Іва́н Васи́льович Гудо́вич (рос. Иван Васильевич Гудович; 1741, село Старі Івайтенки — 22 січня 1820, село Ольгопіль, нині Чечельницького району Вінницької області) — представник українського козацько-старшинського роду Гудовичів, граф (з 5 квітня 1797), генерал-фельдмаршал російської імператорської армії. Керівник війн Російської імперії в Молдові та Валахії, в 1789 році відвоював у османів Хаджибей (пізніше тут було засновано Одесу), в 1791 році захопив штурмом Анапську фортецю, в 1807 році завоював каспійське узбережжя Дагестану, в 1809—1812 роках — головнокомандувач в Москві. Один із інженерів межових ліній Російської імперії з країнами Кавказу та Кубані.
Іван Васильович Гудович | |
---|---|
рос. Иван Васильевич Гудович | |
![]() | |
Ім'я при народженні | Іван Васильович Гудович |
Народження | 1741 с. Старі Івайтенки, Бакланська сотня, Стародубського полку, ![]() |
Смерть | 22 січня 1820 Ольгопіль, Подільська губернія (нині Чечельницький район Вінницької області) |
Поховання | Успенський собор, Києво-Печерська лавра, Київ |
Країна | ![]() ![]() |
Освіта | Лейпцизький університет |
Звання | генерал-фельдмаршал |
Командування | d |
Війни / битви | Російсько-турецька війна |
Титул | граф |
Рід | Гудовичі |
Діти | Гудович Андрій Іванович і Гудович Кирило Іванович |
Нагороди | |
|
Син Генерального підскарбія (1760—1764 рр.) Василя Андрійовича Гудовича (1713—1764) та його першої дружини Ганни Петрівни Носенко-Білецької (вдови по Івану Даровському). Молодший брат Андрія Гудовича.
Зять останнього Гетьмана України Кирила Розумовського. Тесть покровителя поета Тараса Шевченка Іллі Лизогуба.
Біографія
Навчався в університетах Кенігсберга та Лейпціга.
1 січня 1759 року Івана Гудовича прийняли на військову службу інженер-прапорщиком в Інженерний корпус, пізніше служив флігель-ад'ютантом (з 01.10.1760) при начальникові збройної канцелярії графові П. І. Шувалові. Під час короткого правління імператора Петра III зробив стрімку кар'єру завдячуючи своєму братові Андрію Гудовичу, котрий був одним з найбільш наближених до імператора офіцерів. 28 грудня 1761 року Івана Гудовича призначено генерал-ад'ютантом дядька імператора генерал-фельдмаршала принца Георга Шлезвіг-Гольштейн-Готторпського та полковником. Після приходу до влади імператриці Катерини II (1762 р.) був арештований, але через три тижні звільнений та отримав підвищення по службі. 1763 року у званні полковника став командиром Астраханського піхотного полку. На чолі цього полку брав участь у російсько-турецькій війні 1768—1774 років. У липні 1769 року відзначився в битві під Хотином. Брав участь у бойових діях під селом Ларга, містом Кагул (обидва нині в Молдові), Браїловим (нині місто Бреїла в Румунії). 16 березня 1770 отримав військове звання бригадира. Під мурами Бухареста розгромив османський корпус і штурмом узяв столицю Валахії, за що Гудовичу надали звання генерал-майора (04.12.1770). В 1777 році підвищений у званні до генерал-поручника.
Генерал-губернатор Рязанський і Тамбовський (1785—1797), Кавказький (1790—1796, 1796—1798), Астраханський (1792—1798, 1806—1809).
Під час російсько-турецької війни 1787—1791 років Гудович командував окремим загоном, 1789 року захопив фортецю Хаджибей (нині територія Одеси), 1790 року — фортецю Кілію. За ці успішні дії став генерал-аншефом (12.11.1790).
12 листопада 1790 року Гудовича призначили кавказьким намісником. 22 червня 1791 року війська під його керівництвом штурмом оволоділи фортецею Анапа (нині місто Краснодарського краю, Російська Федерація). У 1791—1794 роках Іван Васильович розробляв і реалізовував проект створення «кордонної лінії» від верхів'я річки Кума до гирла річки Лаба (притоки Кубані).
Від 1798 року Гудович був генерал-губернатором: спочатку в Києві (березень—червень 1798 р.), потім (від травня 1798 року до червня 1800 року ) у Кам'янці-Подільському. Далі він став головнокомандувачем армії, яка готувалася до походу на Рейн. 1806 року командував військами в Закавказзі. 18 червня 1807 року розгромив османську армію сераскира Юсуф-паші в битві біля фортеці Гумри на річці Арпачай, за що 30 серпня 1807 року отримав звання генерал-фельдмаршала. Після невдалого штурму Ерівані (17.11.1808) відступив з військом в Грузію. Важка хвороба (з втратою ока) змусила Гудовича в 1809 році залишити службу на Кавказі. У 1810—1812 роках був членом Державної ради, сенатором, а також Московським головнокомандувачем та управляючим по громадянській частині (8(20).08.1809—12(24).05.1812). За місяць до вторгнення французів, в лютому 1812 року Іван Васильович був звільнений у відставку.
Останні роки свого життя старий граф провів у своєму подільському маєтку в Чечельнику розважаючись музикою та полюванням. За свою службу отримав у власність величезні земельні володіння з містечками та селами (Іванківці, Чечельник, Олешин та інші), в яких проживало близько 13 000 душ селян. Помер 22 січня 1820 року в Ольгополі Подільської губернії. Заповів поховати себе в Софійському соборі в Києві, однак був похований в Успенському соборі Києво-Печерської лаври. Могилу було втрачено після підриву Успенського собору в 1941 році.
Нагороди
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODJMell6TDBOUFFWOUhkV1J2ZG1samFDNXFjR2N2TWpBd2NIZ3RRMDlCWDBkMVpHOTJhV05vTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
- Орден Святого Георгія 3-ї ст. (27.07.1770)
- Орден Святої Анни 1-ї ст. (14.04.1771)
- Орден Святого Олександра Невського (01.01.1784)
- Орден Святого Володимира 1-ї ст. (22.09.1787)
- Орден Святого Георгія 2-ї ст. (15.07.1791)
- Золота зброя, прикрашена лаврами та алмазами (15.07.1791)
- Орден Святого Андрія Первозванного (02.09.1793)
- Портрет Його Величності імператора Олександра І, прикрашений діамантами, для носіння на грудях (13.02.1812)
Сім'я
Дружиною Івана Гудовича була фрейліна графиня Прасковія Розумовська — донька останнього гетьмана України Кирила Розумовського. Весілля відбулось проти волі нареченої, за наполяганням її двоюрідної сестри графині (уродж. Закревської). Прасковія Розумовська народилася 12(23) грудня 1755 року, а померла 2(14) жовтня 1808 року. Поховали Прасковію Кирилівну у Феодорівській церкві Олександро-Невської лаври у Санкт-Петербурзі.
У Гудовичів було троє синів — Кирило, Андрій і Василь, четверо доньок — Катерина, Анна, Катерина-молодша та Єлизавета. Із синів найбільше прославилися Кирило, названий на честь діда-гетьмана, — генерал-майор у відставці (1833), поміщик Проскурівського повіту Подільської губернії, де йому належали села Лезневе (нині у складі Хмельницького), Олешин, Іванківці, та Андрій — генерал-майор (1812), московський губернський предводитель дворянства у 1832—1841 роках. Донька Єлизавета (1786—1868) була фрейліною двору, дружиною полковника Іллі Лизогуба.
Примітки
- Гудович, Андрей Иванович, граф // Военная энциклопедия — СПб: Иван Дмитриевич Сытин, 1912. — Т. 8. — С. 527–528.
- Сецинский Е. Город Каменец-Подольский: Историческое описание. — Киев, 1895. — С. 70.
- Модзалевский Вадим. Малороссийский родословник. — Т. 1. — Киев, 1908. — С. 356.
- Модзалевский Вадим. Малороссийский родословник. — Т. 1. — Киев, 1908. — С. 358—359.
Література
- Петренко Є. Д. Гудович Іван Васильович [ 2 лютого 2017 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України / редкол.: В. А. Смолій та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2004. — Т. 2 : Г — Д. — 518 с. : іл. — . — С. 245.
- Гудович, граф Иван Васильевич // Бантыш-Каменский Дмитрий. Словарь достопамятных людей Русской земли. — Часть вторая. — Москва, 1836. — С. 165—179.
- 39-й генерал-фельдмаршал граф Иван Васильевич Гудович // Бантыш-Каменский Дмитрий. Биографии российских генералиссимусов и генерал-фельдмаршалов, с 48 портретами. — Часть третья. — Санкт-Петербург, 1840. — С. 10—25.
- Гудович (Иван Васильевич), граф // Справочный энциклопедический словарь, издающийся под редакциею А. Старчевского. — Том третий: В и Г. — Санкт-Петербург, 1854. — С. 499.
- Гудовичи // Модзалевский Вадим. Малороссийский родословник. — Том первый: А—Д. — Киев, 1908. — С. 355—356.
- Приходы и церкви Подольской епархии / Под редакцией священника Евфимия Сецинского. — Біла Церква, 2009. — С. 640, 649, 652, 714.
- Федорченко В. И. Императорский Дом. Выдающиеся сановники: Энциклопедия биографий: В двух томах. — Т. 1. — Красноярск, 2003. — С. 353—355.
- Гудович Иван Васильевич (1741—1820) // Военный энциклопедический словарь: В двух томах. — Т. 1. — Москва, 2001. — С. 481.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
U Vikipediyi ye statti pro inshih lyudej iz prizvishem Gudovich Iva n Vasi lovich Gudo vich ros Ivan Vasilevich Gudovich 1741 1741 selo Stari Ivajtenki 22 sichnya 1820 selo Olgopil nini Chechelnickogo rajonu Vinnickoyi oblasti predstavnik ukrayinskogo kozacko starshinskogo rodu Gudovichiv graf z 5 kvitnya 1797 general feldmarshal rosijskoyi imperatorskoyi armiyi Kerivnik vijn Rosijskoyi imperiyi v Moldovi ta Valahiyi v 1789 roci vidvoyuvav u osmaniv Hadzhibej piznishe tut bulo zasnovano Odesu v 1791 roci zahopiv shturmom Anapsku fortecyu v 1807 roci zavoyuvav kaspijske uzberezhzhya Dagestanu v 1809 1812 rokah golovnokomanduvach v Moskvi Odin iz inzheneriv mezhovih linij Rosijskoyi imperiyi z krayinami Kavkazu ta Kubani Ivan Vasilovich Gudovichros Ivan Vasilevich GudovichIm ya pri narodzhenni Ivan Vasilovich GudovichNarodzhennya 1741 1741 s Stari Ivajtenki Baklanska sotnya Starodubskogo polku Getmanshina nini v Uneckomu rajoni Bryanskoyi oblasti Rosiya Smert 22 sichnya 1820 1820 01 22 Olgopil Podilska guberniya nini Chechelnickij rajon Vinnickoyi oblasti Pohovannya Uspenskij sobor Kiyevo Pecherska lavra KiyivKrayina Getmanshina Rosijska imperiyaOsvita Lejpcizkij universitetZvannya general feldmarshalKomanduvannya dVijni bitvi Rosijsko turecka vijnaTitul grafRid GudovichiDiti Gudovich Andrij Ivanovich i Gudovich Kirilo IvanovichNagorodi Orden Svyatogo Andriya PervozvannogoOrden Svyatogo GeorgiyaOrden Svyatogo GeorgiyaOrden Svyatogo Oleksandra Nevskogo Orden Svyatogo Volodimira 1 stupenyaOrden Svyatoyi Anni 1 stupenya Gudovich Ivan Vasilovich u Vikishovishi Sin Generalnogo pidskarbiya 1760 1764 rr Vasilya Andrijovicha Gudovicha 1713 1764 ta jogo pershoyi druzhini Ganni Petrivni Nosenko Bileckoyi vdovi po Ivanu Darovskomu Molodshij brat Andriya Gudovicha Zyat ostannogo Getmana Ukrayini Kirila Rozumovskogo Test pokrovitelya poeta Tarasa Shevchenka Illi Lizoguba BiografiyaNavchavsya v universitetah Kenigsberga ta Lejpciga 1 sichnya 1759 roku Ivana Gudovicha prijnyali na vijskovu sluzhbu inzhener praporshikom v Inzhenernij korpus piznishe sluzhiv fligel ad yutantom z 01 10 1760 pri nachalnikovi zbrojnoyi kancelyariyi grafovi P I Shuvalovi Pid chas korotkogo pravlinnya imperatora Petra III zrobiv strimku kar yeru zavdyachuyuchi svoyemu bratovi Andriyu Gudovichu kotrij buv odnim z najbilsh nablizhenih do imperatora oficeriv 28 grudnya 1761 roku Ivana Gudovicha priznacheno general ad yutantom dyadka imperatora general feldmarshala princa Georga Shlezvig Golshtejn Gottorpskogo ta polkovnikom Pislya prihodu do vladi imperatrici Katerini II 1762 r buv areshtovanij ale cherez tri tizhni zvilnenij ta otrimav pidvishennya po sluzhbi 1763 roku u zvanni polkovnika stav komandirom Astrahanskogo pihotnogo polku Na choli cogo polku brav uchast u rosijsko tureckij vijni 1768 1774 rokiv U lipni 1769 roku vidznachivsya v bitvi pid Hotinom Brav uchast u bojovih diyah pid selom Larga mistom Kagul obidva nini v Moldovi Brayilovim nini misto Breyila v Rumuniyi 16 bereznya 1770 otrimav vijskove zvannya brigadira Pid murami Buharesta rozgromiv osmanskij korpus i shturmom uzyav stolicyu Valahiyi za sho Gudovichu nadali zvannya general majora 04 12 1770 V 1777 roci pidvishenij u zvanni do general poruchnika General gubernator Ryazanskij i Tambovskij 1785 1797 Kavkazkij 1790 1796 1796 1798 Astrahanskij 1792 1798 1806 1809 Pid chas rosijsko tureckoyi vijni 1787 1791 rokiv Gudovich komanduvav okremim zagonom 1789 roku zahopiv fortecyu Hadzhibej nini teritoriya Odesi 1790 roku fortecyu Kiliyu Za ci uspishni diyi stav general anshefom 12 11 1790 12 listopada 1790 roku Gudovicha priznachili kavkazkim namisnikom 22 chervnya 1791 roku vijska pid jogo kerivnictvom shturmom ovolodili forteceyu Anapa nini misto Krasnodarskogo krayu Rosijska Federaciya U 1791 1794 rokah Ivan Vasilovich rozroblyav i realizovuvav proekt stvorennya kordonnoyi liniyi vid verhiv ya richki Kuma do girla richki Laba pritoki Kubani Vid 1798 roku Gudovich buv general gubernatorom spochatku v Kiyevi berezen cherven 1798 r potim vid travnya 1798 roku do chervnya 1800 roku u Kam yanci Podilskomu Dali vin stav golovnokomanduvachem armiyi yaka gotuvalasya do pohodu na Rejn 1806 roku komanduvav vijskami v Zakavkazzi 18 chervnya 1807 roku rozgromiv osmansku armiyu seraskira Yusuf pashi v bitvi bilya forteci Gumri na richci Arpachaj za sho 30 serpnya 1807 roku otrimav zvannya general feldmarshala Pislya nevdalogo shturmu Erivani 17 11 1808 vidstupiv z vijskom v Gruziyu Vazhka hvoroba z vtratoyu oka zmusila Gudovicha v 1809 roci zalishiti sluzhbu na Kavkazi U 1810 1812 rokah buv chlenom Derzhavnoyi radi senatorom a takozh Moskovskim golovnokomanduvachem ta upravlyayuchim po gromadyanskij chastini 8 20 08 1809 12 24 05 1812 Za misyac do vtorgnennya francuziv v lyutomu 1812 roku Ivan Vasilovich buv zvilnenij u vidstavku Ostanni roki svogo zhittya starij graf proviv u svoyemu podilskomu mayetku v Chechelniku rozvazhayuchis muzikoyu ta polyuvannyam Za svoyu sluzhbu otrimav u vlasnist velichezni zemelni volodinnya z mistechkami ta selami Ivankivci Chechelnik Oleshin ta inshi v yakih prozhivalo blizko 13 000 dush selyan Pomer 22 sichnya 1820 roku v Olgopoli Podilskoyi guberniyi Zapoviv pohovati sebe v Sofijskomu sobori v Kiyevi odnak buv pohovanij v Uspenskomu sobori Kiyevo Pecherskoyi lavri Mogilu bulo vtracheno pislya pidrivu Uspenskogo soboru v 1941 roci NagorodiGerb grafiv Gudovichiv Orden Svyatogo Georgiya 3 yi st 27 07 1770 Orden Svyatoyi Anni 1 yi st 14 04 1771 Orden Svyatogo Oleksandra Nevskogo 01 01 1784 Orden Svyatogo Volodimira 1 yi st 22 09 1787 Orden Svyatogo Georgiya 2 yi st 15 07 1791 Zolota zbroya prikrashena lavrami ta almazami 15 07 1791 Orden Svyatogo Andriya Pervozvannogo 02 09 1793 Portret Jogo Velichnosti imperatora Oleksandra I prikrashenij diamantami dlya nosinnya na grudyah 13 02 1812 Sim yaDruzhinoyu Ivana Gudovicha bula frejlina grafinya Praskoviya Rozumovska donka ostannogo getmana Ukrayini Kirila Rozumovskogo Vesillya vidbulos proti voli narechenoyi za napolyagannyam yiyi dvoyuridnoyi sestri grafini urodzh Zakrevskoyi Praskoviya Rozumovska narodilasya 12 23 grudnya 1755 roku a pomerla 2 14 zhovtnya 1808 roku Pohovali Praskoviyu Kirilivnu u Feodorivskij cerkvi Oleksandro Nevskoyi lavri u Sankt Peterburzi U Gudovichiv bulo troye siniv Kirilo Andrij i Vasil chetvero donok Katerina Anna Katerina molodsha ta Yelizaveta Iz siniv najbilshe proslavilisya Kirilo nazvanij na chest dida getmana general major u vidstavci 1833 pomishik Proskurivskogo povitu Podilskoyi guberniyi de jomu nalezhali sela Lezneve nini u skladi Hmelnickogo Oleshin Ivankivci ta Andrij general major 1812 moskovskij gubernskij predvoditel dvoryanstva u 1832 1841 rokah Donka Yelizaveta 1786 1868 bula frejlinoyu dvoru druzhinoyu polkovnika Illi Lizoguba PrimitkiGudovich Andrej Ivanovich graf Voennaya enciklopediya SPb Ivan Dmitrievich Sytin 1912 T 8 S 527 528 d Track Q25375667d Track Q26160604d Track Q4114391d Track Q656d Track Q4448234 Secinskij E Gorod Kamenec Podolskij Istoricheskoe opisanie Kiev 1895 S 70 Modzalevskij Vadim Malorossijskij rodoslovnik T 1 Kiev 1908 S 356 Modzalevskij Vadim Malorossijskij rodoslovnik T 1 Kiev 1908 S 358 359 LiteraturaPetrenko Ye D Gudovich Ivan Vasilovich 2 lyutogo 2017 u Wayback Machine Enciklopediya istoriyi Ukrayini redkol V A Smolij ta in Institut istoriyi Ukrayini NAN Ukrayini K Naukova dumka 2004 T 2 G D 518 s il ISBN 966 00 0405 2 S 245 Gudovich graf Ivan Vasilevich Bantysh Kamenskij Dmitrij Slovar dostopamyatnyh lyudej Russkoj zemli Chast vtoraya Moskva 1836 S 165 179 39 j general feldmarshal graf Ivan Vasilevich Gudovich Bantysh Kamenskij Dmitrij Biografii rossijskih generalissimusov i general feldmarshalov s 48 portretami Chast tretya Sankt Peterburg 1840 S 10 25 Gudovich Ivan Vasilevich graf Spravochnyj enciklopedicheskij slovar izdayushijsya pod redakcieyu A Starchevskogo Tom tretij V i G Sankt Peterburg 1854 S 499 Gudovichi Modzalevskij Vadim Malorossijskij rodoslovnik Tom pervyj A D Kiev 1908 S 355 356 Prihody i cerkvi Podolskoj eparhii Pod redakciej svyashennika Evfimiya Secinskogo Bila Cerkva 2009 S 640 649 652 714 Fedorchenko V I Imperatorskij Dom Vydayushiesya sanovniki Enciklopediya biografij V dvuh tomah T 1 Krasnoyarsk 2003 S 353 355 Gudovich Ivan Vasilevich 1741 1820 Voennyj enciklopedicheskij slovar V dvuh tomah T 1 Moskva 2001 S 481