Ту-134 (по кодифікації НАТО: Crusty — «Жорсткий») — радянський пасажирський літак для авіаліній малої і середньої протяжності, розроблений на початку 1960-х років в ДКБ ім. Туполєва і випускався серійно з 1965 по 1984 рік на Харківському авіаційному виробничому об'єднанні (повністю виробництво було припинено в 1989 році). Один з наймасовіших пасажирських літаків, що збиралися в Радянському Союзі. Всього було побудовано 852 літака всіх модифікацій. Перший політ виконав 29 липня 1963, в експлуатації з вересня 1967-го. Ту-134 поставлявся на експорт в країни соцтабору.
Ту-134 | |
---|---|
![]() | |
Тип | пасажирський літак |
Розробник | КБ Туполєва |
Виробник | ХАПО |
Перший політ | 29 липня 1963 |
Початок експлуатації | 1967 |
Основні експлуатанти | радянські авіалінії Аерофлот, ВПС СРСР. Air Koryo |
Роки виробництва | 1966 - 1989 |
Виготовлено | 852 |
Базова модель | Ту-124 |
Варіанти | Ту-134УБЛ |
| |
|
Ту-134 — близькомагістральний пасажирський літак із двома турбореактивними двоконтурними двигунами Д-20П-125 на дослідному літаку і Д-30 на серійних. Двигуни встановлені в хвостовій частині фюзеляжу на пілонах, що значно знижує шум в салоні в порівнянні з літаками попередніх поколінь. Горизонтальне оперення піднято на вершину кіля. Паливо розміщене в кесон-баках крила. Ту-134 був сертифікований за міжнародними нормами. Літак будувався в різних модифікаціях: пасажирські, машини спеціального призначення, літаючі лабораторії. Використовувався також у школах Радянських ВПС.
Історія
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekkwTDFSMWNHOXNaWFpmVkhVdE1UTTBYeVV5T0VONlpXTm9YMEZwY214cGJtVnpKVEk1WHpRdWFuQm5Mek13TUhCNExWUjFjRzlzWlhaZlZIVXRNVE0wWHlVeU9FTjZaV05vWDBGcGNteHBibVZ6SlRJNVh6UXVhbkJuLmpwZw==.jpg)
На початок 1960-х років основу парку близькомагістральних літаків в СРСР і соціалістичних країнах становили поршневі Іл-14, які брали на борт до 36 пасажирів. В цей час цивільна авіація вступала в реактивну епоху. Перший в СРСР реактивний літак Ту-104 використовувався тільки на міжнародних і особливо завантажених внутрішньосоюзних лініях, тоді як на регіональних маршрутах використовувалися морально застарілі літаки. З'явилася потреба в реактивному літаку з дальністю до 2000 км, крейсерською швидкістю 800–900 км/год і пасажиромісткістю не менше 40 осіб, який можна було б використати на коротких злітно-посадочних смугах.
Спочатку Ту-134 не проєктувався як новий літак. В КБ була ідея модернізації Ту-124. У літака подовжили фюзеляж, перенесли двигуни в хвостову частину, замінили оперення на Т-подібне. Проєкт під позначенням Ту-124А був розроблений в 1961 ріці. Перші два дослідних екземпляри (б/н СССР-45075, −45076) були виготовлені в 1963 році. Борт 45075 зберігся до наших днів, він встановлений як пам'ятник у Москві, спочатку на ВДНГ, а потім у дворі будинку № 9 Напольного проїзду (район Новогірєєво). У липні того ж року літак уперше піднявся в небо.
Випробування
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHhMekV5THpFNU5qVXVYeVZFTUNWQk1pVkVNU1U0TXkweE16UXVhbkJuTHpJeU1IQjRMVEU1TmpVdVh5VkVNQ1ZCTWlWRU1TVTRNeTB4TXpRdWFuQm4uanBn.jpg)
Льотні і сертифікаційні випробування почалися влітку 1963 року. В 1965 році літаку було присвоєно позначення Ту-134. В цей же час було припинено виробництво Ту-124. Серійний випуск почався в 1966 році. Ту-134 випускався на Харківському авіаційному виробничому об'єднанні протягом 18 років (з 1966 по 1984).
Літак був розроблений для ліній зі слабким пасажиропотоком. Спочатку передбачалося розмістити в літаку 56 місць для пасажирів (50 в двокласовому компонуванні). Але від першого класу на літаках, що призначалися для внутрішньосоюзних ліній, незабаром відмовились. За рахунок цього число місць вдалося довести до 72.
В 1965 році було виготовлено 9 передсерійних літаків (б/н СССР-65600 … −65 608) спеціально для льотних випробувань. На цих літаках відсутній реверс, тому пробіг після посадки був дуже великий. На всіх літаках Ту-134 з двигунами Д-30 I серії (без реверсивного пристрою) як додаткового аеродинамічного гальма при посадці використовувалися гальмівні парашути. Двигуни Д-30 II-ї серії з реверсом на Ту-134 стали встановлювати лише в 1970 році.
Початок експлуатації і подальша модернізація
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelF4TDFKQkxUWTFNVEExTFV0MWNuVnRiMk5vTFZWWFYxY3RhblZzTFRJd01EZ3VhbkJuTHpJeU1IQjRMVkpCTFRZMU1UQTFMVXQxY25WdGIyTm9MVlZYVjFjdGFuVnNMVEl3TURndWFuQm4uanBn.jpg)
Перші серійні літаки були передані Аерофлоту в 1966 році. В вересні 1967-го на Ту-134 був здійснений перший комерційний рейс Москва — Адлер. Проте майже три роки Ту-134 використовувалися лише на міжнародних лініях і лише літом 1969-го почали обслуговувати внутрішньосоюзних лінії Москва — Ленінград і Москва-Київ. Ту-134 активно експортувався: в 1968 році перші машини були продані східнонімецькій авіакомпанії , а трохи пізніше — польській «LOT».
У 1970 році була розроблена модифікація Ту-134А. Фюзеляж літака був подовжений на півметра, на двигунах встановлено реверс, знятий гальмівний щиток, число місць збільшено до 76. В результаті максимальна дальність польоту з 3100 км скоротилася до 2770 км, а з максимальним комерційним навантаженням — до 2100 км. На літаках, призначених для експорту, було вирішено відмовитися від штурмана і встановити РЛС.
На початок 1972 року велика частина Ту-134 продовжувала використовуватися на міжнародних лініях, тоді як регулярних рейсів усередині СРСР було всього 12: з Москви в Баку, Єреван, Київ , Кишинів, Краснодар, Ленінград, Омськ, Ригу та Сочі. Однак 18 травня 1972 під Харковом розбився Ан-10. У катастрофі загинуло 122 людини, і польоти літаків цього типу були негайно припинені. В 1973 році через виявлені помилки в конструкції від експлуатації Ан-10 відмовилися взагалі. У багатьох радянських аеропортах почалося термінове переобладнання злітно-посадочних смуг для прийому Ту-134. Через брак літаків на регіональних лініях більшу частину Ту-134 Шереметьєвського і всі без винятку Внуківського авіазагонів вирішили замінити на щойно розроблений Ту-154 і далекомагістральний Іл-62.
В 1980 році почався випуск літака Ту-134Б. На цій модифікації від штурмана відмовилися остаточно. Крім того, була збільшена пасажиромісткість до 96 місць. Злітна маса доведена до 47 тонн. Почалися також розробки варіанту Ту-134Д зі збільшеною тягою двигунів (8400 кгс), проте роботи було припинено.
На даний час літаки Ту-134 поступово виводяться з експлуатації, оскільки застаріли морально і фізично: останнім випущеним бортам більше чверті століття.
Деякі літаки ТУ-134 встановлено як пам'ятки. Найчастіше їх можна зустріти в аеропортах (наприклад, у Воронежі, Кишиневі, Могильові, Муромі, Ульяновську, Полтаві, Ризі тощо), на АЗС (в Іжевську), а також іноді і в місті.
Конструкція
Ту-134 виконаний за схемою суцільнометалевого вільнонесучого низькоплана зі стрілоподібним крилом (кут стріловидності — 35°), розміщеними в хвостовій частині фюзеляжу двома двигунами Д-30 різних серій. Механізація крила — двохщілисті закрилки та інтерцептори (випускаються тільки на землі); передкрилки відсутні. Площа крила — 127,3 м². Фюзеляж «запозичений» від Ту-124 і подовжений на 7 метрів. Оперення — Т-подібне. Шасі — забирається, трьохопорне. Передня стійка прибирається в нішу в фюзеляжі, основні — в спеціальні гондоли на крилах. Основні стійки мають по дві осі.
До конструктивних особливостей ранніх версій Ту-134 відносяться засклений ніс (місце штурмана), під центропланом. На сучасніших версіях літака встановлена радіолокаційна система «Гроза-134». Ту-134 став також першим реактивним літаком в СРСР, на якому відмовилися від тросової проводки до керма напряму (як це було на попередниках Ту-134 — бомбардувальнику Ту-16 і пасажирських Ту-104 та Ту-124), їх замінивши жорсткими тягами і встановили .
В даний час літакам встановлений ресурс 40000 льотних годин, 25000 польотів протягом 25 років. За умови індивідуальної оцінки технічного стану ресурс може бути послідовно збільшено до 55000 льотних годин, 32000 польотів, 40 років.
Цікавою особливістю даного літака є розташування декількох перших пасажирських крісел спиною вперед, аналогічно вагону залізниці, зі столиком між двома рядами, зверненими один до одного. Подібне рішення не зустрічається на інших сучасних комерційних літаках.
Планер
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelV5TDFKQkxUWTFPVEF5TFd4aGJtUnBibWN0VlZOU1VpNXFjR2N2TWpVd2NIZ3RVa0V0TmpVNU1ESXRiR0Z1WkdsdVp5MVZVMUpTTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Фюзеляж круглого перетину, з силовим набором з шпангоутів і стрингерів і гладкою працюючою обшивкою, складається з носової, середньої і хвостової частин. Носова і середня частина є єдиною гермокабіною, в якій розміщуються екіпаж, пасажири, багаж, буфет, гардероб, туалет. У хвостовій негерметичної частині розташована ДСУ ТА-8 та органи управління РВ і РН. Діаметр фюзеляжу 2,9 метра, довжина — 33,445 м.
Для посадки пасажирів на лівому борту є одна або дві вхідні двері. На правому борту в передній частині фюзеляжу є двері службового входу, через яку здійснюється вантаження в передній багажний відсік. Завантаження в задній багажник проводиться через вантажний люк справа внизу в хвостовій частині. У разі аварійної посадки для евакуації пасажирів є чотири аварійних люка для виходу на крило — по два з кожного боку. Для екстреної евакуації пасажирів при відсутності аеродромного трапа застосовується надувний трап ТН-3 і рятувальні фали в районі аварійних виходів і кватирок кабіни екіпажу.
Каркас пасажирської кабіни складається з перегородок, панелей, стін, стелі, багажних полиць, виготовлених з фанери і плит пінопласту. Під підлогою в передній частині фюзеляжу розташована ніша передньої ноги шасі, далі до хвостової частини в підпіллі розташований технічний відсік з агрегатами і обладнанням, доступ до якого здійснюється через знімні панелі підлоги та два гермолюки внизу фюзеляжу. Агрегати й блоки також розташовуються на етажерках в передньому і задньому багажниках.
Крило літака складається з центроплану, двох середніх (СЧК) і двох відокремлених (ОЧК) частин. Силовим елементом крила є кесон. Силовий набір крила складається з лонжеронів, стрингерів і нервюр. Кесони частин крила є паливними баками. На СЧК знаходяться інтерцептори, закрилки, гондоли та основні стійки шасі. На ОЧК розташовуються розрізні елерони. На зовнішніх елеронах є флетнери (сервокомпенсатор), на внутрішніх — тримери-флетнери. Площа крила без напливів становить 115 м². Вертикальне оперення складається з форкіля, кіля і керма напряму. Горизонтальне Т-подібне хвостове оперення складається з стабілізатора з кермом висоти. Силовий набір оперення складається з лонжеронів, стрингерів і нервюр. РВ та РН виконані з ваговим балансуванням і осьовою компенсацією. На стерні висоти (РВ) є тример, на стерні напрямку (РН) — тример-Флетнера.
Система керування літаком
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkZrTDFSMUxURXpORUV0VWtFdE5qVXhNakl0YkdWbWRDMTNhVzVuTG1wd1p5OHlOVEJ3ZUMxVWRTMHhNelJCTFZKQkxUWTFNVEl5TFd4bFpuUXRkMmx1Wnk1cWNHYz0uanBn.jpg)
Управління кермом висоти і елеронами безбустерне, управління кермом напряму за допомогою гідропідсилювача ГУ-108Д. Для імітації навантаження в канали РН встановлено два пружинних навантажувача. Також в каналі напрямної встановлено двоканальний демпфер рискання ДР-134М з виконавчими механізмами РАУ-108. Демпфер працює тільки при відключеному автопілоті.
У каналі крену (елерони) встановлено додатковий пружинний навантажувач, включений в роботу постійно.
Стабілізатор переставний, від 0 до −2,5° за УПС. Злітне положення стабілізатора — 1,5°, посадочне 0° — 2,5°. Польотне — 0°. Привід стабілізатора — електромеханізми МУС-7А.
Інтерцептори застосовуються тільки при гальмуванні на пробігу. Повний кут випуску становить 52°.
Посадочне положення внутрішніх закрилків — 38°, зовнішніх — 35°. На зльоті закрилки випускаються відповідно на 20° та 18°.
На літаках по № 60346 встановлювався посадковий щиток з кутом відхилення 40°. З літака № 60350 щиток не встановлювався, а ніша щитка зашивається.
Привід тримера РВ — механізм УТ-15 від автомата тримерування АТ-2 системи БСУ-3П або поздовжнього каналу АБСУ-134, або нажимними перемикачами у пілотів, або механічне управління тросової проводкою від ручки. Електромеханізми тримера РН типу МП-100МТ-18, два електромеханізми тримерів елеронів типу МП-100МТ-20
Технічні характеристики двигуна Д-30 III серії | |
Тяга на злітному режимі | 6800 кгс |
Питома витрата палива: | |
На зльоті | 0,79 |
В крейсерському польоті | 0,5 |
Витрата палива на 1:00 льотного часу | 2500 кг |
Маса двигуна | 1980 кг |
Довжина | 4836 мм |
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelJqTDFSaGFXd3RWSFV0TVRNMExYZHBkR2d0YjNCbGJtVmtMVUZRVlMxaGFYSXRhVzUwWVd0bExtcHdaeTh5TlRCd2VDMVVZV2xzTFZSMUxURXpOQzEzYVhSb0xXOXdaVzVsWkMxQlVGVXRZV2x5TFdsdWRHRnJaUzVxY0djPS5qcGc=.jpg)
Двигуни встановлені в хвостовій частині фюзеляжу в гондолах, розгорнутих відносно осі фюзеляжу на 4 градуси. Серійні Ту-134 оснащувалися турбореактивними двоконтурними двигунами конструкції Соловйова Д-30 (ПС-30). Двигун виконаний по двовальною схемою, складається з компресора, розділового корпусу з коробками приводів агрегатів, камери згоряння, турбіни і вихідного пристрою, оснащений реверсивним пристроєм. Запуск двигуна — повітряним стартером, які отримують стиснене повітря від ДСУ або іншого двигуна. Система запалювання електронна, включає агрегат запалювання СКНА-22-2А і 2 свічки поверхневого розряду СП-06ВП.
В маслосистемі двигуна застосовується мінеральне масло МК-8П і синтетичне ВНДІ НП50-1-4Ф.
Гідросистеми
На літаку встановлено три незалежних гідросистеми — основна, гальмівна і автономна. Основна гідросистема працює від двох гідронасосів НП-43М/1 з приводом від двигунів, з тиском 210, гідрорідина АМГ-10. Ця гідросистема призначена для прибирання і випуску шасі, приводу інтерцепторів, управління поворотом коліс передньої стійки, приводу склоочисників у льотчиків, управління гідропідсилювачем ГУ-108Д керма напряму.
Гальмівна гідросистема призначена для основного та аварійного гальмування коліс на основних стійках шасі, а також для аварійного випуску стійок шасі. Тиск в гідросистемі створюється насосом 465Д з електроприводом. Робоча рідина — АМГ-10. В системі аварійного гальмування встановлений гідроакумулятор.
Автономна гідросистема працює від електричної насосної станції НС-45 і служить для резервного живлення гідропідсилювача РН в разі відмови основної гідросистеми.
Втрати
За даними сайту Aviation Safety Network і з неофіційних джерел[], на початок 2012 року в результаті катастроф, авіаційних подій та терактів було втрачено 78 літаків типу Ту-134, з них 10 в результаті бойових дій, 2 — від терактів. У катастрофах загинули 1 494 чоловік, з них 32 на землі або в літаках інших типів. Отже 9% випущених літаків було втрачено.
Льотно-технічні характеристики
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODJMelk1TDFSMWNHOXNaWFpmVkhVdE1UTTBYM1JvY21WbExYWnBaWGRmYzJsc2FHOTFaWFIwWlM1d2JtY3ZNekF3Y0hndFZIVndiMnhsZGw5VWRTMHhNelJmZEdoeVpXVXRkbWxsZDE5emFXeG9iM1ZsZEhSbExuQnVadz09LnBuZw==.png)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODJMelpqTDBWaGMzUmZSMlZ5YldGdVgwRnBjbDlHYjNKalpWOVVkWEJ2YkdWMlgxUjFMVEV6TkY5WFlXeHNibVZ5TG1wd1p5OHpNREJ3ZUMxRllYTjBYMGRsY20xaGJsOUJhWEpmUm05eVkyVmZWSFZ3YjJ4bGRsOVVkUzB4TXpSZlYyRnNiRzVsY2k1cWNHYz0uanBn.jpg)
Ту-134А | Ту-134Б | Ту-134Ш | |||
---|---|---|---|---|---|
Довжина | 37, 1 м | 37, 1 м | 37, 1 м | ||
Розмах крил | 29 м | 29 м | 29 м | ||
Висота | 9, 02 м | 9, 02 м | 9, 02 м | ||
Діаметр фюзеляжу | 2, 9 м | 2, 9 м | 2, 9 м | ||
Екіпажу | 4 | 3 | 3 | ||
Максимальна | 72 до 80 | 96 | 12 | ||
1-й клас | 8 | 8 | — | ||
Злітна | 47 до 49 т | 47, 6 т | 47 т | ||
Комерційна | 8, 2 т | 9 т | — | ||
Посадкова | 43 т | 43 т | 43 т | ||
Запас палива | 13, 2 т | 14, 4 т | 16, 5 т | ||
Крейсерська швидкість | 850 км/год | 880 км/год | 885 км/год | ||
Дальність польоту | 2100 км | 2020 км | 1890 км | ||
Експлуатаційна стеля | 12 100 м | 10 100 м | 11 900 м | ||
Потрібна довжина ВПП | 2200 м | 2550 м | 2200 м |
Виноски
- . Архів оригіналу за 11 серпня 2012. Процитовано 8 червня 2012.
- . Архів оригіналу за 4 вересня 2015. Процитовано 8 червня 2012.
{{}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title () - [1][недоступне посилання з липня 2019]
- . Архів оригіналу за 22 червня 2006. Процитовано 8 червня 2012.
- Д-30 (ПС-30) http://www.avid.ru/products/civil/d-30 [ 26 травня 2011 у Wayback Machine.]
- Д-30 (ПС-30) http://aviaros.narod.ru/d-30.htm [ 30 травня 2012 у Wayback Machine.]
- . aviation-safety.net. Архів оригіналу за 23 жовтня 2019. Процитовано 31 березня 2016.
- . Архів оригіналу за 24 вересня 2015. Процитовано 26 червня 2012.
- . Архів оригіналу за 16 липня 2008. Процитовано 26 червня 2012.
- . Архів оригіналу за 15 травня 2012. Процитовано 26 червня 2012.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Tu 134 po kodifikaciyi NATO Crusty Zhorstkij radyanskij pasazhirskij litak dlya avialinij maloyi i serednoyi protyazhnosti rozroblenij na pochatku 1960 h rokiv v DKB im Tupolyeva i vipuskavsya serijno z 1965 po 1984 rik na Harkivskomu aviacijnomu virobnichomu ob yednanni povnistyu virobnictvo bulo pripineno v 1989 roci Odin z najmasovishih pasazhirskih litakiv sho zbiralisya v Radyanskomu Soyuzi Vsogo bulo pobudovano 852 litaka vsih modifikacij Pershij polit vikonav 29 lipnya 1963 v ekspluataciyi z veresnya 1967 go Tu 134 postavlyavsya na eksport v krayini soctaboru Tu 134Tu 134A derzhavnoyi aviakompaniyi Ukrayina sho zdijsnyuye charterni VIP perevezennya pershih osib Ukrayini Tip pasazhirskij litakRozrobnik KB TupolyevaVirobnik HAPOPershij polit 29 lipnya 1963Pochatok ekspluataciyi 1967Osnovni ekspluatanti radyanski avialiniyi Aeroflot VPS SRSR Air KoryoRoki virobnictva 1966 1989Vigotovleno 852Bazova model Tu 124Varianti Tu 134UBL Tu 134 u Vikishovishi Tu 134 blizkomagistralnij pasazhirskij litak iz dvoma turboreaktivnimi dvokonturnimi dvigunami D 20P 125 na doslidnomu litaku i D 30 na serijnih Dviguni vstanovleni v hvostovij chastini fyuzelyazhu na pilonah sho znachno znizhuye shum v saloni v porivnyanni z litakami poperednih pokolin Gorizontalne operennya pidnyato na vershinu kilya Palivo rozmishene v keson bakah krila Tu 134 buv sertifikovanij za mizhnarodnimi normami Litak buduvavsya v riznih modifikaciyah pasazhirski mashini specialnogo priznachennya litayuchi laboratoriyi Vikoristovuvavsya takozh u shkolah Radyanskih VPS IstoriyaTu 134 Chehoslovackoyi CSA shturmanskogo vikna nemaye Na pochatok 1960 h rokiv osnovu parku blizkomagistralnih litakiv v SRSR i socialistichnih krayinah stanovili porshnevi Il 14 yaki brali na bort do 36 pasazhiriv V cej chas civilna aviaciya vstupala v reaktivnu epohu Pershij v SRSR reaktivnij litak Tu 104 vikoristovuvavsya tilki na mizhnarodnih i osoblivo zavantazhenih vnutrishnosoyuznih liniyah todi yak na regionalnih marshrutah vikoristovuvalisya moralno zastarili litaki Z yavilasya potreba v reaktivnomu litaku z dalnistyu do 2000 km krejserskoyu shvidkistyu 800 900 km god i pasazhiromistkistyu ne menshe 40 osib yakij mozhna bulo b vikoristati na korotkih zlitno posadochnih smugah Spochatku Tu 134 ne proyektuvavsya yak novij litak V KB bula ideya modernizaciyi Tu 124 U litaka podovzhili fyuzelyazh perenesli dviguni v hvostovu chastinu zaminili operennya na T podibne Proyekt pid poznachennyam Tu 124A buv rozroblenij v 1961 rici Pershi dva doslidnih ekzemplyari b n SSSR 45075 45076 buli vigotovleni v 1963 roci Bort 45075 zberigsya do nashih dniv vin vstanovlenij yak pam yatnik u Moskvi spochatku na VDNG a potim u dvori budinku 9 Napolnogo proyizdu rajon Novogiryeyevo U lipni togo zh roku litak upershe pidnyavsya v nebo Viprobuvannya Tu 134 na radyanskij poshtovij marci 1965 Lotni i sertifikacijni viprobuvannya pochalisya vlitku 1963 roku V 1965 roci litaku bulo prisvoyeno poznachennya Tu 134 V cej zhe chas bulo pripineno virobnictvo Tu 124 Serijnij vipusk pochavsya v 1966 roci Tu 134 vipuskavsya na Harkivskomu aviacijnomu virobnichomu ob yednanni protyagom 18 rokiv z 1966 po 1984 Litak buv rozroblenij dlya linij zi slabkim pasazhiropotokom Spochatku peredbachalosya rozmistiti v litaku 56 misc dlya pasazhiriv 50 v dvoklasovomu komponuvanni Ale vid pershogo klasu na litakah sho priznachalisya dlya vnutrishnosoyuznih linij nezabarom vidmovilis Za rahunok cogo chislo misc vdalosya dovesti do 72 V 1965 roci bulo vigotovleno 9 peredserijnih litakiv b n SSSR 65600 65 608 specialno dlya lotnih viprobuvan Na cih litakah vidsutnij revers tomu probig pislya posadki buv duzhe velikij Na vsih litakah Tu 134 z dvigunami D 30 I seriyi bez reversivnogo pristroyu yak dodatkovogo aerodinamichnogo galma pri posadci vikoristovuvalisya galmivni parashuti Dviguni D 30 II yi seriyi z reversom na Tu 134 stali vstanovlyuvati lishe v 1970 roci Pochatok ekspluataciyi i podalsha modernizaciya Shturmanske vikno aeroflotivskogo Tu 134ATu 134A zlitaye z aeroportu Kurumoch Pershi serijni litaki buli peredani Aeroflotu v 1966 roci V veresni 1967 go na Tu 134 buv zdijsnenij pershij komercijnij rejs Moskva Adler Prote majzhe tri roki Tu 134 vikoristovuvalisya lishe na mizhnarodnih liniyah i lishe litom 1969 go pochali obslugovuvati vnutrishnosoyuznih liniyi Moskva Leningrad i Moskva Kiyiv Tu 134 aktivno eksportuvavsya v 1968 roci pershi mashini buli prodani shidnonimeckij aviakompaniyi a trohi piznishe polskij LOT U 1970 roci bula rozroblena modifikaciya Tu 134A Fyuzelyazh litaka buv podovzhenij na pivmetra na dvigunah vstanovleno revers znyatij galmivnij shitok chislo misc zbilsheno do 76 V rezultati maksimalna dalnist polotu z 3100 km skorotilasya do 2770 km a z maksimalnim komercijnim navantazhennyam do 2100 km Na litakah priznachenih dlya eksportu bulo virisheno vidmovitisya vid shturmana i vstanoviti RLS Na pochatok 1972 roku velika chastina Tu 134 prodovzhuvala vikoristovuvatisya na mizhnarodnih liniyah todi yak regulyarnih rejsiv useredini SRSR bulo vsogo 12 z Moskvi v Baku Yerevan Kiyiv Kishiniv Krasnodar Leningrad Omsk Rigu ta Sochi Odnak 18 travnya 1972 pid Harkovom rozbivsya An 10 U katastrofi zaginulo 122 lyudini i poloti litakiv cogo tipu buli negajno pripineni V 1973 roci cherez viyavleni pomilki v konstrukciyi vid ekspluataciyi An 10 vidmovilisya vzagali U bagatoh radyanskih aeroportah pochalosya terminove pereobladnannya zlitno posadochnih smug dlya prijomu Tu 134 Cherez brak litakiv na regionalnih liniyah bilshu chastinu Tu 134 Sheremetyevskogo i vsi bez vinyatku Vnukivskogo aviazagoniv virishili zaminiti na shojno rozroblenij Tu 154 i dalekomagistralnij Il 62 V 1980 roci pochavsya vipusk litaka Tu 134B Na cij modifikaciyi vid shturmana vidmovilisya ostatochno Krim togo bula zbilshena pasazhiromistkist do 96 misc Zlitna masa dovedena do 47 tonn Pochalisya takozh rozrobki variantu Tu 134D zi zbilshenoyu tyagoyu dviguniv 8400 kgs prote roboti bulo pripineno Na danij chas litaki Tu 134 postupovo vivodyatsya z ekspluataciyi oskilki zastarili moralno i fizichno ostannim vipushenim bortam bilshe chverti stolittya Deyaki litaki TU 134 vstanovleno yak pam yatki Najchastishe yih mozhna zustriti v aeroportah napriklad u Voronezhi Kishinevi Mogilovi Muromi Ulyanovsku Poltavi Rizi tosho na AZS v Izhevsku a takozh inodi i v misti KonstrukciyaTu 134 vikonanij za shemoyu sucilnometalevogo vilnonesuchogo nizkoplana zi strilopodibnim krilom kut strilovidnosti 35 rozmishenimi v hvostovij chastini fyuzelyazhu dvoma dvigunami D 30 riznih serij Mehanizaciya krila dvohshilisti zakrilki ta interceptori vipuskayutsya tilki na zemli peredkrilki vidsutni Plosha krila 127 3 m Fyuzelyazh zapozichenij vid Tu 124 i podovzhenij na 7 metriv Operennya T podibne Shasi zabirayetsya trohoporne Perednya stijka pribirayetsya v nishu v fyuzelyazhi osnovni v specialni gondoli na krilah Osnovni stijki mayut po dvi osi Do konstruktivnih osoblivostej rannih versij Tu 134 vidnosyatsya zasklenij nis misce shturmana pid centroplanom Na suchasnishih versiyah litaka vstanovlena radiolokacijna sistema Groza 134 Tu 134 stav takozh pershim reaktivnim litakom v SRSR na yakomu vidmovilisya vid trosovoyi provodki do kerma napryamu yak ce bulo na poperednikah Tu 134 bombarduvalniku Tu 16 i pasazhirskih Tu 104 ta Tu 124 yih zaminivshi zhorstkimi tyagami i vstanovili V danij chas litakam vstanovlenij resurs 40000 lotnih godin 25000 polotiv protyagom 25 rokiv Za umovi individualnoyi ocinki tehnichnogo stanu resurs mozhe buti poslidovno zbilsheno do 55000 lotnih godin 32000 polotiv 40 rokiv Cikavoyu osoblivistyu danogo litaka ye roztashuvannya dekilkoh pershih pasazhirskih krisel spinoyu vpered analogichno vagonu zaliznici zi stolikom mizh dvoma ryadami zvernenimi odin do odnogo Podibne rishennya ne zustrichayetsya na inshih suchasnih komercijnih litakah Planer Dokladnishe Planer litalnogo aparata Tu 134A sidaye v aeroportu Surgut zakrilki vipusheni na 38 Fyuzelyazh kruglogo peretinu z silovim naborom z shpangoutiv i stringeriv i gladkoyu pracyuyuchoyu obshivkoyu skladayetsya z nosovoyi serednoyi i hvostovoyi chastin Nosova i serednya chastina ye yedinoyu germokabinoyu v yakij rozmishuyutsya ekipazh pasazhiri bagazh bufet garderob tualet U hvostovij negermetichnoyi chastini roztashovana DSU TA 8 ta organi upravlinnya RV i RN Diametr fyuzelyazhu 2 9 metra dovzhina 33 445 m Dlya posadki pasazhiriv na livomu bortu ye odna abo dvi vhidni dveri Na pravomu bortu v perednij chastini fyuzelyazhu ye dveri sluzhbovogo vhodu cherez yaku zdijsnyuyetsya vantazhennya v perednij bagazhnij vidsik Zavantazhennya v zadnij bagazhnik provoditsya cherez vantazhnij lyuk sprava vnizu v hvostovij chastini U razi avarijnoyi posadki dlya evakuaciyi pasazhiriv ye chotiri avarijnih lyuka dlya vihodu na krilo po dva z kozhnogo boku Dlya ekstrenoyi evakuaciyi pasazhiriv pri vidsutnosti aerodromnogo trapa zastosovuyetsya naduvnij trap TN 3 i ryatuvalni fali v rajoni avarijnih vihodiv i kvatirok kabini ekipazhu Karkas pasazhirskoyi kabini skladayetsya z peregorodok panelej stin steli bagazhnih polic vigotovlenih z faneri i plit pinoplastu Pid pidlogoyu v perednij chastini fyuzelyazhu roztashovana nisha perednoyi nogi shasi dali do hvostovoyi chastini v pidpilli roztashovanij tehnichnij vidsik z agregatami i obladnannyam dostup do yakogo zdijsnyuyetsya cherez znimni paneli pidlogi ta dva germolyuki vnizu fyuzelyazhu Agregati j bloki takozh roztashovuyutsya na etazherkah v perednomu i zadnomu bagazhnikah Krilo litaka skladayetsya z centroplanu dvoh serednih SChK i dvoh vidokremlenih OChK chastin Silovim elementom krila ye keson Silovij nabir krila skladayetsya z lonzheroniv stringeriv i nervyur Kesoni chastin krila ye palivnimi bakami Na SChK znahodyatsya interceptori zakrilki gondoli ta osnovni stijki shasi Na OChK roztashovuyutsya rozrizni eleroni Na zovnishnih eleronah ye fletneri servokompensator na vnutrishnih trimeri fletneri Plosha krila bez napliviv stanovit 115 m Vertikalne operennya skladayetsya z forkilya kilya i kerma napryamu Gorizontalne T podibne hvostove operennya skladayetsya z stabilizatora z kermom visoti Silovij nabir operennya skladayetsya z lonzheroniv stringeriv i nervyur RV ta RN vikonani z vagovim balansuvannyam i osovoyu kompensaciyeyu Na sterni visoti RV ye trimer na sterni napryamku RN trimer Fletnera Sistema keruvannya litakom Live krilo Tu 134A z vipushenimi na 20 zakrilkami Upravlinnya kermom visoti i eleronami bezbusterne upravlinnya kermom napryamu za dopomogoyu gidropidsilyuvacha GU 108D Dlya imitaciyi navantazhennya v kanali RN vstanovleno dva pruzhinnih navantazhuvacha Takozh v kanali napryamnoyi vstanovleno dvokanalnij dempfer riskannya DR 134M z vikonavchimi mehanizmami RAU 108 Dempfer pracyuye tilki pri vidklyuchenomu avtopiloti U kanali krenu eleroni vstanovleno dodatkovij pruzhinnij navantazhuvach vklyuchenij v robotu postijno Stabilizator perestavnij vid 0 do 2 5 za UPS Zlitne polozhennya stabilizatora 1 5 posadochne 0 2 5 Polotne 0 Privid stabilizatora elektromehanizmi MUS 7A Interceptori zastosovuyutsya tilki pri galmuvanni na probigu Povnij kut vipusku stanovit 52 Posadochne polozhennya vnutrishnih zakrilkiv 38 zovnishnih 35 Na zloti zakrilki vipuskayutsya vidpovidno na 20 ta 18 Na litakah po 60346 vstanovlyuvavsya posadkovij shitok z kutom vidhilennya 40 Z litaka 60350 shitok ne vstanovlyuvavsya a nisha shitka zashivayetsya Privid trimera RV mehanizm UT 15 vid avtomata trimeruvannya AT 2 sistemi BSU 3P abo pozdovzhnogo kanalu ABSU 134 abo nazhimnimi peremikachami u pilotiv abo mehanichne upravlinnya trosovoyi provodkoyu vid ruchki Elektromehanizmi trimera RN tipu MP 100MT 18 dva elektromehanizmi trimeriv eleroniv tipu MP 100MT 20 Silova ustanovka Tehnichni harakteristiki dviguna D 30 III seriyiTyaga na zlitnomu rezhimi 6800 kgsPitoma vitrata paliva Na zloti 0 79V krejserskomu poloti 0 5Vitrata paliva na 1 00 lotnogo chasu 2500 kgMasa dviguna 1980 kgDovzhina 4836 mmHvostova chastina Tu 134A z vidkritim zabirnikom DSU i dobre pomitnim trimerom Dviguni vstanovleni v hvostovij chastini fyuzelyazhu v gondolah rozgornutih vidnosno osi fyuzelyazhu na 4 gradusi Serijni Tu 134 osnashuvalisya turboreaktivnimi dvokonturnimi dvigunami konstrukciyi Solovjova D 30 PS 30 Dvigun vikonanij po dvovalnoyu shemoyu skladayetsya z kompresora rozdilovogo korpusu z korobkami privodiv agregativ kameri zgoryannya turbini i vihidnogo pristroyu osnashenij reversivnim pristroyem Zapusk dviguna povitryanim starterom yaki otrimuyut stisnene povitrya vid DSU abo inshogo dviguna Sistema zapalyuvannya elektronna vklyuchaye agregat zapalyuvannya SKNA 22 2A i 2 svichki poverhnevogo rozryadu SP 06VP V maslosistemi dviguna zastosovuyetsya mineralne maslo MK 8P i sintetichne VNDI NP50 1 4F Gidrosistemi Na litaku vstanovleno tri nezalezhnih gidrosistemi osnovna galmivna i avtonomna Osnovna gidrosistema pracyuye vid dvoh gidronasosiv NP 43M 1 z privodom vid dviguniv z tiskom 210 gidroridina AMG 10 Cya gidrosistema priznachena dlya pribirannya i vipusku shasi privodu interceptoriv upravlinnya povorotom kolis perednoyi stijki privodu skloochisnikiv u lotchikiv upravlinnya gidropidsilyuvachem GU 108D kerma napryamu Galmivna gidrosistema priznachena dlya osnovnogo ta avarijnogo galmuvannya kolis na osnovnih stijkah shasi a takozh dlya avarijnogo vipusku stijok shasi Tisk v gidrosistemi stvoryuyetsya nasosom 465D z elektroprivodom Robocha ridina AMG 10 V sistemi avarijnogo galmuvannya vstanovlenij gidroakumulyator Avtonomna gidrosistema pracyuye vid elektrichnoyi nasosnoyi stanciyi NS 45 i sluzhit dlya rezervnogo zhivlennya gidropidsilyuvacha RN v razi vidmovi osnovnoyi gidrosistemi VtratiZa danimi sajtu Aviation Safety Network i z neoficijnih dzherel dzherelo na pochatok 2012 roku v rezultati katastrof aviacijnih podij ta teraktiv bulo vtracheno 78 litakiv tipu Tu 134 z nih 10 v rezultati bojovih dij 2 vid teraktiv U katastrofah zaginuli 1 494 cholovik z nih 32 na zemli abo v litakah inshih tipiv Otzhe 9 vipushenih litakiv bulo vtracheno Lotno tehnichni harakteristikiTu 134A u riznih proyekciyah Tu 134A VPS NDR Tu 134A Tu 134B Tu 134ShGabaritiDovzhina 37 1 m 37 1 m 37 1 mRozmah kril 29 m 29 m 29 mVisota 9 02 m 9 02 m 9 02 mDiametr fyuzelyazhu 2 9 m 2 9 m 2 9 mKilkist miscEkipazhu 4 3 3Maksimalna 72 do 80 96 121 j klas 8 8 Masa ta navantazhennyaZlitna 47 do 49 t 47 6 t 47 tKomercijna 8 2 t 9 t Posadkova 43 t 43 t 43 tZapas paliva 13 2 t 14 4 t 16 5 tLotni daniKrejserska shvidkist 850 km god 880 km god 885 km godDalnist polotu 2100 km 2020 km 1890 kmEkspluatacijna stelya 12 100 m 10 100 m 11 900 mPotribna dovzhina VPP 2200 m 2550 m 2200 mVinoski Arhiv originalu za 11 serpnya 2012 Procitovano 8 chervnya 2012 Arhiv originalu za 4 veresnya 2015 Procitovano 8 chervnya 2012 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite web title Shablon Cite web cite web a Obslugovuvannya CS1 Storinki z tekstom archived copy yak znachennya parametru title posilannya 1 nedostupne posilannya z lipnya 2019 Arhiv originalu za 22 chervnya 2006 Procitovano 8 chervnya 2012 D 30 PS 30 http www avid ru products civil d 30 26 travnya 2011 u Wayback Machine D 30 PS 30 http aviaros narod ru d 30 htm 30 travnya 2012 u Wayback Machine aviation safety net Arhiv originalu za 23 zhovtnya 2019 Procitovano 31 bereznya 2016 Arhiv originalu za 24 veresnya 2015 Procitovano 26 chervnya 2012 Arhiv originalu za 16 lipnya 2008 Procitovano 26 chervnya 2012 Arhiv originalu za 15 travnya 2012 Procitovano 26 chervnya 2012