Трапезундська імперія (грец. Αυτοκρατορία της Τραπεζούντας) — пізньосередньовічна монархічна держава, одна з трьох основних грецьких держав-наступників Візантійської Імперії після тимчасового припинення її існування в результаті захоплення у 1204 році Константинополя хрестоносцями Четвертого хрестового походу. Існувала між 1204 та 1461 роками, і територіально складалася з регіону Понт (колишні візантійські феми Халдія та Пафлагонія) та заморських володінь у Криму та на Таманському півострові, що мали назву Ператея. Столицею було місто Трапезунд (сучасний Трабзон). Держава утворилась у 1204 році, коли онуки візантійського імператора Андроніка I Олексій і Давид Комніни (сини севастократора Мануїла) за допомогою грузинської цариці Тамари, яка доводилась їм тіткою за матір'ю, очолили інтервенцію в феми Халдія та Пафлагонія, і в квітні 1204 року зайняли Трапезунд, а пізніше інші прибережні райони з містами Сіноп, Амастрида, Гераклія. Пізніші візантійські імператори, так само, як і візантійські автори (наприклад, Георгій Пахимер та Никифор Григора), та навіть деякі трапезундські (Іоанн Лазаропулос та Віссаріон Нікейський), називали правителів держави «князями Лазів», так само, як і їхні володіння теж називались Лазика, тобто, іншими словами, Трапезундська імперія називалась вищезгаданими політичними суб'єктами як Князівство Лазів. З цього випливає, що, з точки зору авторів, пов'язаних з нікейською династією Ласкарісів, а пізніше з візантійською династією Палеологів, правителі Трапезунду імператорами не були.
Αυτοκρατορία της Τραπεζούντας Трапезундська імперія | |||||
| |||||
| |||||
| |||||
![]() | |||||
Столиця | Трапезунд | ||||
Мови | понтійська грецька, лазська, західновірменська | ||||
Релігії | православ'я | ||||
Форма правління | автократія | ||||
Імператор1 | |||||
- 1204—1222 | Олексій I | ||||
- 1459—1461 | Давид | ||||
Історичний період | Пізнє середньовіччя | ||||
- Грузинська інтервенція до Халдії та Пафлагонії | 1204 | ||||
- Заснування держави | 1204 | ||||
- Загарбання Константинополя хрестоносцями Четвертого хрестового походу, утворення Латинської імперії | 1204 | ||||
- Потрапляння в залежність до Монгольської імперії | 1243 | ||||
- Іоанн II відмовляється від імперських амбіцій | 1282 | ||||
- Трапезундська громадянська війна | 1340 — 1349 | ||||
- Падіння Трапезунда | 1461, 15 Серпня | ||||
1 повний титул імператорів Трапезунду після 1261 року — «Басилевс та Автократор всього Сходу, Іберії та Ператеї» | |||||
|
Після того, як хрестоносці Четвертого походу скинули візантійського імператора Олексія V Дуку, та утворили на захоплених землях Латинську імперію, Трапезундська імперія стала однією з трьох держав-наступниць, що претендували на імперський престол, разом з Нікейською імперією під правлінням династії Ласкарісів, та Епірським деспотатом під головуванням роду Комнінів Дук. В подальших війнах на короткий час утворилась Фессалонікійська імперія, яка мала уряд з Епіру, проте швидко розпалась після конфліктів з Нікеєю та Болгарією, та в 1261 році сталось захоплення Константинополя Нікейською імперією та відновлення Візантії. Не дивлячись на це, Трапезундські правителі продовжували називати себе «імператорами римлян» ще два десятиліття, та не полишали своїх претензій на візантійський престол. Лише через 21 рік після відновлення нікейцями імперії імператор Іоанн II Великий Комнін змінив свій титул з «Басилевс та Автократор Римлян» на «Басилевс та Автократор усього Сходу, Іберії та Ператеї».
Трапезундська монархія проіснувала найдовше з усіх уламків Візантії. Епірський деспотат полишив імперські амбіції ще до відвоювання Константинополя, та був на деякий час захоплений нею близько 1340 року, після чого потрапив у залежність до Сербської імперії, та був успадкований італійськими династіями, фактично втративши своє грецьке коріння. Остаточно деспотат був знищений Османською імперією у 1479 році. Нікейська імперія відновила Візантію, і, відповідно, перестала існувати як окреме утворення, тоді як сама відновлена імперія проіснувала до падіння Константинополя у 1453 році від османів. Трапезундська імперія лишалась існувати до 1461 року, коли султан Мехмед II після місячної облоги захопив столицю держави та поневолив її правителя Давида I, що поклало кінець імперській традиції римлян, яка почалась з Октавіана Августа та мала неперервне продовження 1488 років. Кримське князівство Феодоро, останнє відгалуження Трапезунду та візантійського світу загалом, було знищене османами в 1475 році.
Витоки державності
Трапезунд мав давню історію автономного керування ще перед тим, як став центром малої імперії у Пізньому середньовіччі. Ще в античні часи, завдяки своїм природним гаваням, оборонному ландшафту та доступу до мідних та срібних копалень, Трапезунд став процвітаючою грецькою колонією у східному Чорному морі одразу після заснування. Його віддаленість від центрів Римської імперії дозволяла місцевим володарям просувати свої інтереси. За століття до заснування імперії місто було під керуванням місцевого роду Гаврасів, котрі, незважаючи на те, що їхні володіння були частиною Візантії, карбували власні монети.
Правителі Трапезундської імперії називали себе Великими Комнінами, і, як і їхні «побратими» з Нікейської імперії та Епірського деспотату, спочатку називали себе «Василевс та Автократор Римлян». Проте, коли нікейський володар Михаїл VIII захопив Константинополь в 1261 році, використання Великими Комнінами титулу «імператор» стало больовою точкою. Це продовжувалось до 1282 року, коли Іоанн II Великий Комнін склав із себе імперський титул перед тим, як одружитись на дочці імператора Михаїла, і прийняв титул деспота. Але його наступники продовжили використовувати імператорський титул, проте в дещо іншому вигляді, а саме «Василевс та Автократор усього Сходу, Іберії та Ператеї» до кінця існування держави у 1461 році.
Географія
Географічно Трапезундська імперія складалась з вузької прибережної смуги південного узбережжя Чорного моря, разом із західною частиною Понтійських гір. Заморська територія Ператея займала Південне узбережжя Криму та Таманський півострів (контроль над територіями був втрачений орієнтовно в 1220-х роках, на цих теренах утворились греко-готське князівство Феодоро та генуезька колонія Ґазарія).
При більш детальному розгляді, історичними землями держави було південне узбережжя Чорного моря від гирла річки Єшиль-Ирмак на заході (регіон, що називався трапезундцями Лімнія), і на сході, ймовірно, сягала річки Акампсіс (сучасна назва Чорох), у регіоні Лазія. Британський історик Ентоні Браєр стверджував, що шість з семи бандонів (районів) колишньої феми Халдія продовжували керуватися правителями Трапезунду до кінця існування держави, в чому їм допомагала географія цієї місцевості. Географічне розташування також визначило південний кордон імперії: Понтійські гори служили природним бар'єром спочатку від сельджуків султанату Рум, а згодом і від туркменських племен, чия агресія була обмежена до рівня, з яким могли впоратись імператори. Ця територія сьогодні повністю належить до турецьких провінцій Сіноп, Самсун, Орду, Гіресун, Трабзон, Байбурт, Різе та прибережних районів Артвіна. Уже згадана вище Ператея серед головних міст мала Херсонес та Керч на Південному узбережжі Криму. Давид Великий Комнін, брат першого імператора Олексія, на початку існування держави швидко захопив землі на заході, спершу Сіноп, а згодом прибережну зону феми Пафлагонія (сьогодні провінції Кастамону, Бартин та Зонгулдак) та Гераклею Понтійську (сьогодні Караденіз Ереглі) до кордону з також новоствореною Нікейською імперією. Це розширення було недовгим: уже в 1214 році землі західніше Сінопа були втрачені на користь Феодора I Ласкаріса, імператора нікейців, а сам Сіноп був загарбаний сельджуками цього ж року, проте Трапезунд боровся за контроль над цим містом протягом усього XIII ст.
Історія
Передумови виникнення
Місто Трапезунд було столицею феми Халдія, і, згідно з арабським географом Абу-ль-Фідою, вважався в значній мірі лазійським портом. Халдія вже демонструвала свої сепаратистські тенденції в X та XI століттях, коли вона керувалась місцевим лідером Феодором Гаврасом, який, згідно з Анною Комніною, називав Трапезунд та околиці «призом, що випав на його долю», і поводив себе як незалежний володар. Імператор Олексій I затвердив його керівником Халдії, проте тримав у Константинополі його сина в якості заручника, щоб гарантувати його правильну поведінку. Тим не менш, Гаврас проявив себе хорошим захисником при відбитті грузинської атаки на Трапезунд. Один з його наступників, Григорій Тароніт, також повстав за підтримки султана Каппадокії, проте був переможений та ув'язнений, тільки щоб пізніше знову стати намісником феми. Інший наступник, Костянтин Гаврас, описувався як тиран, чиї дії змусили імператора Іоанна II очолити похід проти нього у 1139 році. Не дивлячись на те, що його дії не призвели ні до чого, це був останній бунтівний намісник, про якого є згадки в джерелах до подій 1204 року.
Заснування
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOW1MMlkwTDAxbFpHbGxkbUZzWDFSeVpXSnBlbTl1WkY4eUxuQnVaeTh5TWpCd2VDMU5aV1JwWlhaaGJGOVVjbVZpYVhwdmJtUmZNaTV3Ym1jPS5wbmc=.png)
Держава веде своє заснування з квітня 1204 року, коли Олексій Комнін та його брат Давид, скориставшись заклопотаністю центрального візантійського уряду табором хрестоносців за стінами столиці (червень 1203 — середина квітня 1204), захопили Трапезунд і Халдію за допомогою військ, які їм надала їх родичка — грузинська цариця Тамара. З того часу стосунки між Грузією та Трапезундом лишались близькими, проте їх природа та тривалість лишаються дискусійними. В будь-якому разі, деякі вчені вважають, що нова держава була залежною від Грузії як мінімум у перші роки свого існування.
Обидва чоловіки, Олексій та Давид, були онуками останнього візантійського імператора з династії Комнінів, Андроніка, дітьми його сина Мануїла та Русудан, дочки грузинського царя Георгія III. Андронік був скинутий Ісааком II Ангелом, тоді як Мануїл був осліплений (традиційне візантійське покарання за зраду) та помер невдовзі. Олексій та Давид потрапили до двору цариці Тамари, яка надала їм військову підтримку для повернення на візантійську територію. Васильєв пояснює, що вона була зацікавлена зробити це після того, як Олексій III Ангел вкрав дари, які Тамара передала подрожуючим монахам, що проходили через Константинополь. Майкл Курсканскіс в цілому підтримує версію Васильєва, проте не погоджується у мотиваціях Тамари: Васильєв стверджує, що цариця хотіла утворити буферну державу для захисту Грузії, тоді як Курсканскіс вважає, що вона підтримувала братів у їх спробі відвоювати візантійський престол в Константинополі.
Підсумовуючи вищезазначену інформацію, можна коротко сказати, що, вийшовши з Грузії, та з допомогою тітки Тамари, Олексій та Давид окупували Трапезунд у квітні 1204 року. В цьому ж місяці Олексій проголошується імператором у віці 22 років, і це розглядається пізнішими авторами як момент заснування держави. Олексій правив протягом наступних 18 років до своєї смерті у 1222 році. Трон перейшов до його зятя Андроніка I Гіда.
Від перших років до громадянських воєн
Дату, коли Олексій Комнін захопив Трапезунд, можна уточнити ще більше. Російський візантиніст Сергій Карпов описує печатку Олексія, яка мала на одній стороні «малюнок стратига в гострокінечному шоломі, якого веде святий Георгій» з підписами Ἀλέξιος ὁ Κομνηνός [Олексій Комнін] та Ὁ Ἅ(γιος) Γεώργιος [Святий Георгій] на іншій стороні. На аверсі зображена сцена Ἡ Ἁγία Ἀνάστασις [Святого Воскресіння] з відповідним підписом. Карпов інтерпретував важливість останнього зображення та підпису як закарбовування найбільш значущого досягнення в житті імператора. Святий Георгій запрошує переможного принца увійти в Трапезунд та відкриває перед ним міські ворота лівою рукою. Важливість святого Георгія була у тому, що Великдень у 1204 році припадав на 25 квітня, тоді як поминальний день святого — 23 квітня. «Тому я наважився припустити, — пише Карпов, — що печатка вказує на дату взяття Трапезунда».
Васильєв вказує, що брати взяли Трапезунд занадто рано, що зробити це в якості реакції на захоплення хрестоносцями Константинополя. Олексій та Давид почали свій похід на Трапезунд до того, як новина про падіння Константинополя могла сягнути Трапезунда чи Грузії. Згідно з Васильєвим, тим не менш, їхньої початковим наміром було не захоплення плацдарму, з якого вони могли б відвоювати столицю Візантії, а, швидше, відторгнути частину імперії для створення буферної держави, яка б слугувала захистом Грузії від сельджуків. Курсканскіс, натомість, погоджуючись із Васильєвим в тому, що Тамара мотивувалась помстою за образу, завдану Олексієм III Ангелом, запропонував більш очевидну мотивацію повернення братів на візантійські землі: вони планували очолити повстання, скинути Олексія, та повернути імперський престол до рук династії Комнінів. Менше з тим, незадовго після здобуття контролю над Трапезундом та довколишніми територіями, звістка про падіння Константинополя досягла їх, і брати вступили у боротьбу за відбиття імперської столиці разом із Феодором I Ласкарісом, очільником Нікейської імперії, та Михайлом I Комніном Дукою, володарем Епірського деспотату.
Крім північного узбережжя Малої Азії, до складу імперії. тимчасово входили й інші території, зокрема колишні візантійські володіння в Криму — Херсон (Херсонес Таврійський) та Сугдея (нині м. Судак). За свідченням , невдовзі після битви на Калці монголи спустошили Сугдею, а частина її мешканців втекла до Трапезундської імперії. Під час трапезундсько-сельджуцької війни, яка точилася в 1220—30-х рр., сельджуцьке військо на деякий час захопило Сугдею і завдало поразки половцям та неназваному на ім'я руському князю, які прийшли на допомогу сугдейцям.
Більшу частину XIII століття Трапезунд був у конфлікті з Румським султанатом, пізніше з османами, так само як з Константинополем та італійськими республіками, зокрема Генуєю. Це була імперія, швидше, за титулом, а не де-факто, що виживала, граючи на протиріччях своїх супротивників між собою, імператори видавали своїх дочок, що були відомі своєю красою, за їхніх правителів, задля шлюбів з щедрим приданим. Особливо це використовувалось у стосунках з турецькими правителями з внутрішньої Анатолії. Розповсюджена точка зору, що Трапезундська імперія покладалась на багатство, отримуване за рахунок торгівлі з генуезькими та венеціанськими купцями, щоб забезпечити собі ресурси, необхідні для підтримки незалежності.
Другий син Олексія I, Мануїл I (1238—1263), забезпечив внутрішню стабільність, та здобув репутацію чудового командира. Серед його досягнень є відвоювання Сінопа в 1254 році. Він був першим правителем, який випускав срібні монети, що звались аспр.
Захоплення та розорення Багдада монголами у 1258 році спричинило зміну кінцевого пункту Шовкового шляху, і, завдяки своєму прямому сполученню зі столицею Ільханату Табрізом, Трапезунд акумулював величезні статки під сюзеренітетом монголів. Західні мандрівники використовували Трапезунд як відправну точку для своїх подорожей до Азії, зокрема Марко Поло, котрий повертався з Азії шляхом через Трапезунд. Проблемне правління молодшого сина Мануїла Іоанна I (1280—1297) включало в себе примирення з відновленою Візантійською імперією, та, як наслідок, відмова від претензій на Константинополь. Трапезунд пережив період багатства та впливу під час довгого правління старшого сина Іоанна Олексія II (1297—1330). Протягом його правління місто Ерзурум було під окупацією імперії до 1310-х років.
Від громадянських воєн до кінця XIV ст.
Після смерті Олексія II Трапезунд пережив період постійної зміни влади та вбивств, не дивлячись на короткий період стабільності у період володарювання молодшого сина Василя (1332—1340). Дві великі групи впливу боролись за панування: рід Схоларіїв, котрий був провізантійський, та рід Аміцинтаріїв, котрий відстоював інтереси місцевих архонтів. Роки 1347—1348 були піком цього періоду беззаконня. Турки скористались моментом слабкості імперії, захопивши Уньє та взявши в облогу Трапезунд, тоді як генуезці взяли Керасунт. На додачу, Чорна смерть розповсюдилась із Кафи, спустошуючи Трапезунд та інші понтійські міста. Згинаючись під вагою нещасть, які назбирались в його володіннях, імператор Михайло відрікся від престолу у 1349 році на користь свого племінника, Олексія III, котрий поступово вгамував обидві протиборчі групи.
За правління Олексія III Трапезунд вважався важливим торговим центром і славився великим багатством та мистецькими досягненнями. Саме в цей період розпочалася знаменита трапезундська дипломатична стратегія одруження принцес Великих Комнінів з представниками сусідніх турецьких династій. Однак Ентоні Браєрс заперечував те, що імперія була заможною, стверджуючи, що, хоча доходи від податків, що стягувались з торгівлі, були «за візантійськими мірками» істотними, аж три чверті доходу імператора складав податок із землі, який надходив «або безпосередньо з імператорських маєтків, або опосередковано з податків та десятин з інших земель».
XV століття. Загибель держави.
Останні роки XIV століття пройшли під знаком посилення турецької загрози. Ця загроза виходила не від маленьких турецьких бейликів, які межували з Трапезундом, а від османів, нової турецької сили, котра пізніше створить Османську імперію. Хоча їх експансія була призупинена Тимуром в битві під Анкарою в 1402 році, до 1430-х років вони відновили свою потужність, завоювавши великі території в Греції, та, насамкінець, 29 травня 1453 року — Константинополь. Мануїл III (1390—1417), другий син та наступник Олексія III, уклав союз із Тимуром, але великий завойовник незабаром покинув Анатолію, а його імперія, яку він же і збудував, почала розпадатись з його смертю. Син Мануїла II Олексій IV (1417—1429) продовжив традицію політичних шлюбів, видавши двох своїх дочок за правителів сусідніх мусульманських держав: Джаханшаха, хана Кара-Коюнлу, та Алі-бека, хана Ак-Коюнлу. Його старша дочка Марія стала третьою дружиною візантійського імператора Іоанна VIII.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODNMemRoTDFSeVpXSnBlbTl1WkRFME1EQXVjRzVuTHpJeU1IQjRMVlJ5WldKcGVtOXVaREUwTURBdWNHNW4ucG5n.png)
Старший син Олексія IV, Іоанн IV (1429—1459), розумів, що державу чекає доля Константинополя, проте нічим не міг цьому зарадити. Османський султан Мурад II зробив першу спробу взяти Трапезунд з моря у 1442 році, проте, через шторм на морі, спроба була відбита. Пізніше, у 1456 році, коли наступних Мурада Мехмед II був зайнятий облогою Белграда, губернатор Амасьї атакував Трапезунд, і, не дивлячись на те, що програв, зумів забрати багато полонених та отримати великий викуп.Генуезькі документи мають запис від 1437 року про напад на один з їхніх кораблів в порту Трапезунда з боку військової галери, команда якої виконувала накази імператора Іоанна IV.
Іоанн IV готувався до можливого нападу, вибудовуючи союзи. Він відправив посла, гуманіста Георгія Аміроуціса, на Флорентійський собор в 1439 році, який зміг домовитись проголошення унії Католицької та Православної церков, проте ці зусилля принесли мало користі. Імператор видав свою дочку Феодору (більш відому пізніше як Деспіна-хатун) за Узун Хасана, хана Ак-Коюнлу, в обмін на його обіцянку захищати Трапезунд. Також він здобув обіцянки захисту від турецьких беїв Сінопа та Карамана і від правителів грузинських держав. Через Феодору та дочку Олексія IV (також Феодору), Сефевідська династія Ірану, що успадкувала Ак-Коюнлу, мала часткову понтійську грецьку етнічність з самого початку.
Після смерті Іоанна IV у 1459 році до влади прийшов його брат Давид. Він проводив політику інтриг із західноєвропейськими державами, пропонуючи різні «дикі» схеми, які включали в себе завоювання Єрусалима. Мехмед врешті-решт дізнався про ці інтриги, і, додатково був спровокований до рішучих дій вимогою Давида відмінити данину, накладену на його брата.
Мехмедова відповідь прийшла влітку 1461 року. Він зібрав значну армію в Бурсі і неочікувано рушив на Сіноп, бей якого швидко здався. Тоді султан рушив на південь через східну Анатолію задля нейтралізації Узун Хасана. Ізолювавши Трапезунд, султан швидко переключився на нього, і, ще до того, як про це дізнались місцеві мешканці, взяв його в облогу. Місто вистояло місяць перед тим, як Давид здався 15 серпня 1461 року. З падінням Трапезунда, останнім незалежним залишком Візантії, так само, як і Римської Імперії, від якої і походила Візантія, було відгалуження Трапезунда в Криму, князівство Феодоро. 5 грудня 1475 року воно теж упало під натиском Османів.
Стосовно офіційної релігії Трапезунда, православного християнства, то на відносно невеликій території держави Великих Комнінів було достатньо місця для трьох дієцезій: Трапезундської, котра була єдиною, яка заснована в минулому, а також Керасунської та Різеонської в Лазії, обидві створені як модернізовані єпископати. Всі три утворення пережили османське завоювання та продовжували свою діяльність до XVII ст, коли Керасунська та Різеонська дієцезії були скасовані. Різеонська дієцезія та єпископство Оф були скасовані у зв'язку з ісламізацією лазів та регіону в цілому. Ймовірно, причини ліквідації Керасунської були ті самі.
Адміністративний устрій
Уся територія імперії була розділена на військово-адміністративні одиниці — (грец. βάνδον). В різні періоди число бандонів коливалося. З XIV ст. їх було сім: Трікомі, Трапезунд, Мацука, Палеомацука, Гемора, Сірмій, Різеон. Окремою адміністративною одиницею значилася фема Велика Лазія, єдина фема в структурі імперії. Також було заморське володіння Ператея, котре не мало чіткого місця в адміністративному устрої держави через своє недовге перебування в її складі. Це ж стосується і решти короткострокових територіальних придбань. На чолі бандона стояв кефалі («начальник»), що призначався імператором, або дука — військовик і голова місцевої адміністрації.
Армія
Головною військовою силою імперії були регулярні війська, зазвичай наймані. Їх ядром були гвардійські підрозділи, перш за все палацова Василіка Аллагі. До складу імператорського війська входили як кінні, так і піші підрозділи.
Деякі підрозділи трапезундської армії, в першу чергу ті, що таборилися в столиці, мали «східні» назви — амірджандари, хурджіріоти, що, вказує на те, що набиралися вони зі «східних», як правило тюркських найманців.
Власні військові формування мали аристократичні роди, зокрема, , яким належали і деякі фортеці на південному кордоні імперії. наявність власною потужною військовою силою та опора на добре зміцнені родові замки робила деякі знатні родини імперії доволі впливовими в палацових інтригах. До складу сухопутних підрозділів входили також спеціальні загони зі знаряддями для облоги міст та вогнепальною зброєю.
Імператори тримали військовий флот і протягом всієї історії Трапезундської імперії були в змозі утримувати хоча б невеликий контингент військових кораблів.
Економіка
Трапезундська імперія займала вигідне географічне становище на магістральних шляхах торгівлі Західної Європи з країнами Сходу, була однією з найбільш густонаселених областей візантійського світу.
Економіка Трапезундської імперії ґрунтувалася на виноградарстві, хліборобстві і посередницькій торгівлі з Північним Причорномор'ям, Кавказом, Месопотамією, Середнім Сходом. Феодали мали значну самостійність: сеньйори вершили суд над залежними селянами (перуками), користувалися правом «мертвої руки», набирали зі своїх людей дружини.
Імператори
- Олексій I (1204—1222)
- Андронік I (1222—1235)
- Іоанн I (1235—1238)
- Мануїл I (1238—1263)
- Андронік II (1263—1266)
- Георгій I (1266—1280)
- Іоанн II (1280—1284) — перше правління
- Теодора I (1284—1285)
- Іоанн II (1285—1297) — друге правління
- Олексій II (1297—1330)
- Андронік III (1330—1332)
- Мануїл II (1332)
- Василь I (1332—1340)
- Ірина I (1340—1341)
- Ганна I (1341—1342)
- Іоанн III (1342—1344)
- Михайло I (1344—1349)
- Олексій III (1349—1390)
- Мануїл III (1390—1417)
- Олексій IV (1417—1429)
- Іоанн IV (1429—1459)
- Давид I (1459—1461)
У популярній культурі
Трапезундська імперія у Західній Європі здобула репутацію, як така, що «збагатилася завдяки торгівлі з Персією та Сходом, що проходила її столицею», згідно зі Стівеном Рансіменом, «і срібними копальнями в горах за містом, і славною красою своїх принцес». Дональд Нікол повторює твердження Рансімена: «Більшість імператорів були обдаровані потомством у вигляді гідних одруження дочок, а краса дам Трапезунду була такою ж легендарною, як і багатство їхнього приданого.» Багатство та екзотичне розташування забезпечили довготривалу славу державі. Сервантес описував Дон Кіхота як такого, що «уявляв себе коронованим щонайменше як імператором Трапезунду за доблесть своєї руки». Рабле описував свого персонажа Пікрохоля, який заявляв: «Я також хочу бути імператором Трапезунду». Інші алюзії та роботи, що стосуються Трапезунду, продовжують виникати до XX століття.
В італійській мові існує фразеологізм «втратити Трапезунд» (perdere la Trebisonda), що значить «бути збитим з пантелику». Трапезунд був портом, доступним для всіх чорноморських маршрутів, і вважався безпечним укриттям в разі штормів.
Література
- Успенский Ф. И., Очерки из истории Трапезундской империи, Л., 1929;
- Карпов С., Трапезундская империя и государства Европы в XIII—XV вв., [М.], 1974 (автореф. дисс.);
- Miller W., Trebizond, the last Greek empire, L., 1926.
- Vasiliev A. A. The Foundation of the Empire of Trebizond // Speculum. A Journal of Mediaeval Studies. — January 1936, No. 1. — Vol. XI. — pp. 3 — 37
Джерела
- Плахонін А. Г. Трапезундська імперія [ 13 березня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2013. — Т. 10 : Т — Я. — С. 138. — .
- Про Трапезундську імперію на сайті VOLOЦЮГИ [ 13 квітня 2014 у Wayback Machine.]
- [1] [ 23 вересня 2019 у Wayback Machine.]Велика Радянська Енциклопедія
- http://www.medieval-wars.com/enc/t_00383.html [ 8 листопада 2011 у Wayback Machine.]
Посилання
- Трапезундська імперія // Універсальний словник-енциклопедія. — 4-те вид. — К. : Тека, 2006.
Примітки
- A. A. Vasiliev, «The Foundation of the Empire of Trebizond (1204—1222)» [ 8 березня 2021 у Wayback Machine.], Speculum, 11 (1936), pp. 18f
- Karl von Hahn, Известия древних греческих и римских писателей о Кавказе, II, pp. 205—210
- Vasilʹev, A. A. (1936). The foundation of the Empire of Trebizond 1204–1222. Medieval Academy of America. OCLC 43154237.
- Finlay, George (1851). The History of Greece From Its Conquest by the Crusaders to Its Conquest by the Turks and of the Empire of Trebizond, 1204—1461. 1st ed. Edinburgh: W. Blackwood and Sons.
- Vasilev, A. A. (1936). The Foundation of the Empire Of Trebizond 1204—1222. 1st ed. Cambridge, Massachusetts: Medieval Academy of America.
- Alexander A. Vasiliev, History of the Byzantine Empire, Vol 2. 324—1453, second edition (Madison: University of Wisconsin Press, 1958), p. 506: «… on the territory of the disintegrated eastern empire, three independent Greek centers were formed; The empire of Nicaea and the empire of Trebizond in Asia Minor and the Despotat of Epirus in Northern Greece.»
- . Encyclopaedia of the Hellenic World, Asia Minor. Foundation of the Hellenic World. Архів оригіналу за 22 січня 2018. Процитовано 21 січня 2018.
- William Miller, Trebizond: The last Greek Empire of the Byzantine Era: 1204—1461, 1926 (Chicago: Argonaut, 1969), pp. 100—106
- Donald M. Nicol, The Last Centuries of Byzantium, 1261—1453, second edition (Cambridge: University Press, 1993), p. 74
- See the discussion in N. Oikonomides, «The Chancery of the Grand Komnenoi: Imperial Tradition and Political Reality», Archeion Pontou 35 (1979), pp. 299—332
- Bryer, «Greeks and Türkmens: The Pontic Exception» [ 1 лютого 2021 у Wayback Machine.], Dumbarton Oaks Papers, 29 (1975), pp. 117ff
- As documented by Charitopoulos Evangelos, «Diocese of Cerasous. Encyclopaedia of the Hellenic World, Asia Minor» [ 15 липня 2018 у Wayback Machine.]
- Miller, Trebizond, p. 12
- Some authorities identify Taronites with the known son of Theodore Gabras, . See Anthony Bryer, «A Byzantine Family: The Gabrades, c. 979 — c. 1653», University of Birmingham Historical Journal, 12 (1970), p. 176
- Miller, Trebizond, p. 13
- Hewsen, Robert H. (2009). Armenians on the Black Sea: The Province of Trebizond. У Richard G. Hovannisian (ред.). Armenian Pontus: The Trebizond-Black Sea Communities. Costa Mesa, CA: Mazda Publishers, Inc. с. 47, 37—66. ISBN .
- Eastmond, Antony. «Narratives of the Fall: Structure and Meaning in the Genesis Frieze at Hagia Sophia, Trebizond». 53 (1999), 219–36.
- Ostrogorsky, G., Ιστορία του Βυζαντινού κράτους 3 (Athens 1997), pp. 102, 305.
- Michel Kuršanskis, «L'Empire de Trébizonde et la Géorgie» [ 24 вересня 2015 у Wayback Machine.], Revue des études byzantines, 35 (1977). pp. 243—247
- Michael Panaretos, Chronicle, ch. 1. Greek text in Original-Fragmente, Chroniken, Inschiften und anderes Materiale zur Geschichte des Kaiserthums Trapezunt, part 2; in Abhandlungen der historischen Classe der königlich bayerischen Akademie 4 (1844), abth. 1, pp. 11; German translation, p. 41
- Kennedy, Scott (2019). Two Works on Trebizond. Harvard University Press. ISBN .
- Karpov, «New Archival Discoveries of Documents concerning the Empire of Trebizond», Gamer, 1 (2012), pp. 75f
- Vasiliev, «Foundation», p. 19
- Kuršanskis, «Trébizonde et la Géorgie», pp. 243—245
- Hewsen, «Armenians on the Black Sea», p. 48
- Maria Nystazooulou, «La dernière reconquête de Sinope par les Grecs de Trébizonde (1254—1265)» [ 24 вересня 2015 у Wayback Machine.], Revue des études byzantines, 22 (1964), pp. 241-9
- E.S. Georganteli, «Trapezuntine Money in the Balkans, Anatolia and the Black Sea, 13th-15th centuries», in T. Kyriakides (ed.), Trebizond and the Black Sea (Thessaloniki, 2010), p. 94
- Zehiroğlu, A.M. «Astronomy in the Trebizond Empire» [ 22 серпня 2020 у Wayback Machine.], (2016), pp. 2-5
- Zehiroğlu, Ahmet M. ; «Trabzon Imparatorluğu 2» 2016, Trabzon, () ; pp.133-134
- Bryer, «The Estates of the Empire of Trebizond. Evidence for their Resources, Products, Agriculture, Ownership and Location», Archeion Pontou 35 (1979), p. 371. He also includes revenue from such typical medieval sources as «the profits of justice, imperial trade and mining, confiscations and even piracy.»
- Miller, Trebizond, p. 85
- Miller, Trebizond, pp. 87f
- S. P. Karpov, «New Documents on the Relations between the Latins and the Local Populations in the Black Sea Area (1392—1462) [ 31 липня 2020 у Wayback Machine.]», Dumbarton Oaks Papers: Symposium on Byzantium and the Italians, 13th-15th centuries, 49 (1995), p. 39
- Nicol, Last Centuries, p. 407
- Nicol, Last Centuries, p. 407
- Nicol, Last Centuries, p. 408
- As documented by Charitopoulos Evangelos, «Diocese of Cerasous. Encyclopaedia of the Hellenic World, Asia Minor», (3/7/2007)
- Runciman, A History of the Crusades — the Kingdom of Arce and the Later Crusades (Cambridge: University Press, 1975), p. 126
- Nicol, Last Centuries, pp. 402f
- Miller, Trebizond, pp. 117ff
- (італ.)Perché si dice perdere la Trebisonda [ 11 березня 2018 у Wayback Machine.], nationalgeographic.it. Retrieved October 19, 2019.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Trapezundska imperiya grec Aytokratoria ths Trapezoyntas piznoserednovichna monarhichna derzhava odna z troh osnovnih greckih derzhav nastupnikiv Vizantijskoyi Imperiyi pislya timchasovogo pripinennya yiyi isnuvannya v rezultati zahoplennya u 1204 roci Konstantinopolya hrestonoscyami Chetvertogo hrestovogo pohodu Isnuvala mizh 1204 ta 1461 rokami i teritorialno skladalasya z regionu Pont kolishni vizantijski femi Haldiya ta Paflagoniya ta zamorskih volodin u Krimu ta na Tamanskomu pivostrovi sho mali nazvu Perateya Stoliceyu bulo misto Trapezund suchasnij Trabzon Derzhava utvorilas u 1204 roci koli onuki vizantijskogo imperatora Andronika I Oleksij i David Komnini sini sevastokratora Manuyila za dopomogoyu gruzinskoyi carici Tamari yaka dovodilas yim titkoyu za matir yu ocholili intervenciyu v femi Haldiya ta Paflagoniya i v kvitni 1204 roku zajnyali Trapezund a piznishe inshi priberezhni rajoni z mistami Sinop Amastrida Gerakliya Piznishi vizantijski imperatori tak samo yak i vizantijski avtori napriklad Georgij Pahimer ta Nikifor Grigora ta navit deyaki trapezundski Ioann Lazaropulos ta Vissarion Nikejskij nazivali praviteliv derzhavi knyazyami Laziv tak samo yak i yihni volodinnya tezh nazivalis Lazika tobto inshimi slovami Trapezundska imperiya nazivalas vishezgadanimi politichnimi sub yektami yak Knyazivstvo Laziv Z cogo viplivaye sho z tochki zoru avtoriv pov yazanih z nikejskoyu dinastiyeyu Laskarisiv a piznishe z vizantijskoyu dinastiyeyu Paleologiv praviteli Trapezundu imperatorami ne buli Aytokratoria ths Trapezoyntas Trapezundska imperiyaSpadkoyemec Vizantijskoyi imperiyi Kliyentska derzhava Gruzinskogo carstva 1204 1227 Vasal Mongolskoyi imperiyi 1243 1336 1204 1461Prapor GerbTrapezund istorichni kordoni na kartiTrapezundska imperiya na pochatku svogo isnuvannya 1204 rik Stolicya TrapezundMovi pontijska grecka lazska zahidnovirmenskaReligiyi pravoslav yaForma pravlinnya avtokratiyaImperator1 1204 1222 Oleksij I 1459 1461 DavidIstorichnij period Piznye serednovichchya Gruzinska intervenciya do Haldiyi ta Paflagoniyi 1204 Zasnuvannya derzhavi 1204 Zagarbannya Konstantinopolya hrestonoscyami Chetvertogo hrestovogo pohodu utvorennya Latinskoyi imperiyi 1204 Potraplyannya v zalezhnist do Mongolskoyi imperiyi 1243 Ioann II vidmovlyayetsya vid imperskih ambicij 1282 Trapezundska gromadyanska vijna 1340 1349 Padinnya Trapezunda 1461 15 Serpnya1 povnij titul imperatoriv Trapezundu pislya 1261 roku Basilevs ta Avtokrator vsogo Shodu Iberiyi ta Perateyi Vikishovishe maye multimedijni dani za temoyu Trapezundska imperiya Pislya togo yak hrestonosci Chetvertogo pohodu skinuli vizantijskogo imperatora Oleksiya V Duku ta utvorili na zahoplenih zemlyah Latinsku imperiyu Trapezundska imperiya stala odniyeyu z troh derzhav nastupnic sho pretenduvali na imperskij prestol razom z Nikejskoyu imperiyeyu pid pravlinnyam dinastiyi Laskarisiv ta Epirskim despotatom pid golovuvannyam rodu Komniniv Duk V podalshih vijnah na korotkij chas utvorilas Fessalonikijska imperiya yaka mala uryad z Epiru prote shvidko rozpalas pislya konfliktiv z Nikeyeyu ta Bolgariyeyu ta v 1261 roci stalos zahoplennya Konstantinopolya Nikejskoyu imperiyeyu ta vidnovlennya Vizantiyi Ne divlyachis na ce Trapezundski praviteli prodovzhuvali nazivati sebe imperatorami rimlyan she dva desyatilittya ta ne polishali svoyih pretenzij na vizantijskij prestol Lishe cherez 21 rik pislya vidnovlennya nikejcyami imperiyi imperator Ioann II Velikij Komnin zminiv svij titul z Basilevs ta Avtokrator Rimlyan na Basilevs ta Avtokrator usogo Shodu Iberiyi ta Perateyi Trapezundska monarhiya proisnuvala najdovshe z usih ulamkiv Vizantiyi Epirskij despotat polishiv imperski ambiciyi she do vidvoyuvannya Konstantinopolya ta buv na deyakij chas zahoplenij neyu blizko 1340 roku pislya chogo potrapiv u zalezhnist do Serbskoyi imperiyi ta buv uspadkovanij italijskimi dinastiyami faktichno vtrativshi svoye grecke korinnya Ostatochno despotat buv znishenij Osmanskoyu imperiyeyu u 1479 roci Nikejska imperiya vidnovila Vizantiyu i vidpovidno perestala isnuvati yak okreme utvorennya todi yak sama vidnovlena imperiya proisnuvala do padinnya Konstantinopolya u 1453 roci vid osmaniv Trapezundska imperiya lishalas isnuvati do 1461 roku koli sultan Mehmed II pislya misyachnoyi oblogi zahopiv stolicyu derzhavi ta ponevoliv yiyi pravitelya Davida I sho poklalo kinec imperskij tradiciyi rimlyan yaka pochalas z Oktaviana Avgusta ta mala neperervne prodovzhennya 1488 rokiv Krimske knyazivstvo Feodoro ostannye vidgaluzhennya Trapezundu ta vizantijskogo svitu zagalom bulo znishene osmanami v 1475 roci Vitoki derzhavnostiTrapezund mav davnyu istoriyu avtonomnogo keruvannya she pered tim yak stav centrom maloyi imperiyi u Piznomu serednovichchi She v antichni chasi zavdyaki svoyim prirodnim gavanyam oboronnomu landshaftu ta dostupu do midnih ta sribnih kopalen Trapezund stav procvitayuchoyu greckoyu koloniyeyu u shidnomu Chornomu mori odrazu pislya zasnuvannya Jogo viddalenist vid centriv Rimskoyi imperiyi dozvolyala miscevim volodaryam prosuvati svoyi interesi Za stolittya do zasnuvannya imperiyi misto bulo pid keruvannyam miscevogo rodu Gavrasiv kotri nezvazhayuchi na te sho yihni volodinnya buli chastinoyu Vizantiyi karbuvali vlasni moneti Praviteli Trapezundskoyi imperiyi nazivali sebe Velikimi Komninami i yak i yihni pobratimi z Nikejskoyi imperiyi ta Epirskogo despotatu spochatku nazivali sebe Vasilevs ta Avtokrator Rimlyan Prote koli nikejskij volodar Mihayil VIII zahopiv Konstantinopol v 1261 roci vikoristannya Velikimi Komninami titulu imperator stalo bolovoyu tochkoyu Ce prodovzhuvalos do 1282 roku koli Ioann II Velikij Komnin sklav iz sebe imperskij titul pered tim yak odruzhitis na dochci imperatora Mihayila i prijnyav titul despota Ale jogo nastupniki prodovzhili vikoristovuvati imperatorskij titul prote v desho inshomu viglyadi a same Vasilevs ta Avtokrator usogo Shodu Iberiyi ta Perateyi do kincya isnuvannya derzhavi u 1461 roci GeografiyaGeografichno Trapezundska imperiya skladalas z vuzkoyi priberezhnoyi smugi pivdennogo uzberezhzhya Chornogo morya razom iz zahidnoyu chastinoyu Pontijskih gir Zamorska teritoriya Perateya zajmala Pivdenne uzberezhzhya Krimu ta Tamanskij pivostriv kontrol nad teritoriyami buv vtrachenij oriyentovno v 1220 h rokah na cih terenah utvorilis greko gotske knyazivstvo Feodoro ta genuezka koloniya Gazariya Pri bilsh detalnomu rozglyadi istorichnimi zemlyami derzhavi bulo pivdenne uzberezhzhya Chornogo morya vid girla richki Yeshil Irmak na zahodi region sho nazivavsya trapezundcyami Limniya i na shodi jmovirno syagala richki Akampsis suchasna nazva Choroh u regioni Laziya Britanskij istorik Entoni Brayer stverdzhuvav sho shist z semi bandoniv rajoniv kolishnoyi femi Haldiya prodovzhuvali keruvatisya pravitelyami Trapezundu do kincya isnuvannya derzhavi v chomu yim dopomagala geografiya ciyeyi miscevosti Geografichne roztashuvannya takozh viznachilo pivdennij kordon imperiyi Pontijski gori sluzhili prirodnim bar yerom spochatku vid seldzhukiv sultanatu Rum a zgodom i vid turkmenskih plemen chiya agresiya bula obmezhena do rivnya z yakim mogli vporatis imperatori Cya teritoriya sogodni povnistyu nalezhit do tureckih provincij Sinop Samsun Ordu Giresun Trabzon Bajburt Rize ta priberezhnih rajoniv Artvina Uzhe zgadana vishe Perateya sered golovnih mist mala Hersones ta Kerch na Pivdennomu uzberezhzhi Krimu David Velikij Komnin brat pershogo imperatora Oleksiya na pochatku isnuvannya derzhavi shvidko zahopiv zemli na zahodi spershu Sinop a zgodom priberezhnu zonu femi Paflagoniya sogodni provinciyi Kastamonu Bartin ta Zonguldak ta Gerakleyu Pontijsku sogodni Karadeniz Eregli do kordonu z takozh novostvorenoyu Nikejskoyu imperiyeyu Ce rozshirennya bulo nedovgim uzhe v 1214 roci zemli zahidnishe Sinopa buli vtracheni na korist Feodora I Laskarisa imperatora nikejciv a sam Sinop buv zagarbanij seldzhukami cogo zh roku prote Trapezund borovsya za kontrol nad cim mistom protyagom usogo XIII st IstoriyaPeredumovi viniknennya Misto Trapezund bulo stoliceyu femi Haldiya i zgidno z arabskim geografom Abu l Fidoyu vvazhavsya v znachnij miri lazijskim portom Haldiya vzhe demonstruvala svoyi separatistski tendenciyi v X ta XI stolittyah koli vona keruvalas miscevim liderom Feodorom Gavrasom yakij zgidno z Annoyu Komninoyu nazivav Trapezund ta okolici prizom sho vipav na jogo dolyu i povodiv sebe yak nezalezhnij volodar Imperator Oleksij I zatverdiv jogo kerivnikom Haldiyi prote trimav u Konstantinopoli jogo sina v yakosti zaruchnika shob garantuvati jogo pravilnu povedinku Tim ne mensh Gavras proyaviv sebe horoshim zahisnikom pri vidbitti gruzinskoyi ataki na Trapezund Odin z jogo nastupnikiv Grigorij Taronit takozh povstav za pidtrimki sultana Kappadokiyi prote buv peremozhenij ta uv yaznenij tilki shob piznishe znovu stati namisnikom femi Inshij nastupnik Kostyantin Gavras opisuvavsya yak tiran chiyi diyi zmusili imperatora Ioanna II ocholiti pohid proti nogo u 1139 roci Ne divlyachis na te sho jogo diyi ne prizveli ni do chogo ce buv ostannij buntivnij namisnik pro yakogo ye zgadki v dzherelah do podij 1204 roku Zasnuvannya Plan ukriplen Trapezunda Derzhava vede svoye zasnuvannya z kvitnya 1204 roku koli Oleksij Komnin ta jogo brat David skoristavshis zaklopotanistyu centralnogo vizantijskogo uryadu taborom hrestonosciv za stinami stolici cherven 1203 seredina kvitnya 1204 zahopili Trapezund i Haldiyu za dopomogoyu vijsk yaki yim nadala yih rodichka gruzinska caricya Tamara Z togo chasu stosunki mizh Gruziyeyu ta Trapezundom lishalis blizkimi prote yih priroda ta trivalist lishayutsya diskusijnimi V bud yakomu razi deyaki vcheni vvazhayut sho nova derzhava bula zalezhnoyu vid Gruziyi yak minimum u pershi roki svogo isnuvannya Obidva choloviki Oleksij ta David buli onukami ostannogo vizantijskogo imperatora z dinastiyi Komniniv Andronika ditmi jogo sina Manuyila ta Rusudan dochki gruzinskogo carya Georgiya III Andronik buv skinutij Isaakom II Angelom todi yak Manuyil buv osliplenij tradicijne vizantijske pokarannya za zradu ta pomer nevdovzi Oleksij ta David potrapili do dvoru carici Tamari yaka nadala yim vijskovu pidtrimku dlya povernennya na vizantijsku teritoriyu Vasilyev poyasnyuye sho vona bula zacikavlena zrobiti ce pislya togo yak Oleksij III Angel vkrav dari yaki Tamara peredala podrozhuyuchim monaham sho prohodili cherez Konstantinopol Majkl Kurskanskis v cilomu pidtrimuye versiyu Vasilyeva prote ne pogodzhuyetsya u motivaciyah Tamari Vasilyev stverdzhuye sho caricya hotila utvoriti bufernu derzhavu dlya zahistu Gruziyi todi yak Kurskanskis vvazhaye sho vona pidtrimuvala brativ u yih sprobi vidvoyuvati vizantijskij prestol v Konstantinopoli Pidsumovuyuchi vishezaznachenu informaciyu mozhna korotko skazati sho vijshovshi z Gruziyi ta z dopomogoyu titki Tamari Oleksij ta David okupuvali Trapezund u kvitni 1204 roku V comu zh misyaci Oleksij progoloshuyetsya imperatorom u vici 22 rokiv i ce rozglyadayetsya piznishimi avtorami yak moment zasnuvannya derzhavi Oleksij praviv protyagom nastupnih 18 rokiv do svoyeyi smerti u 1222 roci Tron perejshov do jogo zyatya Andronika I Gida Vid pershih rokiv do gromadyanskih voyen Datu koli Oleksij Komnin zahopiv Trapezund mozhna utochniti she bilshe Rosijskij vizantinist Sergij Karpov opisuye pechatku Oleksiya yaka mala na odnij storoni malyunok stratiga v gostrokinechnomu sholomi yakogo vede svyatij Georgij z pidpisami Ἀle3ios ὁ Komnhnos Oleksij Komnin ta Ὁ Ἅ gios Gewrgios Svyatij Georgij na inshij storoni Na aversi zobrazhena scena Ἡ Ἁgia Ἀnastasis Svyatogo Voskresinnya z vidpovidnim pidpisom Karpov interpretuvav vazhlivist ostannogo zobrazhennya ta pidpisu yak zakarbovuvannya najbilsh znachushogo dosyagnennya v zhitti imperatora Svyatij Georgij zaproshuye peremozhnogo princa uvijti v Trapezund ta vidkrivaye pered nim miski vorota livoyu rukoyu Vazhlivist svyatogo Georgiya bula u tomu sho Velikden u 1204 roci pripadav na 25 kvitnya todi yak pominalnij den svyatogo 23 kvitnya Tomu ya navazhivsya pripustiti pishe Karpov sho pechatka vkazuye na datu vzyattya Trapezunda Vasilyev vkazuye sho brati vzyali Trapezund zanadto rano sho zrobiti ce v yakosti reakciyi na zahoplennya hrestonoscyami Konstantinopolya Oleksij ta David pochali svij pohid na Trapezund do togo yak novina pro padinnya Konstantinopolya mogla syagnuti Trapezunda chi Gruziyi Zgidno z Vasilyevim tim ne mensh yihnoyi pochatkovim namirom bulo ne zahoplennya placdarmu z yakogo voni mogli b vidvoyuvati stolicyu Vizantiyi a shvidshe vidtorgnuti chastinu imperiyi dlya stvorennya bufernoyi derzhavi yaka b sluguvala zahistom Gruziyi vid seldzhukiv Kurskanskis natomist pogodzhuyuchis iz Vasilyevim v tomu sho Tamara motivuvalas pomstoyu za obrazu zavdanu Oleksiyem III Angelom zaproponuvav bilsh ochevidnu motivaciyu povernennya brativ na vizantijski zemli voni planuvali ocholiti povstannya skinuti Oleksiya ta povernuti imperskij prestol do ruk dinastiyi Komniniv Menshe z tim nezadovgo pislya zdobuttya kontrolyu nad Trapezundom ta dovkolishnimi teritoriyami zvistka pro padinnya Konstantinopolya dosyagla yih i brati vstupili u borotbu za vidbittya imperskoyi stolici razom iz Feodorom I Laskarisom ochilnikom Nikejskoyi imperiyi ta Mihajlom I Komninom Dukoyu volodarem Epirskogo despotatu Krim pivnichnogo uzberezhzhya Maloyi Aziyi do skladu imperiyi timchasovo vhodili j inshi teritoriyi zokrema kolishni vizantijski volodinnya v Krimu Herson Hersones Tavrijskij ta Sugdeya nini m Sudak Za svidchennyam nevdovzi pislya bitvi na Kalci mongoli spustoshili Sugdeyu a chastina yiyi meshkanciv vtekla do Trapezundskoyi imperiyi Pid chas trapezundsko seldzhuckoyi vijni yaka tochilasya v 1220 30 h rr seldzhucke vijsko na deyakij chas zahopilo Sugdeyu i zavdalo porazki polovcyam ta nenazvanomu na im ya ruskomu knyazyu yaki prijshli na dopomogu sugdejcyam Oleksij III iz hrisovulom yakij vin nadav monastiryu Dionisiya na Afoni Bilshu chastinu XIII stolittya Trapezund buv u konflikti z Rumskim sultanatom piznishe z osmanami tak samo yak z Konstantinopolem ta italijskimi respublikami zokrema Genuyeyu Ce bula imperiya shvidshe za titulom a ne de fakto sho vizhivala grayuchi na protirichchyah svoyih suprotivnikiv mizh soboyu imperatori vidavali svoyih dochok sho buli vidomi svoyeyu krasoyu za yihnih praviteliv zadlya shlyubiv z shedrim pridanim Osoblivo ce vikoristovuvalos u stosunkah z tureckimi pravitelyami z vnutrishnoyi Anatoliyi Rozpovsyudzhena tochka zoru sho Trapezundska imperiya pokladalas na bagatstvo otrimuvane za rahunok torgivli z genuezkimi ta venecianskimi kupcyami shob zabezpechiti sobi resursi neobhidni dlya pidtrimki nezalezhnosti Drugij sin Oleksiya I Manuyil I 1238 1263 zabezpechiv vnutrishnyu stabilnist ta zdobuv reputaciyu chudovogo komandira Sered jogo dosyagnen ye vidvoyuvannya Sinopa v 1254 roci Vin buv pershim pravitelem yakij vipuskav sribni moneti sho zvalis aspr Zahoplennya ta rozorennya Bagdada mongolami u 1258 roci sprichinilo zminu kincevogo punktu Shovkovogo shlyahu i zavdyaki svoyemu pryamomu spoluchennyu zi stoliceyu Ilhanatu Tabrizom Trapezund akumulyuvav velichezni statki pid syuzerenitetom mongoliv Zahidni mandrivniki vikoristovuvali Trapezund yak vidpravnu tochku dlya svoyih podorozhej do Aziyi zokrema Marko Polo kotrij povertavsya z Aziyi shlyahom cherez Trapezund Problemne pravlinnya molodshogo sina Manuyila Ioanna I 1280 1297 vklyuchalo v sebe primirennya z vidnovlenoyu Vizantijskoyu imperiyeyu ta yak naslidok vidmova vid pretenzij na Konstantinopol Trapezund perezhiv period bagatstva ta vplivu pid chas dovgogo pravlinnya starshogo sina Ioanna Oleksiya II 1297 1330 Protyagom jogo pravlinnya misto Erzurum bulo pid okupaciyeyu imperiyi do 1310 h rokiv Vid gromadyanskih voyen do kincya XIV st Pislya smerti Oleksiya II Trapezund perezhiv period postijnoyi zmini vladi ta vbivstv ne divlyachis na korotkij period stabilnosti u period volodaryuvannya molodshogo sina Vasilya 1332 1340 Dvi veliki grupi vplivu borolis za panuvannya rid Sholariyiv kotrij buv provizantijskij ta rid Amicintariyiv kotrij vidstoyuvav interesi miscevih arhontiv Roki 1347 1348 buli pikom cogo periodu bezzakonnya Turki skoristalis momentom slabkosti imperiyi zahopivshi Unye ta vzyavshi v oblogu Trapezund todi yak genuezci vzyali Kerasunt Na dodachu Chorna smert rozpovsyudilas iz Kafi spustoshuyuchi Trapezund ta inshi pontijski mista Zginayuchis pid vagoyu neshast yaki nazbiralis v jogo volodinnyah imperator Mihajlo vidriksya vid prestolu u 1349 roci na korist svogo pleminnika Oleksiya III kotrij postupovo vgamuvav obidvi protiborchi grupi Za pravlinnya Oleksiya III Trapezund vvazhavsya vazhlivim torgovim centrom i slavivsya velikim bagatstvom ta misteckimi dosyagnennyami Same v cej period rozpochalasya znamenita trapezundska diplomatichna strategiya odruzhennya princes Velikih Komniniv z predstavnikami susidnih tureckih dinastij Odnak Entoni Brayers zaperechuvav te sho imperiya bula zamozhnoyu stverdzhuyuchi sho hocha dohodi vid podatkiv sho styaguvalis z torgivli buli za vizantijskimi mirkami istotnimi azh tri chverti dohodu imperatora skladav podatok iz zemli yakij nadhodiv abo bezposeredno z imperatorskih mayetkiv abo oposeredkovano z podatkiv ta desyatin z inshih zemel XV stolittya Zagibel derzhavi Ostanni roki XIV stolittya projshli pid znakom posilennya tureckoyi zagrozi Cya zagroza vihodila ne vid malenkih tureckih bejlikiv yaki mezhuvali z Trapezundom a vid osmaniv novoyi tureckoyi sili kotra piznishe stvorit Osmansku imperiyu Hocha yih ekspansiya bula prizupinena Timurom v bitvi pid Ankaroyu v 1402 roci do 1430 h rokiv voni vidnovili svoyu potuzhnist zavoyuvavshi veliki teritoriyi v Greciyi ta nasamkinec 29 travnya 1453 roku Konstantinopol Manuyil III 1390 1417 drugij sin ta nastupnik Oleksiya III uklav soyuz iz Timurom ale velikij zavojovnik nezabarom pokinuv Anatoliyu a jogo imperiya yaku vin zhe i zbuduvav pochala rozpadatis z jogo smertyu Sin Manuyila II Oleksij IV 1417 1429 prodovzhiv tradiciyu politichnih shlyubiv vidavshi dvoh svoyih dochok za praviteliv susidnih musulmanskih derzhav Dzhahanshaha hana Kara Koyunlu ta Ali beka hana Ak Koyunlu Jogo starsha dochka Mariya stala tretoyu druzhinoyu vizantijskogo imperatora Ioanna VIII Skorochena teritoriya Trapezundskoyi imperiyi stanom na 1400 rik iz susidnimi derzhavami Starshij sin Oleksiya IV Ioann IV 1429 1459 rozumiv sho derzhavu chekaye dolya Konstantinopolya prote nichim ne mig comu zaraditi Osmanskij sultan Murad II zrobiv pershu sprobu vzyati Trapezund z morya u 1442 roci prote cherez shtorm na mori sproba bula vidbita Piznishe u 1456 roci koli nastupnih Murada Mehmed II buv zajnyatij oblogoyu Belgrada gubernator Amasyi atakuvav Trapezund i ne divlyachis na te sho prograv zumiv zabrati bagato polonenih ta otrimati velikij vikup Genuezki dokumenti mayut zapis vid 1437 roku pro napad na odin z yihnih korabliv v portu Trapezunda z boku vijskovoyi galeri komanda yakoyi vikonuvala nakazi imperatora Ioanna IV Ioann IV gotuvavsya do mozhlivogo napadu vibudovuyuchi soyuzi Vin vidpraviv posla gumanista Georgiya Amiroucisa na Florentijskij sobor v 1439 roci yakij zmig domovitis progoloshennya uniyi Katolickoyi ta Pravoslavnoyi cerkov prote ci zusillya prinesli malo koristi Imperator vidav svoyu dochku Feodoru bilsh vidomu piznishe yak Despina hatun za Uzun Hasana hana Ak Koyunlu v obmin na jogo obicyanku zahishati Trapezund Takozh vin zdobuv obicyanki zahistu vid tureckih beyiv Sinopa ta Karamana i vid praviteliv gruzinskih derzhav Cherez Feodoru ta dochku Oleksiya IV takozh Feodoru Sefevidska dinastiya Iranu sho uspadkuvala Ak Koyunlu mala chastkovu pontijsku grecku etnichnist z samogo pochatku Pislya smerti Ioanna IV u 1459 roci do vladi prijshov jogo brat David Vin provodiv politiku intrig iz zahidnoyevropejskimi derzhavami proponuyuchi rizni diki shemi yaki vklyuchali v sebe zavoyuvannya Yerusalima Mehmed vreshti resht diznavsya pro ci intrigi i dodatkovo buv sprovokovanij do rishuchih dij vimogoyu Davida vidminiti daninu nakladenu na jogo brata Mehmedova vidpovid prijshla vlitku 1461 roku Vin zibrav znachnu armiyu v Bursi i neochikuvano rushiv na Sinop bej yakogo shvidko zdavsya Todi sultan rushiv na pivden cherez shidnu Anatoliyu zadlya nejtralizaciyi Uzun Hasana Izolyuvavshi Trapezund sultan shvidko pereklyuchivsya na nogo i she do togo yak pro ce diznalis miscevi meshkanci vzyav jogo v oblogu Misto vistoyalo misyac pered tim yak David zdavsya 15 serpnya 1461 roku Z padinnyam Trapezunda ostannim nezalezhnim zalishkom Vizantiyi tak samo yak i Rimskoyi Imperiyi vid yakoyi i pohodila Vizantiya bulo vidgaluzhennya Trapezunda v Krimu knyazivstvo Feodoro 5 grudnya 1475 roku vono tezh upalo pid natiskom Osmaniv Stosovno oficijnoyi religiyi Trapezunda pravoslavnogo hristiyanstva to na vidnosno nevelikij teritoriyi derzhavi Velikih Komniniv bulo dostatno miscya dlya troh diyecezij Trapezundskoyi kotra bula yedinoyu yaka zasnovana v minulomu a takozh Kerasunskoyi ta Rizeonskoyi v Laziyi obidvi stvoreni yak modernizovani yepiskopati Vsi tri utvorennya perezhili osmanske zavoyuvannya ta prodovzhuvali svoyu diyalnist do XVII st koli Kerasunska ta Rizeonska diyeceziyi buli skasovani Rizeonska diyeceziya ta yepiskopstvo Of buli skasovani u zv yazku z islamizaciyeyu laziv ta regionu v cilomu Jmovirno prichini likvidaciyi Kerasunskoyi buli ti sami Administrativnij ustrijUsya teritoriya imperiyi bula rozdilena na vijskovo administrativni odinici grec bandon V rizni periodi chislo bandoniv kolivalosya Z XIV st yih bulo sim Trikomi Trapezund Macuka Paleomacuka Gemora Sirmij Rizeon Okremoyu administrativnoyu odiniceyu znachilasya fema Velika Laziya yedina fema v strukturi imperiyi Takozh bulo zamorske volodinnya Perateya kotre ne malo chitkogo miscya v administrativnomu ustroyi derzhavi cherez svoye nedovge perebuvannya v yiyi skladi Ce zh stosuyetsya i reshti korotkostrokovih teritorialnih pridban Na choli bandona stoyav kefali nachalnik sho priznachavsya imperatorom abo duka vijskovik i golova miscevoyi administraciyi Miniatyurnij greckij manuskript XIV stolittya sho zobrazhaye soldat Trapezundskoyi imperiyiArmiyaGolovnoyu vijskovoyu siloyu imperiyi buli regulyarni vijska zazvichaj najmani Yih yadrom buli gvardijski pidrozdili persh za vse palacova Vasilika Allagi Do skladu imperatorskogo vijska vhodili yak kinni tak i pishi pidrozdili Deyaki pidrozdili trapezundskoyi armiyi v pershu chergu ti sho taborilisya v stolici mali shidni nazvi amirdzhandari hurdzhirioti sho vkazuye na te sho nabiralisya voni zi shidnih yak pravilo tyurkskih najmanciv Vlasni vijskovi formuvannya mali aristokratichni rodi zokrema yakim nalezhali i deyaki forteci na pivdennomu kordoni imperiyi nayavnist vlasnoyu potuzhnoyu vijskovoyu siloyu ta opora na dobre zmicneni rodovi zamki robila deyaki znatni rodini imperiyi dovoli vplivovimi v palacovih intrigah Do skladu suhoputnih pidrozdiliv vhodili takozh specialni zagoni zi znaryaddyami dlya oblogi mist ta vognepalnoyu zbroyeyu Imperatori trimali vijskovij flot i protyagom vsiyeyi istoriyi Trapezundskoyi imperiyi buli v zmozi utrimuvati hocha b nevelikij kontingent vijskovih korabliv EkonomikaTrapezundska imperiya zajmala vigidne geografichne stanovishe na magistralnih shlyahah torgivli Zahidnoyi Yevropi z krayinami Shodu bula odniyeyu z najbilsh gustonaselenih oblastej vizantijskogo svitu Ekonomika Trapezundskoyi imperiyi gruntuvalasya na vinogradarstvi hliborobstvi i poserednickij torgivli z Pivnichnim Prichornomor yam Kavkazom Mesopotamiyeyu Serednim Shodom Feodali mali znachnu samostijnist senjori vershili sud nad zalezhnimi selyanami perukami koristuvalisya pravom mertvoyi ruki nabirali zi svoyih lyudej druzhini ImperatoriOleksij I 1204 1222 Andronik I 1222 1235 Ioann I 1235 1238 Manuyil I 1238 1263 Andronik II 1263 1266 Georgij I 1266 1280 Ioann II 1280 1284 pershe pravlinnya Teodora I 1284 1285 Ioann II 1285 1297 druge pravlinnya Oleksij II 1297 1330 Andronik III 1330 1332 Manuyil II 1332 Vasil I 1332 1340 Irina I 1340 1341 Ganna I 1341 1342 Ioann III 1342 1344 Mihajlo I 1344 1349 Oleksij III 1349 1390 Manuyil III 1390 1417 Oleksij IV 1417 1429 Ioann IV 1429 1459 David I 1459 1461 U populyarnij kulturiTrapezundska imperiya u Zahidnij Yevropi zdobula reputaciyu yak taka sho zbagatilasya zavdyaki torgivli z Persiyeyu ta Shodom sho prohodila yiyi stoliceyu zgidno zi Stivenom Ransimenom i sribnimi kopalnyami v gorah za mistom i slavnoyu krasoyu svoyih princes Donald Nikol povtoryuye tverdzhennya Ransimena Bilshist imperatoriv buli obdarovani potomstvom u viglyadi gidnih odruzhennya dochok a krasa dam Trapezundu bula takoyu zh legendarnoyu yak i bagatstvo yihnogo pridanogo Bagatstvo ta ekzotichne roztashuvannya zabezpechili dovgotrivalu slavu derzhavi Servantes opisuvav Don Kihota yak takogo sho uyavlyav sebe koronovanim shonajmenshe yak imperatorom Trapezundu za doblest svoyeyi ruki Rable opisuvav svogo personazha Pikroholya yakij zayavlyav Ya takozh hochu buti imperatorom Trapezundu Inshi alyuziyi ta roboti sho stosuyutsya Trapezundu prodovzhuyut vinikati do XX stolittya V italijskij movi isnuye frazeologizm vtratiti Trapezund perdere la Trebisonda sho znachit buti zbitim z panteliku Trapezund buv portom dostupnim dlya vsih chornomorskih marshrutiv i vvazhavsya bezpechnim ukrittyam v razi shtormiv LiteraturaUspenskij F I Ocherki iz istorii Trapezundskoj imperii L 1929 Karpov S Trapezundskaya imperiya i gosudarstva Evropy v XIII XV vv M 1974 avtoref diss Miller W Trebizond the last Greek empire L 1926 Vasiliev A A The Foundation of the Empire of Trebizond Speculum A Journal of Mediaeval Studies January 1936 No 1 Vol XI pp 3 37DzherelaPlahonin A G Trapezundska imperiya 13 bereznya 2016 u Wayback Machine Enciklopediya istoriyi Ukrayini u 10 t redkol V A Smolij golova ta in Institut istoriyi Ukrayini NAN Ukrayini K Naukova dumka 2013 T 10 T Ya S 138 ISBN 978 966 00 1359 9 Pro Trapezundsku imperiyu na sajti VOLOCYuGI 13 kvitnya 2014 u Wayback Machine 1 23 veresnya 2019 u Wayback Machine Velika Radyanska Enciklopediya http www medieval wars com enc t 00383 html 8 listopada 2011 u Wayback Machine PosilannyaTrapezundska imperiya Universalnij slovnik enciklopediya 4 te vid K Teka 2006 PrimitkiA A Vasiliev The Foundation of the Empire of Trebizond 1204 1222 8 bereznya 2021 u Wayback Machine Speculum 11 1936 pp 18f Karl von Hahn Izvestiya drevnih grecheskih i rimskih pisatelej o Kavkaze II pp 205 210 Vasilʹev A A 1936 The foundation of the Empire of Trebizond 1204 1222 Medieval Academy of America OCLC 43154237 Finlay George 1851 The History of Greece From Its Conquest by the Crusaders to Its Conquest by the Turks and of the Empire of Trebizond 1204 1461 1st ed Edinburgh W Blackwood and Sons Vasilev A A 1936 The Foundation of the Empire Of Trebizond 1204 1222 1st ed Cambridge Massachusetts Medieval Academy of America Alexander A Vasiliev History of the Byzantine Empire Vol 2 324 1453 second edition Madison University of Wisconsin Press 1958 p 506 on the territory of the disintegrated eastern empire three independent Greek centers were formed The empire of Nicaea and the empire of Trebizond in Asia Minor and the Despotat of Epirus in Northern Greece Encyclopaedia of the Hellenic World Asia Minor Foundation of the Hellenic World Arhiv originalu za 22 sichnya 2018 Procitovano 21 sichnya 2018 William Miller Trebizond The last Greek Empire of the Byzantine Era 1204 1461 1926 Chicago Argonaut 1969 pp 100 106 Donald M Nicol The Last Centuries of Byzantium 1261 1453 second edition Cambridge University Press 1993 p 74 See the discussion in N Oikonomides The Chancery of the Grand Komnenoi Imperial Tradition and Political Reality Archeion Pontou 35 1979 pp 299 332 Bryer Greeks and Turkmens The Pontic Exception 1 lyutogo 2021 u Wayback Machine Dumbarton Oaks Papers 29 1975 pp 117ff As documented by Charitopoulos Evangelos Diocese of Cerasous Encyclopaedia of the Hellenic World Asia Minor 15 lipnya 2018 u Wayback Machine Miller Trebizond p 12 Some authorities identify Taronites with the known son of Theodore Gabras See Anthony Bryer A Byzantine Family The Gabrades c 979 c 1653 University of Birmingham Historical Journal 12 1970 p 176 Miller Trebizond p 13 Hewsen Robert H 2009 Armenians on the Black Sea The Province of Trebizond U Richard G Hovannisian red Armenian Pontus The Trebizond Black Sea Communities Costa Mesa CA Mazda Publishers Inc s 47 37 66 ISBN 1 56859 155 1 Eastmond Antony Narratives of the Fall Structure and Meaning in the Genesis Frieze at Hagia Sophia Trebizond 53 1999 219 36 Ostrogorsky G Istoria toy Byzantinoy kratoys 3 Athens 1997 pp 102 305 Michel Kursanskis L Empire de Trebizonde et la Georgie 24 veresnya 2015 u Wayback Machine Revue des etudes byzantines 35 1977 pp 243 247 Michael Panaretos Chronicle ch 1 Greek text in Original Fragmente Chroniken Inschiften und anderes Materiale zur Geschichte des Kaiserthums Trapezunt part 2 in Abhandlungen der historischen Classe der koniglich bayerischen Akademie 4 1844 abth 1 pp 11 German translation p 41 Kennedy Scott 2019 Two Works on Trebizond Harvard University Press ISBN 9780674986626 Karpov New Archival Discoveries of Documents concerning the Empire of Trebizond Gamer 1 2012 pp 75f Vasiliev Foundation p 19 Kursanskis Trebizonde et la Georgie pp 243 245 Hewsen Armenians on the Black Sea p 48 Maria Nystazooulou La derniere reconquete de Sinope par les Grecs de Trebizonde 1254 1265 24 veresnya 2015 u Wayback Machine Revue des etudes byzantines 22 1964 pp 241 9 E S Georganteli Trapezuntine Money in the Balkans Anatolia and the Black Sea 13th 15th centuries in T Kyriakides ed Trebizond and the Black Sea Thessaloniki 2010 p 94 Zehiroglu A M Astronomy in the Trebizond Empire 22 serpnya 2020 u Wayback Machine 2016 pp 2 5 Zehiroglu Ahmet M Trabzon Imparatorlugu 2 2016 Trabzon ISBN 978 605 4567 52 2 pp 133 134 Bryer The Estates of the Empire of Trebizond Evidence for their Resources Products Agriculture Ownership and Location Archeion Pontou 35 1979 p 371 He also includes revenue from such typical medieval sources as the profits of justice imperial trade and mining confiscations and even piracy Miller Trebizond p 85 Miller Trebizond pp 87f S P Karpov New Documents on the Relations between the Latins and the Local Populations in the Black Sea Area 1392 1462 31 lipnya 2020 u Wayback Machine Dumbarton Oaks Papers Symposium on Byzantium and the Italians 13th 15th centuries 49 1995 p 39 Nicol Last Centuries p 407 Nicol Last Centuries p 407 Nicol Last Centuries p 408 As documented by Charitopoulos Evangelos Diocese of Cerasous Encyclopaedia of the Hellenic World Asia Minor 3 7 2007 Runciman A History of the Crusades the Kingdom of Arce and the Later Crusades Cambridge University Press 1975 p 126 Nicol Last Centuries pp 402f Miller Trebizond pp 117ff ital Perche si dice perdere la Trebisonda 11 bereznya 2018 u Wayback Machine nationalgeographic it Retrieved October 19 2019