandirom zagonu buv Garaganenko komisarom Zimin nachalnikom shtabu Petrenko Zagin pidtrimuvav zv yazok iz partizanskim zagonom Grajvoronskogo rajonu Shahterskoe plamya a cherez zv yazkivciv Plotnikovu A M Inshina F F ta inshih patriotiv iz shtabom 21 yi armiyi Na teritoriyi Velikopisarivskogo rajonu diyav pidpilnij rajkom komsomolu yakij mav zv yazok z partizanskim z yednannyam N I Naumova Narodni mesniki provodili diversiyi na zaliznici napadali na okremi nimecki zagoni provodili agitacijno masovu robotu sered naselennya rozpovsyudzhuvali listivki Radyanskogo informbyuro Bijci zagonu zbirali zbroyu gotuyuchis do aktivnih dij navesni 1942 roku Represiyi pochalis z pershih dniv okupaciyi Naprikinci 1941 roku okupantam vdalosya natrapiti na slid partizaniv i vikriti pidpilni grupi v selah Vidrazu buli provedeni areshti partizaniv zv yazkovih partizanskogo zagonu V s Oleksandrivka u budinku u yakomu zhila sim ya Kochergi na krayu sela bula yavochna kvartira partizan nashogo i susidnogo Borisivskogo rajonu Byelgorodskoyi oblasti Zv yazkivcem bula zalishena Kocherga Olga Stepanivna Olga Stepanivna narodilas v 1906 roci v selyanskij sim yi v s Oleksandrivka V comu seli zakinchila pochatkovu shkolu pislya revolyuciyi pracyuvala v rajpotrebsoyuzi v selishi Velika Pisarivka Cholovik yiyi Kocherga Kornij Ivanovich pracyuvav u kolgospi na ryadovih robotah Bulo v nih dvoye ditej Nina ta Anatolij Olga Stepanivna rozpodilyala svij chas tak sho vstigala robiti vdoma i na roboti Krim togo vona brala aktivnu uchast u hudozhnij samodiyalnosti pri Oleksandrivskomu klubi sho rozmishavsya v budivli staroyi cerkvi Lyudi yiyi pam yatayut za majsterne vikonannya roli Natalki Poltavki Koli pochalasya vijna 1941 roku rajkom partiyi zalishiv Olgu Stepanivnu v seli dlya pidpilnoyi roboti Yiyi budinok vidviduvali partizani Zimin Sumchenko Narodni mesniki rozroblyali zagalnij plan borotbi z vorogom Olga Stepanivna dostavlyala vidomosti v selishe Veliku Pisarivku de zhila yiyi sestra Znajshovsya v seli zradnik yakij dopoviv v nimecku komendaturu pro zv yazki sim yi frontovika Korniya Ivanovicha z partizanami V toj den nacisti uvirvalisya v dim Vdoma bulo dvoye ditej 12 richna Nina 15 richnij Anatolij ta starenka mati Ne znajshovshi Olgi Stepanivni vdoma voni shukali u susidiv ridnih layalisya pogrozhuvali A vona v cej chas bula u sestri u Velikij Pisarivci peredavala vazhlivi dlya partizaniv povidomlennya Ne dali navit odyagnutisya nacisti rozdyagnenu bosu vishtovhnuli na vulicyu govori de partizani govori krichali voni Odin za drugim letili na Olgu Stepanivnu udari ale zhinka movchala Dekilka dniv katuvali yiyi vorogi zastavlyayuchi nazvati imena partizan Ale yim ne vdalosya sho nebud diznatisya i yiyi pobitu i bosu u rvanij v yazanij yupchini povisili v centri sela Tak viddala svoye molode zhittya Olga Stepanivna yakij u tu poru bulo 35 rokiv Na silskomu cvintari s Oleksandrivka pohovani partizani Kocherga Olga Stepanivna ta Leonov Ivan Omelyanovich Yak vidomo Veliku Pisarivku v 1943 roci zvilnyali vid nacistiv dvichi Prote pershij raz u berezni nashi vijska zmusheni buli vidstupiti pid tiskom voroga Tak os todi po dorozi do Oleksandrivki vidstupav chervonoarmijskij tank T 34 vidbivayuchis vid nimeckih tankiv Na bugru bilya Pushkarskogo lisu jogo pidbili a dva tankisti vtikayuchi do derev buli vbiti Tretij shovavsya Vbitih tankistiv spochatku pohoronili bilya lisu a potim perenesli do bratskoyi mogili na centralnij cvintar u Velikij Pisarivci Pro ce rozpoviv zhitel selisha Velika Pisarivka Gajovij Petro Pavlovich yakij todi prozhivav u Lukashivci Vin zhe rozpovidav sho she odin chervonoarmijskij tank buv spalenij 10 bereznya 1943 roku mizh Oleksandrivkoyu i Lukashivkoyu U hodi bojovih dij na teritoriyi s Oleksandrivki zaginulo 12 voyiniv Chervonoyi armiyi Voni pohovani v bratskij mogili h Pushkarka Ostatochno z teritoriyi Velikopisarivskogo rajonu bulo vignano nacistskih okupantiv v serpni 1943 roku z 8 po 11 e Vidrazu zh pislya vignannya nacistskih okupantiv z rajonu pochalasya vidbudova narodnogo gospodarstva vidnovlennya radyanskih ustanov i organizacij Naselennya rajonu prodovzhuvalo zbirati vrozhaj z togo sho bulo posiyano she v period okupaciyi Bulo postavlene zavdannya organizuvati navchannya v shkoli u 1 4 klasah pochati zanyattya z 1 veresnya a v 5 7 klasah z 1 zhovtnya Spisok zagiblih pid chas Nimecko radyanskoyi vijni v 1941 1945 rr Bogomolov Danilo Petrovich Bogomolov Mihajlo Vasilovich Vecherenko Ivan Volodimirovich Vecherenko Ivan Trohimovich Vecherenko Mitrofan Volodimirovich Vecherenko Pavlo Trohimovich Vecherenko Yakiv Volodimirovich Vorotincev Andrij Andrijovich Vorotincev Mikola Petrovich Geframov Yegor Oleksandrovich Yeremyeyev Ivan Ivanovich Yeremyeyev Nikifor Petrovich Zakuta Volodimir Ivanovich Inshin Vasil Mihajlovich Kapusta Ivan Mihajlovich Kapusta Kuzma Tihonovich Kapusta Pavlo Mikolajovich Karpov Mikola Ivanovich Karpov Mihajlo Josipovich Kocherga Anton Ivanovich Kocherga Vasil Mihajlovich Kocherga Mikola Ivanovich Kocherga Olga Stepanivna Kocherga Fedir Mihajlovich Kocherga Hariton Semenovich Krasnoruckij Andrij Timofijovich Krasnoruckij Ivan Trohimovich Krasnoruckij Mihajlo Ivanovich Krasnoruckij Sergij Timofijovich Krasovskij Vasil Kostyantinovich Krasovskij Volodimir Petrovich Krasovskij Ivan Pantelijovich Krasovskij Oleksandr Pilipovich Kruchak Ivan Ivanovich Lazaryev Semen Mihajlovich Leonov Yevdokim Yakovich Leonov Ivan Yegorovich Leonov Ivan Yemelyanovich Leonov Mikita Pilipovich Leonov Pavlo Gavrilovich Leonov Sergij Yemelyanovich Lugovij Mihajlo Maksimovich Lugovij Hariton Ignatovich Lgov Andrij Yakovich Lgov Mikola Andrijovich Movchan Yakiv Fedorovich Moskalenko Volodimir Mihajlovich Plotnikov Volodimir Grigorovich Plotnikov Denis Ivanovich Pochernin Ivan Matvijovich Pochernin Illya Ivanovich Pochernin Oleksij Semenovich Pochernin Petro Dmitrovich Pochernin Semen Yakovich Pochernin Sergij Oleksandrovich Rakov Ivan Andrijovich Rakov Ivan Fedorovich Rakov Kostyantin Avramenko Rakov Mikola Avramovich Rakov Sergij Avramovich Rakov Stefan Ivanovich Rilin Petro Trofimovich Ryabka Dmitro Ivanovich Sereda Grigorij Ivanovich Sereda Grigorij Ivanovich Sidorenko Vasil Politonovich Sidorenko Volodimir Tihonovich Sigodin Ivan Grigorovich Sinchura Volodimir Kostyantinovich Sinchura Yemelyan Porfirovich Sinchura Feodosij Ivanovich Skorkin Mikola Illich Skoromnij Volodimir Petrovich Skoromnij Grigorij Yegorovich Skoromnij Dmitro Lavrentijovich Skoromnij Ivan Gavrilovich Skoromnij Mikola Ivanovich Skoromnij Mikola Pavlovich Skoromnij Mihajlo Pavlovich Skoromnij Oleksandr Illarionovich Skoromnij Petro Musijovich Skoromnij Foma Pavlovich Stelmah Semen Mihajlovich Sumcov Mikola Oleksandrovich Sumcov Yakiv Danilovich Sumcov Yakiv Oleksandrovich Tararaka Grigorij Makarovich Titov Semen Semenovich Hrishenko Fedir Josipovich Shloma Mikita Zaharovich Shloma Petro Ivanovich Shloma Pilip Yevdokimovich Shloma Semen Yakovich Yakovenko Dmitro Ignatovich Yakovenko Dmitro Prokipovich Yakovenko Mikola Gordijovich Yakovenko Mikola Prokopovich Yakovenko Oleksandr Gordijovich Vidbudova u pislyavoyennij chas U pislyavoyennij chas cerkvu svyatogo Mikoli vidbudovuvati ne stali tak yak vona bula bez dahu V nij zrobili kolgospnij sklad v yakomu skladali ovochi yaki potim rozdavali naselennyu A piznishe i zovsim rozibrali a ceglu vikoristali dlya budivli silskogo Budinku Kulturi i kino yakij she j dosi ye v seli V povoyenni roki golovami kolgospu buli I Ya Nesterenko ta I A Yevchenko U 1946 roci kolgospi i naselennya rajonu cherez posuhu zibrali duzhe nizkij urozhaj tomu 1947 rik vidomij yak rik narodnoyi bidi golodovki Osoblivo vazhkimi buli berezen traven koli zakinchilisya zapasi silgospprodukciyi Pislya obsevu kolgospi dopomagali lyudyam u shkolah dityam vidavali yizhu I tilki z pochatkom vizrivannya novogo vrozhayu zhittya lyudej polipshilos U rajoni pridilyalasya velika uvaga viroshuvannyu konopel U 1948 roci lukashivski kolgospniki otrimali visoki vrozhayi konopel za sho buli vidznacheni visokimi uryadovimi nagorodami V 1949 roci kolgosp Zdobutok Zhovtnya z yednavsya z Lukashivskim kolgospom Druga p yatirichka jomu dali nazvu im Lenina Pershim golovoyu kolgospu stav I F Titarenko Dobrimi slovami kolgospniki zgaduyut golovu kolgospu shesti desyatih pochatku semi desyatih rokiv M F Sinyanskogo V 1950 roci bulo ukrupnennya kolgospiv i na bazi kolgospu im Lenina 2 ya pyatiletka Bolshevik buv stvorenij odin kolgosp yakij takozh nazvali kolgospom im Lenina Z 1950 po 1961 roki za samoviddanij trud bulo nagorodzheno 24 spivrobitnika ordenami ta medalyami a brigadir promislovoyi brigadi Chmihalo Borisu Matvijovichu ta lankovim Ivanovij Irini Andriyivni i Gorbunovij Varvare Dmitrivni bulo prisvoyeno znannya Geroya Socialistichnoyi Praci z odnochasnim vruchennyam yim Ordeni Lenina i medal Zolota zirka V 1961 roci kolgosp im Lenina 1 go Travnya im Shevchenka ob yednalisya v odin yakij nazvali im Lenina Centralna sadiba kolgospu bula v s Dmitrivka Vsogo zemli stalo 7226 ga tomu chisli ornoyi bulo 5200 ga dvoriv 1163 pracezdatnih 1624 lyudini Ostannim chasom kolgosp specializuvavsya z virobnictva svinini dlya chogo buv pobudovanij svinokompleks na vidgodivlyu 10 000 goliv na rik ta shorichno prodavati derzhavi 930 ton m yasa Organizacijna struktura kolgospu bula taka stvoreno 8 promislovih dilnici u kozhnomu z nih viznachena traktorna brigada 5 tvarinnih ferm molochnogo napravlennya j svinokompleks na yakomu pracyuvalo priblizno 90 cholovik Vsogo na teritoriyi kolgospu bulo 4 i silskih klubu i odin Dim kulturi Kolgosp im Lenina dav rajonu najbilshu kilkist Geroyiv Socialistichnoyi Praci i kavaleriv ordena Lenina Za visoki vrozhayi konopli v kinci sorokovih rokiv zvannya Geroya Socialistichnoyi Praci bulo prisvoyeno V D Gorbunovij I A Ivanovij i B M Chmihalo Vishoyi nagorodi Vitchizni ordena Lenina nagorodzheni M I Bogomolova P Ya Nesterenko G Ya Pochernina A Peredova doyarka kolgospu i delegat XXVI z yizdu Kompartiyi Ukrayini chlen byuro rajkomu partiyi O Ya Tokar za svoyu pracyu nagorodzhena ordenom Lenina dvichi Za ostanni roki isnuvannya v kolgospi bulo 3 i Geroya Socialistichnoyi Praci Nagorodzheno Ordenom Lenina 7 osib Ordenom Zhovtnevoyi Revolyuciyi 1 osoba 14 osib Ordenom Trudovoyi slavi II stupenya 1 osoba Ordenom Trudovoyi slavi III stupenya 3 osobi Z rozpadom Radyanskogo soyuzu gospodarstvo rozformuvali Z 1960 po 1990 roki shkola bula vosmirichnoyu Suchasnist U 1999 roci za rahunok dobrochinnoyi dopomogi Nacionalnogo banku Ukrayini pri uchasti golovi pravlinnya NBU Volodimira Semenovicha Stelmaha bulo dobudovano nove primishennya shkoli na 6 klasnih kimnat U 2009 roci za spriyannya golovi Nacionalnogo banku Ukrayini Stelmaha V S bulo gazifikovano kozhnij budinok sela bezkoshtovno U listopadi 2015 roku na bazi Oleksandrivskoyi ZOSh bulo vidkrito NVK i dodana grupa doshkilnogo navchannya Vlitku 2016 u zv yazku z dekomunizaciyeyu bulo perejmenovano vulicyu Lenina na im ya urodzhencya sela V S Stelmaha Vlitku 2017 shkolu bulo rearganizovana V shkoli zalishili tilki pochatkovi klasi ta grupu doshkilnyat Vsih inshih pereveli do Veliko Pisarivskoyi SZOSh 12 chervnya 2020 roku vidpovidno do rozporyadzhennya Kabinetu Ministriv Ukrayini 723 r Pro viznachennya administrativnih centriv ta zatverdzhennya teritorij teritorialnih gromad Sumskoyi oblasti selo uvijshlo do skladu Velikopisarivskoyi selishnoyi gromadi 19 lipnya 2020 roku v rezultati administrativno teritorialnoyi reformi ta likvidaciyi Velikopisarivskogo rajonu uvijshlo do skladu novoutvorenogo Ohtirskogo rajonu Rosijsko Ukrayinska vijna vid 2014 roku Pid chas povnomasshtabnogo vtorgnennya 24 lyutogo 2022 roku selo osoblivo ne zaznalo rujnuvannya bo zbrojni sili rosijskoyi federaciyi proyihali po trasi vid tamozhni Velika Pisarivka yaku pered vtorgnennyam vluchili v dah Ce vidbulosya priblizno o 3 00 nochi U kvitni 2022 roku Velikopisarivshinu pokazali obstrilyuvati silnishe v naslidok chogo selo bulo vidklyucheno vid elektropostachannya na dekilka misyaciv Zusillyami zhiteliv sela energopostachannya bulo vidnovleno Selo postijno obstrilyuvali v naslidok chogo buli vluchannya v budinki shkolu vigin Dah shkoli bulo vidnovleno sho zabezpechiti j zberegti hocha b stin shkoli V pochinayuchi z 11 bereznya 2024 roku selo pochali z velikoyu shilnistyu obstrilyuvati v naslidok majzhe vsi zhiteli sela Oleksandrivka evakuyuvalis Starosta sela v evakuaciyi ne prijmav uchasti i ni yak ne spriyav vzagali bo evakuyuvavsya do susidnoyi oblasti V seli majzhe ne zalishilosya vcililih budinkiv a posered vigona bagato virv ta stirchat ne rozirvani raketi Zhiteli sela zmusheni buli pokinuti vse yak ye a hudobu prosto vipustiti na volyu V naslidok vluchannya bagato budinkiv zgorilo ushent Bagato budinkiv bez dahiv Mozhna stverdzhuvati sho selo zrujnovano i ne pridatne dlya prozhivannya mirnogo naselennya 24 travnya 2024 roku po selu z boku rosijskogo agresora zafiksovano 6 vibuhiv jmovirno NAR z gelikoptera 1 vibuh jmovirno FPV dron Vidomi urodzhenciStelmah Volodimir Semenovich eks golova Nacbanku Ukrayini zaraz na zasluzhenomu vdpochinku za vikom Za spriyannya Stelmaha V S v seli buli rekonstrujovani ta pobudovani asfaltovani dorogi z sela shkola ta provedena gazifikaciya usih zhitlovih budinkuv Div takozhPerelik naselenih punktiv sho postrazhdali vid Golodomoru 1932 1933 Sumska oblastPosilannyaPogoda v seli Oleksandrivka Pogoda v seli Oleksandrivka http istoriya soippo edu ua index php Istoriya s Oleksandrivka Rajonna gazeta Vorskla 25 9273 vid 27 bereznya 2013 roku Sajt rajonnoyi gazeti Vorskla Rukopis miscevoyi silskoyi biblioteki Dzherelahttp privatblog com ua novosti predsedatelem nablyudatelnogo soveta privatbanka stal eks glava nbu vladimir stelmakh Rukopis miscevoyi silskoyi biblioteki Rozporyadzhennya Kabinetu Ministriv Ukrayini 723 r Pro viznachennya administrativnih centriv ta zatverdzhennya teritorij teritorialnih gromad Sumskoyi oblasti kmu gov ua Procitovano 25 zhovtnya 2021 Postanova Verhovnoyi Radi Ukrayini vid 17 lipnya 2020 roku 807 IX Pro utvorennya ta likvidaciyu rajoniv U Seredino Budi vorozhimi obstrilami poshkodzheno tri privatnih budinki debaty sumy ua ru RU Procitovano 24 travnya 2024