Ця стаття є сирим з іншої мови. Можливо, вона створена за допомогою машинного перекладу або перекладачем, який недостатньо володіє обома мовами. |
Французька комуністична партія (ФКП, фр. Parti communiste français) — французька ліва політична партія. Створена 1920 року під назвою Французька секція Комуністичного інтернаціоналу членами Французької секції Робітничого інтернаціоналу. Партія має 12 місць із 577 у Національних зборах та 14 місць із 348 у Сенаті.
Французька комуністична партія Parti communiste français | |
---|---|
![]() | |
Країна | |
Голова партії | [en] |
Дата заснування | 1920 |
Штаб-квартира | 2, площа полковника Фаб'єна, 75019 Париж |
Ідеологія | Комунізм, єврокомунізм |
Кількість членів | 134 000 |
Місць у Національній асамблеї | 12 / 577 |
Місць у Сенаті | 14 / 348 |
Місць у Європарламенті | 0 / 79 |
Офіційний сайт | pcf.fr |
Історія
Заснування партії
ФКП була заснована у 1920 році членами Французької секції Робітничого інтернаціоналу (СФІО), які підтримали більшовицьку революцію в Росії і виступали проти Першої світової війни.
Напруженість усередині Соціалістичної партії виникли в 1914 році з початком Першої світової війни, яку більшість СФІО прийняли, що було сприянято лівими соціалістами, як «соціал-шовіністичною лінією» на підтримку французьких військових зусиль. На конгресі СФІО у Турі в 1920 році, ліві фракції (Борис Суварін, Фернан Лоріо) і центристські фракції (Людовік Фроссар, Марсель Кашен) погодилися приєднатися до Третього інтернаціоналу, а отже, виконати 21 умову, написану В. І. Леніном. Вони отримали 3/4 голосів делегатів і відкололися у нову організацію під назвою Французька секція Комуністичного Інтернаціоналу (SFIC). Однак, більшість обраних делегатів не бажали дотримуватися принципу «демократичного централізму», викладеного в умовах Леніна, і залишилися у СФІО.
Засновників SFIC підтримала партійна газета «Юманіте», заснована Жаном Жоресом у 1904 році, що залишилася друкованим органом партії до 1990-х років. Новостворена партія, яка у 1921 році була перейменована у Комуністичну партію Франції(КПФ), мала в три рази більше членів ніж СФІО (120 тисяч членів). Серед оргінізаторів партії був Хо Ши Мін, майбутній засновник руху В'єтмінь в 1941 році, який проголосив незалежність В'єтнаму.
1920-х і початок 1930-х
Спершу ФКП суперничала із СФІО за керівництво французького соціалістичного руху, але багато членів були виключені з партії (у тому числі Борис Суварін), і протягом декількох років, його підтримки знизився, тому що більшість з 1920-х років це був маленький і ізольований партії. Перші обрані депутати були проти Коаліції лівих у складі СФІО і радикально-соціалістичної партії. Перша Коаліція була при владі з 1924 по 1926 роки.
Комуністична партія приваблювала різних інтелектуалів і митців 1920-х років, в тому числі Андре Бретона, лідера сюрреалістичного руху, Анрі Лефевра (який буде виключений в 1958), Поля Елюара, Луї Арагона та ін.
ФКП була головним організатором антиколоніальної виставки у 1931 році в Парижі під назвою «Правда про колонії». Перша частина показувала «критику примусової праці в колоніях та інших злочинів періоду нового імперіалізму», у другому розділі, вона виступала проти «імперіалістичної колоніалізму» та за «Радянську політику з національного питання».
Друга Коаліція лівих була обрана у 1932 році. Цього разу, хоча ФКП не брала участі в коаліції, вона підтримувала уряд без участі в ньому, таким же чином, як до Першої світової війни (1914—1918) соціалісти підтримуювали уряд республіканців і радикалів без участі. Друга Коаліція лівих розпалася після заворушень ультраправих 6 лютого 1934 року, які змусили Едуара Даладьє передати владу консерватору Гастону Думергу. Після цієї кризи, ФКП, як і весь соціалістичний рух, побоювалися того, що в країні майже здійснився фашистський путч. Крім того, прихід до влади Адольфа Гітлера у 1933 році і розгром Комуністичної партії Німеччини після підпалу 27 лютого 1933 Рейхстагу і нової сталінської політики «Народного фронту» призвела ФКП до зближення із СФІО. Таким чином, було підготоване утворення Народного фронту, який отримав владу після виборів у 1936 році.
У 1934 році туніська федерація ФКП стала .
Народний фронт
У 1930 ФКП швидко зростала кількісно та збільшувався її вплив. Зростання її популярності сприяла комінтернівська стратегія Народного фронту, що дозволила створення альянсу зі СФІО і радикальною партією у боротьбі проти фашизму. Народний фронт переміг на виборах у 1936 році, і Леон Блюм сформував соціалістично-радикальний уряд. ФКП підтримало цей уряд, але не приєдналося до нього. Уряд Народного фронту незабаром пішов у відставку під вагою внутрішніх проблем (фінансові проблеми, у тому числі інфляція) і питань зовнішньої політики (радикали були проти втручання в громадянську війну в Іспанії в той час як соціалісти і комуністи були «за»), і був замінений урядом Едуара Даладьє.
12 серпня 1936, партійна організація була створена в Мадагаскарі, Комуністична партія (Французька секція Комуністичного Інтернаціоналу) області Мадагаскар.
Друга світова війна
Після підписання пакту Молотова — Ріббентропа і початку конфлікту на Європейському театрі другої світової війни в 1939 році, ФКП була оголошена забороненою організацією урядом Едуара Даладьє. Спочатку ФКП підтвердила свою прихильність національної оборони, але після заклику Комінтерну до французьких комуністів оголосити війну «імперіалістичною», партія змінила свою позицію. Члени парламенту від ФКП підписали лист із закликом до миру. Лідер партії, Моріс Торез, дезертував із армію і вирушив до Москви, щоб сховатися від переслідування.
Під час окупації відносини між комуністами і окупантами були напруженими. Одним з основних заходів, що проводилися комуністами проти окупаційних сил була демонстрація тисяч студентів і робітників, яка була проведена у Парижі 11 листопада 1940 року. У травні 1941 року ФКП допомогла в організації страйку понад 100 тисяч шахтарів у департаментах Норд і Па-де-Кале. 26 квітня 1941 ФКП була запрошена до Національного фронту за незалежність Франції голлістами.
Коли Німеччина напала на Радянський Союз в 1941 році, ФКП розширило силу опору в межах Франції, зокрема пропагандою використання прямої дії і політичних вбивств, які не були систематично організованими аж до цього моменту. До 1944 року ФКП досягла висоти свого впливу, контролюючи великі райони країни, через опір підрозділів під своїм командуванням. Дехто в ФКП хотів почати революцію, коли німці вийшли з країни, але керівництво, що діяло за інструкціями Сталіна, виступило проти цього і прийняло політику співпраці з союзними державами і пропаганду нового уряду Народного фронту. Багато відомих діячів вступило у партію під час війни, в тому числі Пабло Пікассо, який вступив до ФКП в 1944 році.
Четверта республіка (1947—1958)
Після звільнення Франції в 1944 році, ФКП поряд з іншими групами опору, увійшли до уряду Шарля де Голля. Як і в післявоєнній Італії, комуністи були в той час дуже популярною і сильною політичною силою. До кінця 1945 року кількімть членів партії сягнула півмільйона, що було величезним зростання з часів попереднього Народного фронту, коли чисельність партії була менш ніж тридцять тисяч. На виборах 21 жовтня 1945 року до однопалатних тимчасовий конституційних Національних зборів, ФКП отримало 159 із 586 місць.
Під час виборів у листопаді 1946 року ФКП отримала найбільшу за інші партії кількість голосів, трохи випередивши Французьку секцію Робітничого інтернаціоналу (СФІО) і християнсько-демократичний (MRP). Сильна виборчі успіхи партії і зростання членства привели деяких спостерігачів до думки, що влада комуністів у Франції була неминучою. Однак, як і в Італії, ФКП був змушена була покинути уряд Поля Рамадьє у травні 1947 з метою забезпечення допомоги за Планом Маршалла від Сполучених Штатів.
ФКП засудив політику уряду, як інструмент американського капіталізму. Після арешту деяких працівників металургії в Марселі в листопаді, Загальна конфедерація праці (ЗКП), профспілкове об'єднання де домінували комуністи, у відповідь завдали удару, і активісти ФКП напали на ратушу і інші «буржуазні» цілі у місті. Коли протести поширилися на Париж, і аж 3 мільйони робітників вийшли на страйк, Рамадье подав у відставку, побоюючись, що він зіткнувся з загальним повстанням. Ймовірно, це була найбільша імовірність захоплення влади у Франції комуністами.
У 1950-х років, ФКП критикувало підтримку французького імперіалізму під час В'єтнамської війни (1947—1954) і алжирської війни (1954—1962). Так Жан-Поль Сартр з Комуністичної партії, активно підтримував Фронт національного визволення Алжиру (ФНВ).
Друга половина 1950-х років була також відзначена деяким невдоволення промосковською лінією, безперервно проводилася партійними лідерами. Однак, у той час не було остаточно розробленої єврокомуністичної тактики. Основний розкол стався тоді, коли зліва виділилися маоїсти наприкінці 1950-х років. Деякі представники помірної комуністичної інтелігенції, такі, як історик Еммануель Ле Рой Ладюрі, розчарувавшись у реальній політиці Радянського Союзу, вийшли з партії після жорстокого придушення Угорської революції 1956 року.
У 1959 році Федерація ФКП в Реюньйоні була відділена від партії, і створила Комуністичну партію Реюньйону.
1960-ті і 1970-ті роки
У 1958 році ФКП була єдиною великою партією, що виступала проти повернення до влади Шарля де Голля і французької П'ятої республіки. Вона виступала за створення лівого союзу проти де Голля. Лідером ФКП після смерті Тореза у 1964 році став .
Під час президентських виборів 1965 року, вважаючи що комуністичний кандидат не може отримати добрий результат, ФКП підтримала кандидатуру Франсуа Міттерана. Тоді вони підписали угоду з Федерацією демократичних і соціалістичних лівих до парламентських виборів 1967 року.
У травні 1968 розгорнулися широкі бунти студентів і страйки у Франції. ФКП спочатку підтримує загальний страйк, але виступає проти революційного студентського руху, в якому домінували троцькісти, маоїсти, анархісти і так звані «нові соціальні рухи» (у тому числі екологи, рух гомосексуалів та ін.). Наприкінці травня 1968 року, ФКП стала на бік де Голля, який погрожував використанням армії, і закликала до припинення страйків. ФКП також викликала відчуження багатьох лівих через підтримку радянського вторгнення в Чехословаччину в серпні 1968 року.
Все ж, ФКП скористалася лівими настроями того періоду та розколом соціалістів. Через поганий стан здоров'я Вальдека Роше, кандидатом на президентських виборах 1969 року був Жак Дюкло. Отримавши 21 % голосів, Дюкло повністю затьмарив СФІО і посів третє місце в першому турі. У другому турі, ФКП відмовилися підтримувати жодного кандидата, ні голліста Жоржа Помпіду, ні центриста Алена Поера.
У 1970 році Роже Гароді, член ЦК ФКП з 1945 року, був виключений з партії за ревізіоністські тенденції, що було реакцією на спробу Гароді примирити марксизм з католицизмом.
У 1972 році Вальдека Роше змінив Жорж Марше, який контролював партію з 1970 року. Марше почав помірну лібералізацію партійної політики і внутрішнього життя, хоча інакомислячих членів, особливо інтелігенцію, як і раніше виключали. ФКП увійшла до союзу з новою, очолюваною Міттераном Соціалістичною партією (PS). Вони підписали Спільну програму з метою проведення парламентських виборів 1973 року. Різниця між двома партіями скоротилася: ФКП отримала 21,5 % голосів проти 19 %, отримала PS.
Номінально французькі комуністи підтримують кандидатуру Міттерана на президентських виборах 1974 року. Під час перебування Міттерана першим секретарем PS, соціалісти знову стали головною лівою партією. Марше запропував оновити Спільну програму, але переговори провалилися. PS обвинуватило Марше у відповідальності за розкол лівих і їх поразку на парламентських виборах 1978 року. Вперше з 1936 року, ФКП втратила своє місце як «перша партія лівого спрямування», яке дісталося соціалістам.
На 22-му з'їзді партії в лютому 1976 року ФКП відмовилася від диктатури пролетаріату і посилання на неї. Вона почала дотримуватися лінії ближчої до єврокомунізму Італійської комуністичної партії. Проте це було лише відносною зміною напрямку, так як ФКП глобально залишлася відданою Москві, і в 1979 році, Жорж Марше підтримав вторгнення в Афганістан. Його оцінка радянських та східно-європейських комуністичних урядів була «в цілому позитивною».
Марше був кандидатом на президентських виборах 1981 року. Під час кампанії він критикував «поворот направо» Соціалістичної партії. Лідер PS отримав 25 % проти 15 % Марше. У другому турі ФКП закликала своїх прихильників голосувати за Міттерана, який був обраний президентом Франції.
Занепад
При Міттерані ФКП отримала міністерські пости вперше з 1947 року, але це був ефект блокування ФКП у проведенні реформ Міттерана, і поміркованіші прихильники ФКП перейшли до PS. Коли міністри ФКП пішли у відставку в 1984 році на знак протесту проти зміни Міттераном економічної політики, це прискорило зниження результатів партії на виборах. Кандидат ФКП отримав лише 6,7 % на президентських виборах 1988 року. З 1988 по 1993 рік, ФКП час від часу підтримувала соціалістичні, в залежності від проблеми.
Падіння Радянського Союзу в 1991 році привело до кризи в ФКП, але вона не пішла за прикладом деяких інших європейських комуністичних партій шляхом саморозпуску або зміни своєї назви. У 1994 році Марше пішов у відставку, і його місце зайняв Робер Ю. За керівництва Ю партія приступила до реорганізації партійної структури і відходу від ленінських догм. Однак, цим не вдалося зупинити зниження популярності партії.
За уряду Ліонеля Жоспена (соціаліст, який був прем'єр-міністром з 1997 по 2002 рік), ФКП знову займала міністерські пости з 1997 по 2002 рік (Жан-Клод Гейссо, посаду міністра транспорту тощо). У партії виник внутрішній конфлікт.
У першому турі президентських виборів 2002 року партія отримала лише 3,4 % голосів. Уперше кандидат ФКП отримав менше голосів, ніж троцькістські кандидати ( і ). На парламентських виборах 2002 року, ФКП стала четвертою, отримавши 4,8 % голосів (так само, як правоцентристський Союз за французьку демократію, UDF) і завоювала 21 місце.
Зрештою Робер Ю пішов у відставку, а в 2002 році Марі-Жорж Бюффе взяла на себе керівництво партією. У 2005 році в ході кампанії з проведення референдуму щодо Європейської конституції, ФКП закликала голосувати «ні», поряд з іншими лівими партіями.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHhMekZrTDAxaGJtbG1YMUJoY21selh6SXdNRFV0TVRFdE1UbGZaSE5qTURZeU16Z3VhbkJuTHpJMU1IQjRMVTFoYm1sbVgxQmhjbWx6WHpJd01EVXRNVEV0TVRsZlpITmpNRFl5TXpndWFuQm4uanBn.jpg)
У 2006 році ФКП та інших ліві партії підтримує протести проти першого трудового договору, які в кінцевому підсумку змусили президента Ширака відмовитися від планів на законопроєкт, спрямований на створення гнучкішого трудового законодавства.
Напередодні першого туру президентських виборів 2007 Бюффе сподівалася, що її кандидатура буде підтримана лівими партіями, які брали участь у кампанії «Ні» на референдумі щодо конституції ЄС. Ця підтримка не була забезпечена, і вона набрала лише 1,94 %. Підсумковий результат ФКП був низьким навіть у своїй традиційній фортеці, такий як «червоний пояс» навколо Парижа.
На парламентських виборах 2007 року ФКП отримала 15 місць, на п'ять нижче від мінімально необхідних для формування парламентської групи. ФКП згодом об'єдналася із зеленими та іншими лівими депутатами, щоб мати змогу сформувати парламентську групу, що знаходиться ліворуч від Соціалістичної партії, яка отримала назву Демократичні і республіканські ліві.
На виборах 2009 року до Європейського парламенту партія брала участь у рамках Лівого фронту. Лівий фронт отримав 5 місць, з них 3 ФКП.
Лідери партії
Генеральні секретарі ФКП
- 1921—1923 — Луї-Оскар Фроссар
- 1923—1924 — Луї Сельє
- 1924—1926 — Альбер Тран
- 1926—1929 — П'єр Семар
- 1929—1930 — секретаріат у складі: Анрі Барбе, П'єр Селор, Бенуа Фрашон, Моріс Торез
- 1930—1964 — Моріс Торез
- 1964—1972 — Вальдек Роше
- 1972—1994 — Жорж Марше
- 1994—2001 — Робер Ю
- 2001—2007 — Марі-Жорж Бюффе
З 2007 — директорат у складі: Бриджі Діоні, Жан-Франсуа Гау, Жоель Гредер, Мішель Лоран, Жан-Луї Лемоін. У 2009 році Національним секретарем була Марі-Жорж Бюффе.
З 20 червня 2010 до 2018 року Національний секретар ФКП — П'єр Лоран.
З 25 листопада 2018 року Національний секретар — [en].
Голови ФКП
- 1964 — Моріс Торез
- 2001—2003 — Робер Ю
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Category:French Communist Party |
Посилання
- Офіційний сайт
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Cya stattya ye sirim perekladom z inshoyi movi Mozhlivo vona stvorena za dopomogoyu mashinnogo perekladu abo perekladachem yakij nedostatno volodiye oboma movami Bud laska dopomozhit polipshiti pereklad Francuzka komunistichna partiya FKP fr Parti communiste francais francuzka liva politichna partiya Stvorena 1920 roku pid nazvoyu Francuzka sekciya Komunistichnogo internacionalu chlenami Francuzkoyi sekciyi Robitnichogo internacionalu Partiya maye 12 misc iz 577 u Nacionalnih zborah ta 14 misc iz 348 u Senati Francuzka komunistichna partiya Parti communiste francaisKrayina FranciyaGolova partiyi en Data zasnuvannya 1920Shtab kvartira 2 plosha polkovnika Fab yena 75019 ParizhIdeologiya Komunizm yevrokomunizmKilkist chleniv 134 000Misc u Nacionalnij asambleyi 12 577Misc u Senati 14 348Misc u Yevroparlamenti 0 79Oficijnij sajt pcf frIstoriyaDokladnishe fr Zasnuvannya partiyi FKP bula zasnovana u 1920 roci chlenami Francuzkoyi sekciyi Robitnichogo internacionalu SFIO yaki pidtrimali bilshovicku revolyuciyu v Rosiyi i vistupali proti Pershoyi svitovoyi vijni Napruzhenist useredini Socialistichnoyi partiyi vinikli v 1914 roci z pochatkom Pershoyi svitovoyi vijni yaku bilshist SFIO prijnyali sho bulo spriyanyato livimi socialistami yak social shovinistichnoyu liniyeyu na pidtrimku francuzkih vijskovih zusil Na kongresi SFIO u Turi v 1920 roci livi frakciyi Boris Suvarin Fernan Lorio i centristski frakciyi Lyudovik Frossar Marsel Kashen pogodilisya priyednatisya do Tretogo internacionalu a otzhe vikonati 21 umovu napisanu V I Leninom Voni otrimali 3 4 golosiv delegativ i vidkololisya u novu organizaciyu pid nazvoyu Francuzka sekciya Komunistichnogo Internacionalu SFIC Odnak bilshist obranih delegativ ne bazhali dotrimuvatisya principu demokratichnogo centralizmu vikladenogo v umovah Lenina i zalishilisya u SFIO Zasnovnikiv SFIC pidtrimala partijna gazeta Yumanite zasnovana Zhanom Zhoresom u 1904 roci sho zalishilasya drukovanim organom partiyi do 1990 h rokiv Novostvorena partiya yaka u 1921 roci bula perejmenovana u Komunistichnu partiyu Franciyi KPF mala v tri razi bilshe chleniv nizh SFIO 120 tisyach chleniv Sered orginizatoriv partiyi buv Ho Shi Min majbutnij zasnovnik ruhu V yetmin v 1941 roci yakij progolosiv nezalezhnist V yetnamu 1920 h i pochatok 1930 h Spershu FKP supernichala iz SFIO za kerivnictvo francuzkogo socialistichnogo ruhu ale bagato chleniv buli viklyucheni z partiyi u tomu chisli Boris Suvarin i protyagom dekilkoh rokiv jogo pidtrimki znizivsya tomu sho bilshist z 1920 h rokiv ce buv malenkij i izolovanij partiyi Pershi obrani deputati buli proti Koaliciyi livih u skladi SFIO i radikalno socialistichnoyi partiyi Persha Koaliciya bula pri vladi z 1924 po 1926 roki Komunistichna partiya privablyuvala riznih intelektualiv i mitciv 1920 h rokiv v tomu chisli Andre Bretona lidera syurrealistichnogo ruhu Anri Lefevra yakij bude viklyuchenij v 1958 Polya Elyuara Luyi Aragona ta in FKP bula golovnim organizatorom antikolonialnoyi vistavki u 1931 roci v Parizhi pid nazvoyu Pravda pro koloniyi Persha chastina pokazuvala kritiku primusovoyi praci v koloniyah ta inshih zlochiniv periodu novogo imperializmu u drugomu rozdili vona vistupala proti imperialistichnoyi kolonializmu ta za Radyansku politiku z nacionalnogo pitannya Druga Koaliciya livih bula obrana u 1932 roci Cogo razu hocha FKP ne brala uchasti v koaliciyi vona pidtrimuvala uryad bez uchasti v nomu takim zhe chinom yak do Pershoyi svitovoyi vijni 1914 1918 socialisti pidtrimuyuvali uryad respublikanciv i radikaliv bez uchasti Druga Koaliciya livih rozpalasya pislya zavorushen ultrapravih 6 lyutogo 1934 roku yaki zmusili Eduara Daladye peredati vladu konservatoru Gastonu Dumergu Pislya ciyeyi krizi FKP yak i ves socialistichnij ruh poboyuvalisya togo sho v krayini majzhe zdijsnivsya fashistskij putch Krim togo prihid do vladi Adolfa Gitlera u 1933 roci i rozgrom Komunistichnoyi partiyi Nimechchini pislya pidpalu 27 lyutogo 1933 Rejhstagu i novoyi stalinskoyi politiki Narodnogo frontu prizvela FKP do zblizhennya iz SFIO Takim chinom bulo pidgotovane utvorennya Narodnogo frontu yakij otrimav vladu pislya viboriv u 1936 roci U 1934 roci tuniska federaciya FKP stala Narodnij front U 1930 FKP shvidko zrostala kilkisno ta zbilshuvavsya yiyi vpliv Zrostannya yiyi populyarnosti spriyala kominternivska strategiya Narodnogo frontu sho dozvolila stvorennya alyansu zi SFIO i radikalnoyu partiyeyu u borotbi proti fashizmu Narodnij front peremig na viborah u 1936 roci i Leon Blyum sformuvav socialistichno radikalnij uryad FKP pidtrimalo cej uryad ale ne priyednalosya do nogo Uryad Narodnogo frontu nezabarom pishov u vidstavku pid vagoyu vnutrishnih problem finansovi problemi u tomu chisli inflyaciya i pitan zovnishnoyi politiki radikali buli proti vtruchannya v gromadyansku vijnu v Ispaniyi v toj chas yak socialisti i komunisti buli za i buv zaminenij uryadom Eduara Daladye 12 serpnya 1936 partijna organizaciya bula stvorena v Madagaskari Komunistichna partiya Francuzka sekciya Komunistichnogo Internacionalu oblasti Madagaskar Druga svitova vijna Pislya pidpisannya paktu Molotova Ribbentropa i pochatku konfliktu na Yevropejskomu teatri drugoyi svitovoyi vijni v 1939 roci FKP bula ogoloshena zaboronenoyu organizaciyeyu uryadom Eduara Daladye Spochatku FKP pidtverdila svoyu prihilnist nacionalnoyi oboroni ale pislya zakliku Kominternu do francuzkih komunistiv ogolositi vijnu imperialistichnoyu partiya zminila svoyu poziciyu Chleni parlamentu vid FKP pidpisali list iz zaklikom do miru Lider partiyi Moris Torez dezertuvav iz armiyu i virushiv do Moskvi shob shovatisya vid peresliduvannya Pid chas okupaciyi vidnosini mizh komunistami i okupantami buli napruzhenimi Odnim z osnovnih zahodiv sho provodilisya komunistami proti okupacijnih sil bula demonstraciya tisyach studentiv i robitnikiv yaka bula provedena u Parizhi 11 listopada 1940 roku U travni 1941 roku FKP dopomogla v organizaciyi strajku ponad 100 tisyach shahtariv u departamentah Nord i Pa de Kale 26 kvitnya 1941 FKP bula zaproshena do Nacionalnogo frontu za nezalezhnist Franciyi gollistami Koli Nimechchina napala na Radyanskij Soyuz v 1941 roci FKP rozshirilo silu oporu v mezhah Franciyi zokrema propagandoyu vikoristannya pryamoyi diyi i politichnih vbivstv yaki ne buli sistematichno organizovanimi azh do cogo momentu Do 1944 roku FKP dosyagla visoti svogo vplivu kontrolyuyuchi veliki rajoni krayini cherez opir pidrozdiliv pid svoyim komanduvannyam Dehto v FKP hotiv pochati revolyuciyu koli nimci vijshli z krayini ale kerivnictvo sho diyalo za instrukciyami Stalina vistupilo proti cogo i prijnyalo politiku spivpraci z soyuznimi derzhavami i propagandu novogo uryadu Narodnogo frontu Bagato vidomih diyachiv vstupilo u partiyu pid chas vijni v tomu chisli Pablo Pikasso yakij vstupiv do FKP v 1944 roci Chetverta respublika 1947 1958 Pislya zvilnennya Franciyi v 1944 roci FKP poryad z inshimi grupami oporu uvijshli do uryadu Sharlya de Gollya Yak i v pislyavoyennij Italiyi komunisti buli v toj chas duzhe populyarnoyu i silnoyu politichnoyu siloyu Do kincya 1945 roku kilkimt chleniv partiyi syagnula pivmiljona sho bulo velicheznim zrostannya z chasiv poperednogo Narodnogo frontu koli chiselnist partiyi bula mensh nizh tridcyat tisyach Na viborah 21 zhovtnya 1945 roku do odnopalatnih timchasovij konstitucijnih Nacionalnih zboriv FKP otrimalo 159 iz 586 misc Pid chas viboriv u listopadi 1946 roku FKP otrimala najbilshu za inshi partiyi kilkist golosiv trohi viperedivshi Francuzku sekciyu Robitnichogo internacionalu SFIO i hristiyansko demokratichnij MRP Silna viborchi uspihi partiyi i zrostannya chlenstva priveli deyakih sposterigachiv do dumki sho vlada komunistiv u Franciyi bula neminuchoyu Odnak yak i v Italiyi FKP buv zmushena bula pokinuti uryad Polya Ramadye u travni 1947 z metoyu zabezpechennya dopomogi za Planom Marshalla vid Spoluchenih Shtativ FKP zasudiv politiku uryadu yak instrument amerikanskogo kapitalizmu Pislya areshtu deyakih pracivnikiv metalurgiyi v Marseli v listopadi Zagalna konfederaciya praci ZKP profspilkove ob yednannya de dominuvali komunisti u vidpovid zavdali udaru i aktivisti FKP napali na ratushu i inshi burzhuazni cili u misti Koli protesti poshirilisya na Parizh i azh 3 miljoni robitnikiv vijshli na strajk Ramade podav u vidstavku poboyuyuchis sho vin zitknuvsya z zagalnim povstannyam Jmovirno ce bula najbilsha imovirnist zahoplennya vladi u Franciyi komunistami U 1950 h rokiv FKP kritikuvalo pidtrimku francuzkogo imperializmu pid chas V yetnamskoyi vijni 1947 1954 i alzhirskoyi vijni 1954 1962 Tak Zhan Pol Sartr z Komunistichnoyi partiyi aktivno pidtrimuvav Front nacionalnogo vizvolennya Alzhiru FNV Druga polovina 1950 h rokiv bula takozh vidznachena deyakim nevdovolennya promoskovskoyu liniyeyu bezperervno provodilasya partijnimi liderami Odnak u toj chas ne bulo ostatochno rozroblenoyi yevrokomunistichnoyi taktiki Osnovnij rozkol stavsya todi koli zliva vidililisya maoyisti naprikinci 1950 h rokiv Deyaki predstavniki pomirnoyi komunistichnoyi inteligenciyi taki yak istorik Emmanuel Le Roj Ladyuri rozcharuvavshis u realnij politici Radyanskogo Soyuzu vijshli z partiyi pislya zhorstokogo pridushennya Ugorskoyi revolyuciyi 1956 roku U 1959 roci Federaciya FKP v Reyunjoni bula viddilena vid partiyi i stvorila Komunistichnu partiyu Reyunjonu 1960 ti i 1970 ti roki U 1958 roci FKP bula yedinoyu velikoyu partiyeyu sho vistupala proti povernennya do vladi Sharlya de Gollya i francuzkoyi P yatoyi respubliki Vona vistupala za stvorennya livogo soyuzu proti de Gollya Liderom FKP pislya smerti Toreza u 1964 roci stav Pid chas prezidentskih viboriv 1965 roku vvazhayuchi sho komunistichnij kandidat ne mozhe otrimati dobrij rezultat FKP pidtrimala kandidaturu Fransua Mitterana Todi voni pidpisali ugodu z Federaciyeyu demokratichnih i socialistichnih livih do parlamentskih viboriv 1967 roku U travni 1968 rozgornulisya shiroki bunti studentiv i strajki u Franciyi FKP spochatku pidtrimuye zagalnij strajk ale vistupaye proti revolyucijnogo studentskogo ruhu v yakomu dominuvali trockisti maoyisti anarhisti i tak zvani novi socialni ruhi u tomu chisli ekologi ruh gomoseksualiv ta in Naprikinci travnya 1968 roku FKP stala na bik de Gollya yakij pogrozhuvav vikoristannyam armiyi i zaklikala do pripinennya strajkiv FKP takozh viklikala vidchuzhennya bagatoh livih cherez pidtrimku radyanskogo vtorgnennya v Chehoslovachchinu v serpni 1968 roku Vse zh FKP skoristalasya livimi nastroyami togo periodu ta rozkolom socialistiv Cherez poganij stan zdorov ya Valdeka Roshe kandidatom na prezidentskih viborah 1969 roku buv Zhak Dyuklo Otrimavshi 21 golosiv Dyuklo povnistyu zatmariv SFIO i posiv tretye misce v pershomu turi U drugomu turi FKP vidmovilisya pidtrimuvati zhodnogo kandidata ni gollista Zhorzha Pompidu ni centrista Alena Poera U 1970 roci Rozhe Garodi chlen CK FKP z 1945 roku buv viklyuchenij z partiyi za revizionistski tendenciyi sho bulo reakciyeyu na sprobu Garodi primiriti marksizm z katolicizmom U 1972 roci Valdeka Roshe zminiv Zhorzh Marshe yakij kontrolyuvav partiyu z 1970 roku Marshe pochav pomirnu liberalizaciyu partijnoyi politiki i vnutrishnogo zhittya hocha inakomislyachih chleniv osoblivo inteligenciyu yak i ranishe viklyuchali FKP uvijshla do soyuzu z novoyu ocholyuvanoyu Mitteranom Socialistichnoyu partiyeyu PS Voni pidpisali Spilnu programu z metoyu provedennya parlamentskih viboriv 1973 roku Riznicya mizh dvoma partiyami skorotilasya FKP otrimala 21 5 golosiv proti 19 otrimala PS Nominalno francuzki komunisti pidtrimuyut kandidaturu Mitterana na prezidentskih viborah 1974 roku Pid chas perebuvannya Mitterana pershim sekretarem PS socialisti znovu stali golovnoyu livoyu partiyeyu Marshe zapropuvav onoviti Spilnu programu ale peregovori provalilisya PS obvinuvatilo Marshe u vidpovidalnosti za rozkol livih i yih porazku na parlamentskih viborah 1978 roku Vpershe z 1936 roku FKP vtratila svoye misce yak persha partiya livogo spryamuvannya yake distalosya socialistam Na 22 mu z yizdi partiyi v lyutomu 1976 roku FKP vidmovilasya vid diktaturi proletariatu i posilannya na neyi Vona pochala dotrimuvatisya liniyi blizhchoyi do yevrokomunizmu Italijskoyi komunistichnoyi partiyi Prote ce bulo lishe vidnosnoyu zminoyu napryamku tak yak FKP globalno zalishlasya viddanoyu Moskvi i v 1979 roci Zhorzh Marshe pidtrimav vtorgnennya v Afganistan Jogo ocinka radyanskih ta shidno yevropejskih komunistichnih uryadiv bula v cilomu pozitivnoyu Marshe buv kandidatom na prezidentskih viborah 1981 roku Pid chas kampaniyi vin kritikuvav povorot napravo Socialistichnoyi partiyi Lider PS otrimav 25 proti 15 Marshe U drugomu turi FKP zaklikala svoyih prihilnikiv golosuvati za Mitterana yakij buv obranij prezidentom Franciyi Zanepad Pri Mitterani FKP otrimala ministerski posti vpershe z 1947 roku ale ce buv efekt blokuvannya FKP u provedenni reform Mitterana i pomirkovanishi prihilniki FKP perejshli do PS Koli ministri FKP pishli u vidstavku v 1984 roci na znak protestu proti zmini Mitteranom ekonomichnoyi politiki ce priskorilo znizhennya rezultativ partiyi na viborah Kandidat FKP otrimav lishe 6 7 na prezidentskih viborah 1988 roku Z 1988 po 1993 rik FKP chas vid chasu pidtrimuvala socialistichni v zalezhnosti vid problemi Padinnya Radyanskogo Soyuzu v 1991 roci privelo do krizi v FKP ale vona ne pishla za prikladom deyakih inshih yevropejskih komunistichnih partij shlyahom samorozpusku abo zmini svoyeyi nazvi U 1994 roci Marshe pishov u vidstavku i jogo misce zajnyav Rober Yu Za kerivnictva Yu partiya pristupila do reorganizaciyi partijnoyi strukturi i vidhodu vid leninskih dogm Odnak cim ne vdalosya zupiniti znizhennya populyarnosti partiyi Za uryadu Lionelya Zhospena socialist yakij buv prem yer ministrom z 1997 po 2002 rik FKP znovu zajmala ministerski posti z 1997 po 2002 rik Zhan Klod Gejsso posadu ministra transportu tosho U partiyi vinik vnutrishnij konflikt U pershomu turi prezidentskih viboriv 2002 roku partiya otrimala lishe 3 4 golosiv Upershe kandidat FKP otrimav menshe golosiv nizh trockistski kandidati i Na parlamentskih viborah 2002 roku FKP stala chetvertoyu otrimavshi 4 8 golosiv tak samo yak pravocentristskij Soyuz za francuzku demokratiyu UDF i zavoyuvala 21 misce Zreshtoyu Rober Yu pishov u vidstavku a v 2002 roci Mari Zhorzh Byuffe vzyala na sebe kerivnictvo partiyeyu U 2005 roci v hodi kampaniyi z provedennya referendumu shodo Yevropejskoyi konstituciyi FKP zaklikala golosuvati ni poryad z inshimi livimi partiyami Pid chas akcij protestu u Parizhi 19 listopada 2005 U 2006 roci FKP ta inshih livi partiyi pidtrimuye protesti proti pershogo trudovogo dogovoru yaki v kincevomu pidsumku zmusili prezidenta Shiraka vidmovitisya vid planiv na zakonoproyekt spryamovanij na stvorennya gnuchkishogo trudovogo zakonodavstva Naperedodni pershogo turu prezidentskih viboriv 2007 Byuffe spodivalasya sho yiyi kandidatura bude pidtrimana livimi partiyami yaki brali uchast u kampaniyi Ni na referendumi shodo konstituciyi YeS Cya pidtrimka ne bula zabezpechena i vona nabrala lishe 1 94 Pidsumkovij rezultat FKP buv nizkim navit u svoyij tradicijnij forteci takij yak chervonij poyas navkolo Parizha Na parlamentskih viborah 2007 roku FKP otrimala 15 misc na p yat nizhche vid minimalno neobhidnih dlya formuvannya parlamentskoyi grupi FKP zgodom ob yednalasya iz zelenimi ta inshimi livimi deputatami shob mati zmogu sformuvati parlamentsku grupu sho znahoditsya livoruch vid Socialistichnoyi partiyi yaka otrimala nazvu Demokratichni i respublikanski livi Na viborah 2009 roku do Yevropejskogo parlamentu partiya brala uchast u ramkah Livogo frontu Livij front otrimav 5 misc z nih 3 FKP Lideri partiyiGeneralni sekretari FKP 1921 1923 Luyi Oskar Frossar 1923 1924 Luyi Selye 1924 1926 Alber Tran 1926 1929 P yer Semar 1929 1930 sekretariat u skladi Anri Barbe P yer Selor Benua Frashon Moris Torez 1930 1964 Moris Torez 1964 1972 Valdek Roshe 1972 1994 Zhorzh Marshe 1994 2001 Rober Yu 2001 2007 Mari Zhorzh Byuffe Z 2007 direktorat u skladi Bridzhi Dioni Zhan Fransua Gau Zhoel Greder Mishel Loran Zhan Luyi Lemoin U 2009 roci Nacionalnim sekretarem bula Mari Zhorzh Byuffe Z 20 chervnya 2010 do 2018 roku Nacionalnij sekretar FKP P yer Loran Z 25 listopada 2018 roku Nacionalnij sekretar en Golovi FKP 1964 Moris Torez 2001 2003 Rober Yu Vikishovishe maye multimedijni dani za temoyu Category French Communist PartyPosilannyaOficijnij sajt