Ви́ступ полубо́тківців — збройний виступ вояків Другого українського полку імені гетьмана Павла Полуботка та членів Українського військового клубу імені Полуботка з метою проголошення самостійності України, що відбувся у ніч з 4 (17) на 5 (18) липня 1917 року. Виступ мав соціальні та політичні причини. Вояки-полуботківці страждали від нестачі продовольства, медикаментів, поганих умов проживання. Політичними причинами заколоту стала нерішуча національна та військова політика Української Центральної Ради. У вирі повстання опинилися понад 10 тисяч озброєних вояків та більша частина киян. Однак, завдяки злагодженим та скоординованим діям Центральної Ради та керівництва Київського військового округу (КВО), виступ було придушено, а його учасників вислано на фронт. Вважається, що ідеологом та натхненником виступу був Микола Міхновський, хоча не існує жодного документу, який би вказував на його участь у цих подіях. Виступ відбувся одночасно із заворушеннями у Петрограді («Липневі дні»).
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOW1MMlkxTDFCdmJIVmliM1JyYVhaMGMya3VhbkJuTHpRd01IQjRMVkJ2YkhWaWIzUnJhWFowYzJrdWFuQm4uanBn.jpg)
Причини та передумови протесту
Навесні 1917 року перед тогочасним українським політикумом та громадськістю гостро постали дві проблеми: пошук розв'язання питання про українську державність і його складову — формування власних збройних сил. Керівники українського національного руху, лідери Центральної Ради після Лютневої революції вважали основною своєю метою досягнення широкої національно-територіальної автономії України у складі демократичної федеративної республіки Росії. Чи не з найбільшою повнотою та лаконічністю ця позиція була сформульована у рішеннях Всеукраїнського Конгресу (6—8 квітня 1917 р.):
- «1. Згідно з історичними традиціями і сучасними реальними потребами українського народу, з'їзд визнає, що тільки національно-територіальна автономія України в стані забезпечити потреби нашого народу і всіх інших народів, що живуть на українській землі.
- 2. Автономний устрій України, а також і інших автономних областей Росії, знайде цілковиту гарантію для себе в федеративному устроєві Росії, через що єдиною відповідною формою державного устрою для Росії з'їзд визнає федеративну демократичну республіку, а одним з головніших принципів української автономії — повну гарантію прав національних меншостей, що живуть на Україні»
Цей курс Центральна Рада втілила у перших своїх Універсалах, відстоювала у конкретних політичних кроках, у змаганнях з Тимчасовим урядом, шовіністичними партіями, пропагувала у масах. А логічною складовою цього курсу були зусилля щодо розвитку національної свідомості серед солдатських мас, їх згуртування під національними лозунгами, спроб створення українізованих військових частин.
Проблема українізації війська та протистояння з ЦР
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTh3THpCbEwwTmxiblJ5WVd4ZlVtRmtZUzVxY0djPS5qcGc=.jpg)
Щодо цього напрямку Центральна Рада, дотримуючись реформаційних засад, виявляла обережність, розраховувала на поступовість, легітимізацію процесу будівництва власних збройних сил. Слід враховувати і те, що в умовах продовження Першої світової війни Центральна Рада не вдавалась до форсування подій не стільки з прагнення неодмінно йти в фарватері політики російського Тимчасового уряду, а й з небажання дестабілізувати обстановку у країні й на фронті, створювати практично невідворотне напруження, а то й викликати репресії. Лідери Центральної Ради сподівалися, що з часом суспільна свідомість буде підготовлена до широкомасштабної українізації армії і тоді центральний уряд, який до того ж зможе вже переконатися у боєздатності перших українських частин і їх позитивному внеску у зміцнення фронту, дасть згоду на реалізацію планів творення військових формувань на національній основі.
Однак, розважливість, повільність у діях Центральної Ради ввійшли у певну суперечність з самим духом революційної доби. Солдати-українці з захопленням сприймали заклики Центральної Ради до гуртування, проте вони виявляли нетерпіння, ставали на шлях створення українських частин явочним порядком. Певну роль тут відіграла і поширювана у середовищі військ самостійницька ідеологія, що вимагала негайного оголошення України самостійною державою з власними національними збройними силами.
Яскравим проявом зазначених суперечностей стало створення Першого українського козацького запасного піхотного полку імені Богдана Хмельницького у квітні 1917 року.
Перший Всеукраїнський військовий з'їзд
Дедалі виразніше ці супереченості дали себе знати в дебатах на І Всеукраїнському військовому з'їзді (Київ, 5—8 травня 1917 року), коли представникам Центральної Ради, українських національних партій довелось буквально гасити радикалізм значної частини делегатів та боротись за пом'якшення формулювань рішень, що ухвалювались.
Тим не менш з'їзд висловився за негайну реорганізацію армії за національно-територіальним принципом та потребу формування української національної армії. Для практичного керівництва процесами формування національних збройних сил при Центральній Раді було утворено Український Генеральний Військовий Комітет (УГВК) у складі 18 осіб (серед них — Симон Петлюра, Володимир Винниченко, Микола Міхновський). Головою комітету став Петлюра. Але в УГВК не було і не могло бути єдності у поглядах на шляхи і темпи будівництва як української державності, так і збройних сил.
Самостійницьку лінію, схильність до радикалізму в УГВК уособлював Микола Міхновський. Йому протистояв передусім Володимир Винниченко, а у Центральній Раді і Михайло Грушевський, які не лише не поділяли поглядів Міхновського, але й вважали їх об'єктивно шкідливими, навіть злочинними для тогочасного етапу українського державотворення. До цього ж крила формально належав і Симон Петлюра, хоча відкрито не підтримував, а у приватних розмовах теж схилявся до повної незалежності України.
Робота УГВК
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWxMMlZtTDFWSFZrc3VhbkJuTHpNMU1IQjRMVlZIVmtzdWFuQm4uanBn.jpg)
Отож, попри чистоту задуму членів Українського Генерального військового комітету, загалом цьому органу було дуже нелегко працювати: члени комітету не могли дійти внутрішньої згоди і ефективно, оперативно діяти у щонайскладнішій обстановці революційного часу. Симон Петлюра на практиці багато в чому, особливо у найпринциповіших питаннях, діяв не стільки згідно з тодішніми поглядами і позицією керівництва Центральної Ради, скільки відповідно до свого поривчастого, імпульсивного характеру, схильності до гучних ефектів. Він нерідко здійснював вчинки, видавав документи, радикалізм яких виділяв його серед інших Генеральних секретарів і мав великий вплив на настрої наелектризованих мас. Основна ж частина членів УГВК взагалі була мало підготовлена до ролі, що їм припала: вони або ж були взагалі цивільними людьми, або малокваліфікованими військовими фахівцями, що посідали нижчі офіцерські чини, та й то одержані здебільшого в умовах тотального призову на штабну службу у роки війни.
Ситуація гіршала антидемократичними та антиукраїнськими заходами та рішеннями, до яких вдавався Тимчасовий уряд, окремі його міністри, військове начальство, шовіністичні партії.
Всі ці події різко негативно впливали на стихійний український військовий патріотичний рух, настрої якого постійно підігрівалися чисельними виступами у пресі. Саме у такій обстановці і починалися події, пов'язані з полуботківцями.
Зважаючи на постійні домагання діячів українського національно-визвольного руху, військовий міністр Росії врешті-решт дав усну обіцянку провести українізацію трьох армійських корпусів. І хоч це не було закріплено ще офіційним рішенням, звістка дістала широкого розголосу. На місцях здебільшого її сприйняли як сигнал до гуртування новобранців в окремі українські частини для поповнення саме українських корпусів.
Грушківці
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODRMemhoTDBkeWRYTm9hM2t1YW5Cbkx6UXdNSEI0TFVkeWRYTm9hM2t1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
За таких обставин, не бажаючи вгамовувати ентузіазм солдатів-українців, натхненний прикладом першого, богданівського, полку, УГВК вирішив створити ще одну військову одиницю. Саме в цей час, в середині травня 1917 року, в Чернігові скупчилася значна кількість новобранців-українців. Під впливом агітації самостійницьких елементів, в тому числі і прибулих з Києва (вважається, що цими агітаторами були члени військового клубу імені Полуботка), солдати почали самочинно гуртуватися в український полк. УГВК вирішив якомога швидше відправити його на фронт і розпочав відповідну підготовчу роботу.
У двадцятих числах травня кілька ешелонів чернігівських новобранців прибули до Києва. Розмістились вони разом з прибулими з інших регіонів, зокрема з Пензи, солдатами на розподільчому пункті в селі Грушки, що знаходився по Брест-Литовському шосе поблизу Києва. Тут підготовча робота до їх відправки на фронт як української частини (а всього тут зосередилось більше 5 тис. чоловік) була продовжена, набула нового розмаху.
Однак досить швидко з'ясувалось, що ситуація виходить з-під контролю УГВК. Більше того, новобранці дедалі активніше відмовлялись виконувати розпорядження комітету, особливо його вимогу готуватися до відбуття на фронт. Однією з причин стало те, що в число прибулих з Чернігова потрапило 62 злочинці-каторжники та 20 колишніх жандармів. Частина новобранців виявляла елементарну недисциплінованість. Як ті, так і інші почали вмовляти всіх солдатів відмовитись від'їжджати на позиції, а залишитись у Києві, «щоб тут захищати свободу України».
- «Фронт наш в Києві, - говорили ці агітатори, — ми повинні тут захищатись».
Отож, грушківці серйозно вагались. У цій ситуації нерішучість виявили і УГВК та Центральна Рада. Саме у цей час вони потрапили у надзвичайно складну ситуацію.
Другий Всеукраїнський військовий з'їзд
До Києва вже прибували делегати Другого Всеукраїнського військового з'їзду, коли надійшло повідомлення про рішення військового міністра Тимчасового уряду Олександра Керенського заборонити його проведення. Солдати-українці, зібрані в Грушках, скористались (за пізнішим зізнанням Симона Петлюри) сприятливим приводом — необхідністю захисту з'їзду, хоч їх ніхто про це й не просив, для того, щоб надалі залишитись у Києві. Нехтуючи погрозами Керенського, Центральна Рада зважилась на проведення військового з'їзду. Очевидно, за іншого рішення з'їзд все одно відбувся б, але вже, напевне, без участі Центральної Ради. Це досить переконливо довело проведене 4 червня 1917 року у Троїцькому народному домі віче за участю делегатів Другого Всеукраїнського військового з'їзду. Його завершення разом з парадом богданівців було перенесено на Софійську площу. В офіційному повідомленні відзначалось:
- «Всі промовці погоджувались на тому, що на заборону з'їзду зважати нічого, бо тепер минули ті часи, коли для з'їздів питали дозволу. Українському народові нема чого більше оглядатися на правительство російське, треба взятися негайно самим кувати свою долю».
Незгода була тільки у тому, чи іти Україні шляхом автономії, чи негайно проголошувати державну незалежність, на чому наполягали деякі промовці.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWlMMkk1THpOZmRtbDVjMnRmZW5scGVtUXVhbkJuTHpRd01IQjRMVE5mZG1sNWMydGZlbmxwZW1RdWFuQm4uanBn.jpg)
На заклик одного з промовців солдати-делегати присягнули не повертатися до своїх військових частин, не вирішивши питання про автономію України. Тональність з'їзду виявилась явно радикальнішою за ту, що мала місце на попередньому, місяць тому. Протягом шести днів (5—10 червня 1917 року) йшли дуже бурхливі засідання, на яких емоції сягали через край. Відкинувши рішення Керенського як «незаконне», з'їзд рішуче засудив позицію Тимчасового уряду, зажадав відміни його ухвали щодо домагань українців, а Центральній Раді дав настанову:
- «В цій справі до уряду більше не звертатись і негайно приступити до твердої організації краю…»
У власне військових питаннях з'їзд засудив пасивну позицію командування щодо українізації армії, зажадав розробки докладного практичного плану українізації.
Перший універсал
Однак більша, ніж до суто військових, увага солдатів-українців була прикута до загальнополітичних питань. Ще перший військовий з'їзд зажадав від Центральної Ради твердіших, рішучиших кроків у справі самовизначення України. Під час роботи другого з'їзду керівництво Ради докладало останніх відчайдушних зусиль, щоб домогтись у Тимчасового уряду обіцянки надати Україні автономію (всі попередні зусилля, як відомо, закінчились безрезультатно). Делегати ж військового з'їзду у численних виступах відмовлялись залишити Київ, не дочекавшись цілком певних рішень, і обіцяли боротись за них найрішучішими засобами. Подальше зволікання погрожувало стихійним вибухом з непередбачуваними наслідками. За цих умов 10 червня 1917 року Центральна Рада оголосила на військовому з'їзді свій І-ий Універсал.
Цей крок Ради був з піднесенням зустрінутий в широких колах українства, явно додав авторитету українському парламенту. Дещо впевненіше став почуватись і УГВК. Але після завершення з'їзду останній змушений був повернутись до вирішення долі новобранців у Грушках.
Другий козацький полк імені гетьмана Полуботка
На той час готувався наступ на Південно-Західному фронті, і від того, як вчинять солдати: поїдуть на позиції, що стане своєрідною демонстрацією підтримки Тимчасового уряду, чи відмовляться залишити Київ, що може бути використано як привід для санкцій з боку уряду і проти Центральної Ради, і проти УГВК, багато в чому залежала і доля керівників українського визвольного руху. Генеральний військовий комітет настільки поринув у розв'язання проблеми з грушківцями, що перебрав на себе і всю відповідальність за подальше існування цього солдатського гурту. У свою чергу, представники грушківців 19 червня 1917 року звернулись до Українського Генерального військового комітету з вимогами:
- «1) Ми просимо признати нас 2-м козацьким полком ім. гетьмана Полуботка;
- 2) признати виборну нашу старшину;
- 3) просимо порад і літератури;
- 4) вимагаємо зброї, одежі, їжі»
Ці вимоги Генеральний комітет виконати відмовився, почасти з принципових міркувань, почасти тому, що не міг виконати їх з об'єктивних причин. Він призначив певний строк, після якого грушківці мали вирушити на фронт, «в іншому випадку Генеральний комітет буде вважати їх не українцями і зречеться їх».
У відповідь солдати прислали до УГВК депутацію, яка заявила, що після видачі обмундирування (про зброю мови вже не було) і відпочинку вони готові вирушити на позиції під українським прапором як полк імені гетьмана Павла Полуботка.
За свідченнями безпосереднього учасника тих подій, полуботківця М. Падалки, виходить, що ідея організації полку і присвоєння йому ім'я Павла Полуботка належала Українському військовому клубу імені Павла Полуботка у Києві, тим його членам, які були незадоволені нерішучою політикою Центральної Ради, її лояльним ставленням до російського уряду. Падалка писав:
- «Сюди належали деякі члени клубу ім. Полуботка, як напр. п. п. Міхновський, Лук'янів, Павелко, члени Генерального комітету та Центральної Ради, напр. Горемика та інші. Ці особи, а також деякі старшини Полуботковського полку були ідейними організаторами, які накинули думку виступу Полуботковцям… Вони хотіли силою подій, силою фактів повернути історичний руль, направити діяльність Центральної Ради по інших шляхах і тим самим прискорити визнання її з боку Тимчасового Правительства як Уряду України. Вони гадали, що поставлена перед фактом Центральна Рада відкине попередню тактику і піде за бажаним для організаторів повстання напрямком, сама стане на шлях рішучої політики…»
У вирі протистояння
Масове незадоволення солдатів-новобранців, щоденне погіршення їх становища переростало в обурення, яке направлялося в русло виступу під цілком визначеними політичними гаслами і усвідомленою, хоч і недостатньо обґрунтованою метою. Кинуті у солдатське середовище заклики знайшли в їх серцях відгук і почали поширюватись. Частина солдатів побувала на вокзалі і вела там агітацію серед проїжджаючих на фронт з метою схилити їх на свій бік. Одночасно була досягнута домовленість провести 21 червня 1917 року разом з представниками полку імені Богдана Хмельницького і українських військ Київського гарнізону нараду, щоб остаточно вирішити долі солдатів-новобранців.
Того ж дня (21 червня 1917) питання про грушківців розглядалось і на сесії Центральної Ради. Доповідь зробив член УГВК, член Малої Ради М. Полозов (Полоз). Він поставив питання про те, що не всі українізовані частини підкоряються УГВК як «вищій інституції організованого українського війська»:
- «Коли вони (грушківці) прибули до Києва, то підлягли впливу з одного боку каторжан та жандармів, а з другого — недисциплінованих українських елементів, котрі умовляли їх не їхати на фронт, а залишитись тут, у Києві, бо тут треба боронити волю України».
Полозов (Полоз) доводив, що задовольнити вимоги солдатів-грушківців УГВК не в змозі, оскільки матеріально-технічне забезпечення здійснюється в сформованих уже запасних полках.
- «Генеральний комітет переконався, — відзначав доповідач, — що люди сього ешелону просто не хотять йти на фронт, прикриваючись лише своїм українством».
Після цих слів член Української Ради військових депутатів Кость Вротновський-Сивошапка запропонував вжити до полуботківців найрішучіших заходів. У відповідь, член УЦР Мельник, що також брав участь у переговорах, проінформував про заперечення грушківцями наявності в їх середовищі карних злочинців і колишніх жандармів, які вже нібито усунуті. Він схилявся до того, що полуботківці — «справжні патріоти-українці», вимагають їх відправки на фронт як української частини, хочуть, щоб з ними рахувались і їх визнали як УГВК, так і російська влада. За твердженням Мельника, «ешелон хоче, щоб Київ було українізовано».
Переговори
Зрештою, на пропозицію Володимира Винниченка, було ухвалено негайно спорядити до солдатів від Української Центральної Ради «поважну делегацію, щоб нейтралізувати той недобрий настрій, який панує серед 5000 солдатів, який може бути заразою для решти українського війська». До складу делегації включили самого Винниченка, Миколу Ковалевського, Симона Петлюру, Олександра Шульгина, Д. Стасюка, Діденка, Пугача і Левченка.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkZqTDFCbGRHeDFjbUZmVm5sdWJubGphR1Z1YTI4dWFuQm5Mek0xTUhCNExWQmxkR3gxY21GZlZubHVibmxqYUdWdWEyOHVhbkJuLmpwZw==.jpg)
Однак солдати дуже прохолодно зустріли останніх, залишились байдужими до промов Винниченка і Петлюри. Взаєморозуміння на нараді досягти не вдалося, і 22 червня 1917 року Центральна Рада повернулась до питання про солдатів, які вже визначено іменували себе полуботківцями. Кілька представників від солдатів прибули на сесію Ради. Один з них особливо протестував проти тверджень М. Полозова (Полоза) про те, що в складі полуботківців є карні елементи.
Доповідач Вротновський-Сивошапка змушений був визнати:
- «Зусилля Володимира Винниченка і Симона Петлюри, які напередодні намагались напоумити солдатів-грушківців, не мали впливу на слухачів, зустрічались ними холодно, тоді як промови Майстренка та Гудієнка, проводирів „полуботківців“, зустрічались оплесками. Врешті було поставлено руба питання: хто має стояти на сторожі інтересів Українського народу, чи Ц. У. Р з Радою військ, деп. та Генер. військ. комітет, чи 5000 „полуботківців“? Чи признають „полуботківці“ авторитет Ц. У. Р. і чи будуть вони коритися постановам її чи ні? Тоді виступив Гудієнко і подав пропозицію таку: „полуботківці“ будуть коритись Ц. У. Р., коли її постанови будуть добрими. Після сього була виголошена промова (очевидно когось із представників Центральної Ради), котра вплинула на „полуботківців“, і під час голосування всі піднесли руку за те, що будуть коритись Ц. У. Р. без застережень».
Доповідач Журавель повідомив, що напередодні, представники полуботківців на чолі з прапорщиком Майстренком вели підбурливу агітацію у полку імені Богдана Хмельницького. Полк захвилювався, і представникам Центральної Ради довелось докласти немало зусиль, щоб втихомирити солдатів.
Доповідач Гречко відстоював думку, що серед полуботківців переважна більшість — пристойні люди, патріоти і не варто доводити справу до того, щоб розійшлись компрометуючі чутки про Центральну Раду.
На сесії виступив також представник полуботківців Осадчий. Він, зокрема, заявив, що полуботківці мають одну мету — боронити Україну, але ось вони вже четвертий день сидять без хліба, голі, босі, без офіцерів, без організації. У багатьох прострочені документи, що може дати привід кваліфікувати їх дезертирами.
- «…Ми прохаємо, — жалівся солдат, — дати нам лікарську допомогу, бо люди хворіють, не маючи їжі. Прохаємо упорядкувати полкову канцелярію, що для нас вельми необхідно. Нарешті, ми прохаємо не забувати нас своєю порадою: присилати нам газети і літературу. Просимо навідуватись до нас, бо нас бояться, ніби ми якісь звірі, каторжани, розбійники. Про нас наговорили бог зна чого, ми ж люди, як всі. Просимо зняти з нас через пресу ту грязь, котру кинули на нас з радістю російські газети і дехто з членів Генерального комітету. Се для нас найважнійше… Рада козаків доручила нам, делегатам, висловити У. Ц. Р. повне своє довір'я, а також Генеральному комітетові, котрий нас зрікся…»
Після цього з великою доповіддю виступив Симон Петлюра. Він детально розповів про історію виникнення конфлікту. Навів дані, що, власне, з Чернігова прибуло лише 700 осіб. До них приєдналося близько 1000 новобранців, з яких УГВК мав на меті поступово сформувати 1-й запасний полк. Та до них самочинно, уже на розподільчому пункті, приєднало 2600 чоловік, що мали йти на фронт як маршова рота. Ось цих «2600» Петлюра і вважав ініціаторами «бродіння, непокори, загальної дезорганізації». І саме цим «2600» УГВК три дні тому заявив, що «він зрікається їх».
Обговорення доповіді було дуже бурхливим. Із запереченнями Петлюрі знову виступули козак Осадчий та інший полуботківець Волошко. Останній, зокрема, відкинув спробу голови УГВК роз'єднати полуботківців та категорично заявив:
- «Нас не 2600, а понад 5000!»
Резолюція ЦР
Після довгих дебатів сесією було ухвалено резолюцію:
- «Українська Центральна Рада, вислухавши доклади делегації товаришів солдатів, що мешкають в Грушках, і членів Центральної Ради, які були надіслані 21 червня в об'єднане засідання представників української частини місцевого гарнізону, постановила:
- 1) закликати товаришів солдатів, що мешкають в Грушках, до національної громадської дисципліни, яка мусить керувати озброєною революційною українською демократією;
- 2) в інтересах української національної справи, запропонувати товаришам солдатам негайно виконати приказ Генерального комітету і виступити до указаного комітетом українського запасного полку»
Внаслідок резолюції суперечності набули нових масштабів. Солдати-грушківці дедалі активніше йшли шляхом самочинної організації. Вони обрали собі командира (вже як командира полку імені П. Полуботка) — прапорщика Романенка і виконком полкового комітету у складі: голова — прапорщик Майстренко, члени — прапорщик 98-го запасного піхотного полку Стріленко, рядовий 635-го піхотного Киселинського полку Сподаренко, рядовий Осадчий, секретар — єфрейтор лейб-гвардії Гродненського гусарського полку Квашенко.
26 червня 1917 року Український Генеральний Військовий Комітет звернувся до українців Київського гарнізону зі спеціальним наказом-відозвою (наказ № 5). В документі зокрема, говорилося:
- «Ходять чутки по Києву про те, що провокатори та прислужники старого царського ладу під'юджують українців-солдатів до безчинства, бешкету та погромів. Ходять чутки, що ці пройдисвіти під'юджують темних людей навіть розігнати Українську Центральну Раду, Український Генеральний Комітет і захопити власть в свої руки. Сі пройдисвіти каламутять людей, викликають неспокій, не дають ні Центральній Українській Раді, ні Генеральному Комітету працювати над добром України».
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWtMMlEwTDBGc1pYaGhibVJsY2w5TFpYSmxibk5yZVY5TVQwTmZNalEwTVRZdWFuQm5Mekl3TUhCNExVRnNaWGhoYm1SbGNsOUxaWEpsYm5OcmVWOU1UME5mTWpRME1UWXVhbkJuLmpwZw==.jpg)
Попереджаючи солдатів про небезпеку подібної агітації, УГВК разом з тим звертався до свідомості українських солдатів і офіцерів:
- «Стійте на сторожі революції і ладу на Україні, не допустіть до того, щоб наша довгожданна і великими жертвами здобута воля України була скаламучена і знесилена темними людьми та всякими пройдисвітами!»
Російський фактор
Саме у той час до Києва для переговорів прибули міністри Тимчасового уряду — Олександр Керенський, Михайло Терещенко та Іраклій Церетелі. В складних переговорах з Центральною Радою йшов пошук компромісу. Ситуація з полуботківцями на цьому фоні виглядала не лише невчасною, непривабливою, а й просто розпачливою. Можна зрозуміти Михайла Грушевського, який на засіданні Центральної Ради 28 червня 1917 року на запитання про ситуацію з полуботківцями ухильно відповів, що УГВК у цьому питанні ввійшов у необхідні зносини з відповідними інституціями.
Насправді ж, Генеральний комітет вдався до одного з найвідчайдушніших, водночас найризикованіших кроків — розпорядився зовсім припинити видавати їжу полуботківцям. У відповідь ті, 29 червня 1917 року, провели демонстрацію біля будівлі Центральної Ради.
Наростання кризи
У передчутті дуже неприємної перспективи 1 липня 1917 року питання про полуботківців обговорювалося на засіданні Генерального Секретаріату Центральної Ради. Спроби деяких українських лідерів зняти з себе відповідальність за вчинки грушківців були відкинуті. Підполковник Поплавко (член УГВК) вступив у полеміку з генералом Кондратовичем (теж членом УГВК) і доводив, що Генеральному комітету, незалежно від того, визнають його військові власті, Тимчасовий уряд чи ні, слід вдатись до рішучих дій, адже УГВК закликав українських солдатів до українізації і тепер не має права відходити в сторону від їхніх домагань. У своїй промові Поплавко заявив:
- «Ми стоїмо перед „полуботківщиною“. Коли ми не задовольнимо тих бажань, з якими йдуть до нас люди, то знайдуться інші, котрі зіграють на бажанні людей і поведуть їх за собою. Ми стоїмо перед загрозою втеряти всякий авторитет і вплив на маси».
Симон Петлюра змушений був погодитися з тим, що як на фронті, так і в тилу наростає стихійний рух солдатів-українців. Ситуацію ускладнювали настійні домагання військових властей вивести з Києва полк імені Б. Хмельницького — найнадійнішу опору Ради. Керівник богданівців, Юрій Капкан, стверджував, що він, скільки міг, відтягував відправку полку на фронт, «вважаючи, що полк потрібен у Києві». Прохав Центральну Раду як найвищу українську владу нарешті визначитись у цьому питанні і дати йому вказівку, що робити.
Але вийти на якісь чіткі, розумні рішення не вдалося.
Заколот
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTloTDJFMEwwMXBhRzV2ZG5OcmVTNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
Виступ полуботківців відбувся у ніч з 4 на 5 липня 1917 року. Вважається, що головним натхненником виступу був відомий самостійник Микола Міхновський, хоча немає жодного офіційного документу, що би підтверджував цю версію.
Натомість подібні висновки роблять, базуючись на таких фактах: по-перше, одним із основних гасел полуботківців стало негайне проголошення незалежності України та цілковита незгода із тогочасною політикою Центральної Ради. З цих поглядів, у Києві на той час існувала лише одна скільки-небудь впливова організація, що намагалась тиснути на український парламент — Український військовий клуб імені гетьмана Павла Полуботка на чолі з Міхновським.
По-друге, на такі висновки наштовхують цікаві свідчення одного з найближчих друзів Миколи Міхновського — Сергія Шемета, які він опублікував 1925 року у своїх спогадах:
- «У Міхновського вже в червні 1917 року повстає план проголосити державну самостійність України, спиратись на сили Богданівського полку. При тодішнім безвласті ця думка не була фантастичною. Було вирішено повезти полк пароплавами на Шевченкову могилу і там, на сій святій для всякого свідомого українця землі, проголосити самостійність Української Держави. Для цього треба було мати надійного командира полку. Думка призначити самого Міхновського командиром богданівців була залишена, бо полуботківці дивилися на цей акт проголошення самостійності і на богданівський полк тільки як на початок великої роботи і боялися залишитися без головного свого керівника. За порадою Клима Павлюка був викликаний з Симбірську кадровий офіцер Юрко Капкан. Він приїхав і на всіх полуботківців зробив добре вражіння. Втаємничений в самостійницькі плани полуботківців, Капкан на всі їхні пропозиції пристав. Міхновський взяв від Капкана урочисту присягу на вірність самостійній Україні і на виконання цілого того плану проголошення самостійності».
Таким чином зі слів Шемета можна зробити висновок, що Міхновський не лише ще у червні 1917 року висловлював намір проголосити незалежність України, а й був де-факто керівником повсталих полуботківців.
Тим не менш, прізвище Міхновського жодного разу не згадувалося у документах, публікаціях українських газет початку липня 1917 року. Усе це дає підстави вважати не лише недоведеними твердження про участь Міхновського у повстанні полуботківців, але й у підготовці його плану. Однак, можна згодитись на те, що Микола Міхновський був незаперечним натхненником самочинного творення українських збройних сил як оплоту самостійної Української держави. І з цього погляду формування полуботківського полку на зразок богданівського (здійсненого за наполяганням Міхновського і за його планом) можна кваліфікувати як дітище відомого борця за незалежність, втілення його намірів.
Напередодні
3 липня 1917 року Центральною Радою було ухвалено ІІ Універсал, що став явним кроком назад у порівнянні з першим, означав відчутну здачу позицій українським парламентом. Його оприлюднення дало додатковий привід силам, які були настроєні порівняно радикальніше, виступити з нападками на Раду. Полуботківці виявилися саме тим середовищем, де такі нападки та крайні лозунги змогли знайти особливу підтримку.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMemt6TDFCbGRHeDFjbUZmZG1sNWMydGhMbXB3Wnk4ME1EQndlQzFRWlhSc2RYSmhYM1pwZVhOcllTNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
Того ж самого дня на засіданні Малої Ради Симон Петлюра оголосив у позачерговому виступі наказ головнокомандуючого про відправку на фронт полку імені Б. Хмельницького. Голова УГВК схилявся до виконання наказу, висловлювався і за конкретну дату — 5 липня 1917 року, вважаючи, що є достатньо сил, щоб дати відсіч будь-яким контрреволюційним намірам. Але на засіданні знову виринуло питання про ставлення до полуботківців. Після довгої і напруженої дискусії, задля того, щоб не хвилювати полуботківців, була прийнята пропозиція, аби полк імені Хмельницького залишити у Києві.
Ввечері 3 липня відбулося засідання представників українських військових частин, які перебували у Києві. Хід цього засіданні досить повно (вже пізніше) відтворив М. Падалка:
- «Майже перед самим днем виступу зроблено було останню спробу запобігти повстанню шляхом компромісного порозуміння, шляхом вироблення спільної платформи між Центральною Радою, Генеральним Комітетом та представниками опозиційно настроєних військових частин, яких морально підтримували організатори виступу.
- 3-го липня ст. ст. 1917 р. в Києві на Златоустівській улиці в помешканні початкової школи відбулось історичне засідання з ініціативи полуботківців. На це засідання біля 9-ї години вечора прибули: представники полуботківського полку поручник Романовський, бунчужний Бондаренко та інші старшини й козаки, старшини Богданівського полку на чолі з командиром того полку полковником Капканом, який був разом з тим членом Генерального комітету, адютант полк. Капкана пор. Шаповал (…), штабс-капітан Ластівченко, прапорщ. Каленіченко, поручн. Демуцький та інші, також сотенні ради й козаки».
Прийшли представники інших частин Києва. Полуботківці нарікали на Центральну Раду та на Генеральний Комітет за їх недбальство до полку й домагалися, щоб було запрошено на засідання голову й членів Ради та Генерального Комітету. Їхнє бажання задовольнили:
- «Біля одинадцятої години ночі в салю засідання прибули голова Ген. Комітету С. В. Петлюра, Винниченко, Шульгин і представник фронту. Після відкриття засідання виступили промовці, які обвинувачували Генеральний Комітет та Центральну Раду в байдужньому ставленню до страждань полуботківців, яких голих і босих полк. Оберучев хотів вислати на фронт, так рівнож і до інших частин українського війська…»
Після виступів прапорщика Каленіченка, Симона Петлюри і Володимира Винниченка полуботківцям було запропоновано виступити на фронт, позаяк «їх оборона непотрібна для Центральної Ради, бо на захист її в будь-який момент може прибути з фронту півтора мільйона українських вояків».
Після цього голова Генерального Комітету вніс запитання зібранню, чи довіряє воно Генеральному Комітету. Гучними оплескам більшості дано було позитивну відповідь і о 2-ій годині ночі 4-го липня члени Центральної Ради та УГВК покинули зібрання. Таким чином, єдності думок не було досягнуто. На свої нагальні запитання полуботківці не отримали ані відповіді, ані співчуття. Їх представники пішли із погрозами в адресу прихильників Центральної Ради.
Щоб спонукати полуботківців якнайскоріше залишити Київ, лідери Української Ради і УГВК домоглися прийняття Першим Українським полком імені Б. Хмельницького спеціальної ухвали, в якій заявлялось, що полк «не вважає полуботківців за своїх братів, відмовляє їм всякої допомоги і радить негайно виконати наказ Ц. Ради».
Підготовка та план виступу
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHpMek5pTHlWRU1DVTVNU1ZFTUNWQ1JTVkVNQ1ZDTXlWRU1TVTRNeVZFTVNVNE9GOGxSREFsUVRnbFJERWxPVFlsUkRBbFFrWWxSREFsUWtZbFJERWxPVFlsUkRFbE9EVmZMVjhsUkRBbFFUY2xSREVsT0RNbFJEQWxRallsUkRBbFFrVWxSREFsUWpNbFJEQWxRa1ZmSlVRd0pVSkVKVVF3SlVJMVh5VkVNU1U0TlNWRU1DVkNSU1ZFTVNVNE55VkVNU1U0TXlVeVExOGxSREFsUWpCZkpVUXhKVGd4SlVRd0pVSXlKVVF3SlVKRkpVUXdKVUl6SlVRd0pVSkZYeVZFTUNWQ1JDVkVNQ1ZDTlY4bFJEQWxRaklsUkRFbE9UWWxSREFsUWpRbFJEQWxRalFsUkRBbFFqQWxSREFsUWtNbE1qRmZKVEk0TVRreE55VXlPUzV3Ym1jdk1qVXdjSGd0SlVRd0pUa3hKVVF3SlVKRkpVUXdKVUl6SlVReEpUZ3pKVVF4SlRnNFh5VkVNQ1ZCT0NWRU1TVTVOaVZFTUNWQ1JpVkVNQ1ZDUmlWRU1TVTVOaVZFTVNVNE5WOHRYeVZFTUNWQk55VkVNU1U0TXlWRU1DVkNOaVZFTUNWQ1JTVkVNQ1ZDTXlWRU1DVkNSVjhsUkRBbFFrUWxSREFsUWpWZkpVUXhKVGcxSlVRd0pVSkZKVVF4SlRnM0pVUXhKVGd6SlRKRFh5VkVNQ1ZDTUY4bFJERWxPREVsUkRBbFFqSWxSREFsUWtVbFJEQWxRak1sUkRBbFFrVmZKVVF3SlVKRUpVUXdKVUkxWHlWRU1DVkNNaVZFTVNVNU5pVkVNQ1ZDTkNWRU1DVkNOQ1ZFTUNWQ01DVkVNQ1ZDUXlVeU1WOGxNamd4T1RFM0pUSTVMbkJ1Wnc9PS5wbmc=.png)
Внаслідок подій 4-го липня 1917 року полуботківці дедалі більше відчували свою приреченість. Саме у момент крайнього відчаю, вночі 4 липня 1917 р., після того, як скінчилося засідання, у Грушках з'явилися люди, які покликали «йти до міста, там дадуть хліба і обмундирування». Такі ж агітатори (можливо, й ті самі) і з такими ж пропозиціями «побалакати про наші українські справи» завітали вночі 4 липня і до казарм Першого Українського козацького запасного піхотного полку ім. Б. Хмельницького. Ймовірно, що серед них були загітовані відповідним чином полуботківці (як солдати-грушківці, так і члени клубу імені гетьмана П. Полуботка).
Низка дослідників вважає, що план захоплення головних установ в місті для того, щоб підтримати «новий український уряд», було розроблено тої ж ночі на засіданні полкового комітету полуботківців. Але, найімовірніше, план в своїх загальних рисах виношувався і розроблявся дещо раніше, а 4 липня ввечері після безрезультатних переговорів з емісарами Центральної Ради і УГВК його було обговорено, востаннє відкориговано і затверджено.
План виступу отримав назву «План робіт 2-го укр. полку імені Павла Полуботка з 3 на 4 липня 1917 р.». Як цілісний і спеціальний документ, він свого часу став надбанням колишнього міністра іноземних справ Тимчасового уряду, лідера кадетів і відомого історика Павла Мілюкова. Як він опинився в нього — достовірно невідомо (на думку Дмитра Дорошенка — через російську контррозвідку). Датування плану «з 3 на 4 липня 1917 р.» наводить на думку про завчасну підготовку документа.
Отож, цим планом передбачалося:
- «1) Сповістити окремими листівками всі українські частини Києва о першій ночі, що 2-й укр. імені Полуботка полк виступає;
- 2) о третій годині ночі зайняти всі важливі пункти Києва, для чого: а) захопити головне помешкання Оберучева: тут буде знаходитись весь наш вик. комітет. Це — головне місце, тут буде наш резерв; б) захопити кв. Лепарського (начальника міліції)… в) штаб кріпості, Цитадель; …г) Раду робітничих і солд. депутатів.; д) штаб Київської військової округи..: там головна військова сітка, склад військових бланків, типографія; ж) Товарова станція., з) скарбниця… і) банк… к) головна квартира міліції… л) мости на Дніпрі… м) Жидівський базар.
- На чолі повсталих має бути своїх 6 людей, котрі мусять усім завідувати і вести повстання — молодший урядник Осадчий — „голова“, Квашенко — секретар, поручик Романенко, прапорщик Майстренко, прап. Стріленко і мол. урядник Сподаренко».
Маніфест
Також полуботківцями був розроблений маніфест зі зверненням до громадськості. Маніфест проголошував:
- «Розглядаючи сучасне становище народів, які населяють Росію, ми бачимо, що український народ не має тих прав, яких домагається кожна окрема нація і які мають належати кожному окремому народу. Висунутий Російською революцією лозунг самовизначення народів залишається лише на папері. Ми, українці-козаки, що зібрались в Києві, не хочемо мати свободи лише на папері або півсвободи. Після проголошення першого Універсалу (другого ми не визнаємо), ми приступаємо до заведення порядку на Україні. Для цього ми всіх росіян і ренеґатів, які гальмують роботу українців, скидаємо з їх постів силою, не рахуючись з Російським Урядом. Визнаючи Українську Центральну Раду за свій найвищий уряд, ми поки що виганяємо зрадників з України без її відома. Коли ми все опануємо силою, тоді цілком підпорядкуємось Українській Центральній Раді. Тоді вона повинна буде порядкувати як у Києві, так і на всій Україні як у своїй хаті…»
Початок виступу
Виступ розпочався, згідно з виробленим планом, після півночі 5 липня 1917 року. Без особливих вагань наелектризований, зголоднілий, озлоблений натовп полуботківців кинувся до Києва. Уже з 2 години ночі з 4 на 5 липня у штаб Київської міліції стали надходити повідомлення, що на Сирці збираються дуже збуджені солдати-українці, «що звуть себе „полуботковцями“». З вигуками «Хліба дайте, ми голодні!» вони почали розтікатись в різних напрямках.
Близько 2-ї години ночі полуботківці захопили зброю і кілька автомобілів у казармах 1-го запасного Українського полку, в залізничному батальйоні і 5-му авіапарку. Богданівці, за одними твердженнями, спробували заступити дорогу бунтівникам, за іншими ж — відразу перейшли на їх бік.
За свідченням командира полку імені Б. Хмельницького, його підлеглі в складі чотирьох рот вийшли з Бендерських казарм назустріч полуботківцям не захопивши жодного патрона, і дружелюбно пропустили повсталих біля Караваєвих дач до міста.
Натомість, Павло Мілюков описує цей епізод так: «богданівці спершу було заступили шлях полуботківцям і відібрали відозви членів виконкому, які від'їхали на автомобілях. Але Майстренко почав кричати „вперед“. Богданівці, переговоривши з полуботківцями, вирішили, що їх справа — добра, а Капкана слід заарештувати. Останньому довелось заявити, що він готовий іти разом…»
Свідком початку виступу став також і Юрко Тютюнник (майбутній отаман), який пізніше згадував, що «рух мовчазної колони робив грізне враження». Тютюнник вибіг на вулицю і пішов поруч з колоною «якій не було видно кінця». На запитання Тютюнника про мету походу козаків, останні або зовсім не відповідали, або говорили коротко і рішуче:
- «Йдемо кацапів бить… Йдемо допомагати Центральній Раді творити наше життя»
Між 3 і 4 годинами ранку полуботківці на кількох автомобілях з'явились на Хрещатику і Олександрівській вулиці, почали обеззброювати і заарештовувати чинів міліції і постових міліціонерів. Близько 5 години вони захопили штаб міліції при Старокиївському районі і заарештували начальника міліції поручика А. Лепарського. Останнього було залишено під вартою у своєму кабінеті. Після звільнення, приблизно через шість годин, А. Лепарський розповів, що особи, які його заарештовували, стверджували, що вони діяли від імені двох полків — гетьмана Полуботка і Богдана Хмельницького.
На питання Лепарського, чи знають солдати про акт Центральної Ради (очевидно, йшлося про ІІ Універсал) і чи не знаходять вони, що їх дії йдуть врозріз з цим актом, було одержано відповідь:
- «Ми не знаємо і знати не хочемо. Якщо буде потрібно, заарештуємо і Центральну Раду».
Через деякий час з'явився і якийсь самозваний начальник міліції, що зажадав від Лепарського передачі справ. У приміщенні помічника начальника міліції доктора Анохіна були зламані шафи і пограбовано все майно. Із арсеналу штабу міліції забрано 155 револьверів системи «Наган» і 70 тис. патронів до них, 15 револьверів системи «Сміт і Вессон», австрійські шашки та інше озброєння.
Близько шостої години ранку 5 липня 1917 року полуботківці оточили приміщення державного банку і виставили свій караул. До приміщення, ще всередині охоронялось юнкерами, вони зайти не наважились. Було також зайняте казначейство, що паралізувало його роботу: приміщення заповнило більше 300 чоловік.
Солдати-полуботківці оточили ряд державних установ, серед них будинок . Поширились чутки про захоплення пошти і телеграфу, та невдовзі надійшли офіційні повідомлення про те, що їх охорону продовжують здійснювати юнкери першої школи прапорщиків. Виникли безпорядки у в'язниці. Михайло Грушевський ствержує, що до повсталих приєдналась частина Українського Генерального Військового Комітету (хоч не називає жодного імені). Це, звичайно, вплинуло на моральний дух повстанців.
Також полуботківці прислали автомобіль до будинку, де мешкав сам Голова Центральної Ради, і запропонували йому через прислугу поїхати з ними. Довідавшись про його відсутність, вони спокійно від'їхали. Мета їх візиту і подальші плани щодо Голови Центральної Ради так і залишились нез'ясованими.
Станом на 6-7 годину ранку 5 липня 1917 року повсталі солдати продовжували розтікатися містом, займаючи установи, влаштовуючи погроми, наводячи жах на громадян. Вони швидко зайняли Либідський район. Було заарештовано коменданта Києва генерала Цицовича, а у квартирі генерала Костянтина Оберучева, командуючого військами Київської військової округи, що саме перебував у поїздці підпорядкованими йому частинами у Житомирі, натовп полуботківців вчинив справжній погром, але сюди встигли прибути юнкери і солдати, вірні командуванню штабу округи. Погромників заарештували і доставили до Маріїнського палацу. У одного із заарештованих було вилучено офіційне посвідчення члена Ради полку імені гетьмана Полуботка.
В ході подій, офіцери, що командували полуботківцями, вдавались і до морального шантажу. Так, очоливши наряд юнкерів, що охороняли склад зброї тилової збройної майстерні Південно-Західного фронту, вони заявили начальнику караулу, що «стався переворот, всі наділені владою особи на чолі з комендантом і начальником міліції заарештовані і на їх місця призначені українці». Офіцери додали, що «сьогодні буде опубліковано Український маніфест Центральної Ради». «Психологічна атака» мала успіх — караул юнкерів було знято і змовники одержали 10 кулеметів і 1200 гвинтівок.
Маневри богданівців
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWxMMlUzTDFsMWNtbDVYMHRoY0d0aGJpNXFjR2N2TVRRd2NIZ3RXWFZ5YVhsZlMyRndhMkZ1TG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Паралельно здійснював свої маневри Перший український полк імені Хмельницького. На шосту годину ранку його основні сили зосередились біля будинку Центральної Ради. Тут командир полку Юрій Капкан підписав наказ:
- «Тимчасово беру на себе владу в м. Києві до з'ясування становища. Прошу мені підкорятись і завіряю, що жодних безпорядків не буде. Наказую всім військовим частинам м. Києва у повному складі з'явитись до Української Центральної Ради і чекати моїх розподжень. Проти українців ніяких виступів не робити».
Дії Юрія Капкана більшість дослідників схильні розцінювати не як логічне продовження вчинків полуботківців, не як акт, що з них витікає і їх вінчає, а, навпаки, як намагання перешкодити розвитку, поширенню небажаних процесів, як спроба опанувати становищем, звести нанівець те, що встигли накоїти полуботківці, стати на заваді їхніх наступних кроків. Адже саме цей наказ став підставою для того, щоб направити солдатів-богданівців на чолі з деякими членами УГВК для зміни караулів полуботківців. І це почало здійснюватись уже зранку 5 липня 1917 року, тобто ще до того як оговталися і перейшли у рішучий контрнаступ військові власті штабу КВО.
Що ж до особистої позиції і дій полковника Капкана міркування, які заслуговують на увагу, наводить той-таки полуботківець Падалка:
- «Полковник Капкан знав про організацію виступу й організаторів його, навіть більш того, був в зв'язку з ними, але виступити не хотів і не міг. Невдалий виступ Богданівського полку разом з полуботьківцями міг би здискредитувати тоді ще слабе українське військо в Києві і привести до небажаних наслідків. Отже полковнику Капкану приходилося грати подвійну ролю: він був в зв'язку з організаторами повстання, хоч участи в підготовці й не брав, з другого боку, мусив солідаризуватися з Генеральним Комітетом як вищою українською військовою владою і виступити проти полуботківців».
Реакція киян
На більшість киян виступ полуботківців справив враження вибуху бомби. Гнітючий, почасти панічний настрій посилився з виходом газет, які на перших сторінках великим шрифтом з відтінком трагічності повідомили про останні події.
Очевидці були збентежені небаченим до того дійством. Один з них так описує влаштований полуботківцями похід-демонстрацію до приміщення Центральної Ради:
- «В повітрі було тихо, сонце світило яскраво. Заповідався чудовий, погідний день.
- Я дійшов до Бесарабки й повернув був на Хрещатик, коли раптом увагу мою звернув на себе якийсь мовчазний похід маси людей на Васильківській вулиці. На чолі того походу запримітив я велике жовто-блакитне знамено.
- Я зупинився. Не тому, що походи з українськими прапорами були рідкістю в ті часи. Навпаки, до тих походів у 1917 р. око так призвичаїлося, що вже не робили на глядача більшого, як усяке повсякденне явище, враження… Але той похід, який я побачив ранком 5 липня, сильно вразив мене якоюсь відмінністю, небуденністю, непохожістю на всі інші походи. Був се глибоко мовчазний, зосереджений рух маси людей, що мав якусь певну, заздалегідь намічену важну ціль — і ця його певність, рішучість і мовчазна урочистість мимоволі передавалася глядачеві. Так могли йти люди тільки в бій, на діло, якого кінцем була смерть або побіда. … Таких походів ні перед тим, ні потом я ніколи в своєму житті не бачив. Він на ціле життя лишив у мені незатерте глибоке враження.
- …Таке ж враження, як і на мене, зробив цей рух і на масу інших людей, що були в той час на вулиці. Всі зупинилися і мовчки вглядалися в цю сіру, рішучу, одностайну, похмуру масу війська, що без команди, мовчки сунула ряд за рядом, різко вибиваючи крок на вуличному камені й не оглядаючись ні на людей, ні на сонце, ні на погідність чудового ранку. Блискуча щетина багнетів на сильно затиснених у руках крісах без слів промовляла про те, що це не парад, а якась данина на вівтар своєї батьківщини й святого обов'язку. Хто були ці люди, звідки вони, як називалася та похмура бойова маса вояків, — я не знав. Я тільки бачив, що це було справжнє військо й що на чолі того війська маячив жовто-блакитний бойовий український прапор».
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWxMMlU0TDAxNWFHRjViRzlmU0hKMWMyaGxkbk5yYVhrdWFuQm5Mekl3TUhCNExVMTVhR0Y1Ykc5ZlNISjFjMmhsZG5OcmFYa3VhbkJuLmpwZw==.jpg)
За словами тих-таки очевидців, проходячи повз будинок Педагогічного музею, полуботківці вигукували: «Слава Українській Центральній Раді!»
Контр-операція Центральної Ради
Реакція політичних сил на розвиток кризи у Києві була різною, та, напевне, найбільш поінформованою про настрої полуботківців, їхні можливі дії, була Центральна Рада та УГВК.
У приміщенні Центральної Ради 5 липня 1917 року було скликано термінову нараду Генерального секретаріату за участю членів УГВК, коменданта міста генерала Цицовича, якого повсталі досить швидко звільнили з-під арешту, начальника штабу Київської військової округи, а також представника полуботківців — командира полку, прапорщика Романенка. У результаті командир повсталих дав згоду передати всі караули, зайняті полуботківцями, полку імені Богдана Хмельницького.
Операція зі «зміною караулів» була, очевидно, найбезболіснішою і водночас давала Центральній Раді можливість подальшого маневрування: за допомогою полку ім. Хмельницького вже на 1-шу годину дня 5 липня було знято всі караули полуботківців і припинено всякі непорядки у місті. Майже ніде полуботківці не чинили опору. Участь членів Центральної Ради і УГВК у агітації серед повстанців здебільшого була ефективною: на запитання чи довіряють вони Центральній Раді, солдати дружно відповідали: «Віримо!»
Дії Центральної Ради і Штабу Київської військової округи координувались. Ще о 10 годині ранку на нараді представників Генерального секретаріату Центральної Ради і командування КВО було досягнуто угоди, згідно з якою полковник Юрій Капкан скасував наказ про зосередження у своїх руках повноти влади і зобов'язав всі військові частини підкорятись розпорядженням командуючого округом.
Мабуть, вперше дійшли не просто згоди, а такої єдності поглядів і дій, коли керівництво операціями довірили представнику УГВК. Виконувач обов'язків головного начальника Київської військової округи генерал-лейтенант Трегубов видав такий наказ по Київському гарнізону:
- «Члену Українського Генер. Військ. Комітету, що состоїть при Центральній Раді, Генерального штабу ген.-майору Кондратовичу доручаю за згодою У. Ц. Р. встановити порушений в деяких частинах гарнізону м. Києва порядок. В разі потреби звертатись до коменданта за нарядом війська. 5 липня 1917 р. Ген.-лейт. Трегубов»
Придушення виступу
У даній ситуації для полуботківців формулювання типу «встановити порушений порядок», «в разі потреби», «з нарядом війська» обіцяли, як мінімум, роззброєння їх будь-якою ціною і насильну відправку на фронт.
Для «наведення порядку», крім Першого українського запасного піхотного полку імені Б. Хмельницького, штабом КВО були виділені 3-я школа прапорщиків, підготовча командна школа, гвардійський Кірасирський полк, 2-й запасний саперний батальйон та артилерійський підрозділ. Було також видано наказ про негайну здачу повсталими зброї.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelV3TDBkeWRYTm9aWFp6YTJsNVgzWnBlWE5yWVM1cWNHY3ZOREF3Y0hndFIzSjFjMmhsZG5OcmFYbGZkbWw1YzJ0aExtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
При повній розбіжності поглядів щодо використання військової сили (Центральна Рада прагнула все ж по змозі м'якше, делікатніше розв'язати конфлікт), одними вмовляннями не обійшлось. Так, невдовзі після блокади банку, туди були направлені посилені наряди юнкерів, які заарештували всіх полуботківців, що там знаходились, і відвели їх до штабу фортеці. Аналогічні арешти відбулися і в ряді інших пунктів. Розпочалися масові арешти на вулицях міста. Міські газети з цього приводу писали:
- «Заарештовані безперервним потоком зранку доставляються в штаб фортеці і палац (Маріїнський). Мобілізовано всі сили Київського гарнізону, військові частини якого енергійно придушують безчинства „полуботківців“. В палаці встановлено безперервні чергування представників штабу фортеці, штабу військової округи. Затриманих піддають допросам».
Після допитів у палаці, старшин переправляли до приміщення Центральної Ради, де під чесне слово і зобов'язання повернутися у казарми їх відпускали.
О тринадцятій годині надійшли повідомлення про перші збройні сутички. У телеграфному батальйоні, що усмиряв полуботківців, з'явилися поранені. Поширилися чутки і про убитих.
Військове командування КВО вжило ряд рішучих заходів для опанування ситуацією. Керівництво діями по боротьбі з безчинствами було передано генерал-майору Оболєсову. Спеціальним наказом заборонялись без відома останнього будь-які кроки.
У свою чергу, голова Генерального секретаріату Володимир Винниченко надіслав інформацію Тимчасовому уряду:
- «Центральна Рада і виконавчі комітети послали до Петрограду телеграму з заявою про цілковиту готовність всіма силами піддержувати Тимчасове Правительство і осудом виступів неодповідальних груп. Видана відозва до населення Києва і всього краю.
- Вночі на 5 липня група українців-вояків біля 5000 чоловік, яка склалась з ешелонів, що проходили розбивний пункт, та самовольно і всупереч розпорядженню Генерального Комітету назвала себе полком імені гетьмана Полуботка, захопила арсенал, озброїлась і поставила караул коло державних установ. Генеральний секретаріат вжив рішучих заходів до встановлення порядку. Викликано військо гарнізону, як українці, так і росіяни, охороняють місто.
- Частину повсталих заарештовано. Інші — повстанці під впливом рішучих заходів Генерального Секретаріату залишають фортецю та арсенал. Охорону беруть па себе полк імені Богдана Хмельницького, сапери, юнкери та інші часті гарнізону».
Попри всі вжиті заходи, роззброїти всіх полуботківців та вичерпати конфлікт 5 липня так і не вдалось. Зокрема, на Печерську до самої ночі йшли багатолюдні мітинги, виступали численні промовці. Щоправда, значну частину полуботківців уже вдалося повернути до казарм.
Подальші дії сторін
Ніч з 5 на 6 липня 1917 року у Києві пройшла, загалом, спокійно. Під головуванням Михайла Грушевського відбулося засідання Малої Ради, де було засуджено виступ полуботківців. Біля всіх державних установ виставили посилені пости юнкерів, солдатів вірних військовому начальству, з допомогою міліції мобілізовано дружинників. В Маріїнському палаці здійснювали чергування представники Ради робітничих і Ради солдатських депутатів, міського виконавчого комітету громадських об'єднаних організацій і партій.
До ранку місто було великою мірою звільнене від полуботківців. Щоправда, не обійшлось без інцидентів. Останньою виходила з міста та частина повсталих, яка займала штаб фортеці на Печерську. Повертаючись у Грушки на місце свого постійного перебування, полуботківці о пів на п'яту ранку зустрілися на перехресті Бібіковського бульвару (нині — бульв. Шевченка) і Володимирської вулиці з патрулем 1-го імені Богдана Хмельницького полку, який в цей час ішов згори від Володимирського собору. Спокійно пропустивши полуботківців, патруль з Бібіковського бульвару звернув на Володимирську, прямуючи до приміщення Центральної Ради. На Володимирській, недалеко від перехрестя, у цей час стояв другий патруль — з юнкерів 3-ї школи прапорщиків. Юнкери також спокійно пропустили полуботківців, але побачивши зараз же за цими богданівців, що звертали на Володимирську, подумали, що то вернулись полуботківці, і кинулись до зброї. Пострілами з кулемета і рушниць убито одного солдата полку ім. Богдана Хмельницького і двох легко поранено. За розпорядженням військової влади, за наслідками інциденту начальника караульного дозору було заарештовано і розпочато слідство.
У той самий час, за повідомленнями інформаційних агентств і очевидців тих подій, полуботківці, залишаючи Київ, забрали з собою багато рушниць, патронів і кільканадцять кулеметів і, прийшовши в Грушки, окопалися там.
Зранку 6 липня 1917 року до полуботківців для переговорів направили трьох представників — від УГВК, Генерального секретаріату та Ради військових депутатів, щоб умовити їх скласти зброю та вирушити на фронт. Цієї мети досягнути не вдалось, але умовляння все ж таки справили на вояків той вплив, що вони вирішили надалі поважно вести переговори з представниками влади і обрали для цього організоване представництво, а не випадкове, як було під час перших переговорів.
Делегація мала прибути до Центральної Ради наступного дня. Тим часом в деяких місцях Києва зчинялась стрілянина, до військової влади та міліції надходили виклики, але винуватців не знаходили. Поодинокі солдати, що блукали містом, заарештовувались. Об 11 годині ранку до Маріїнського палацу надійшло повідомлення, що у 2-му саперному запасному батальйоні, який недавно був переведений до Києва з Харкова і був відомий своєю схильністю до більшовизму, ведеться агітація з метою приєднання до полуботківців. До батальйону терміново відрядили представників Ради робітничих і Ради солдатських депутатів для контрагітації.
Тим часом, чимало інших військових частин направляли своїх представників з пропозиціями надати допомогу в приборканні повсталих, та потреби в цьому не було.
Відбулось об'єднане засідання виконкому Ради об'єднаних громадських організацій, президій Ради робітничих і Ради військових депутатів, а також представників партій. Обговорювалось питання про заходи щодо остаточної ліквідації наслідків виступу полуботківців. Доповідач генерал Трегубов доводив, що виступ ніяк не можна вважати завершеним. На його думку, намічена програма рішучих заходів не виконана через прагнення Центральної Ради і виконкомів Рад об'єднаних громадських організацій і Рад робітничих, військових депутатів залагодити справу мирним шляхом. Вирішено було створити при головнокомандуючому округом комітет у справі розв'язання всіх питань, пов'язаних з виступом полуботківців.
Нове загострення ситуації
У ніч на 7 липня 1917 року у деяких місцях Києва сталися нові ексцеси. Так, група полуботківців здійснила набіг на Пущу-Водицю, де влаштувала трус дач і вилучила знайдену зброю.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWlMMkk1TDFadmVXRnJlVjkxYm5JeUxtcHdaeTgwTURCd2VDMVdiM2xoYTNsZmRXNXlNaTVxY0djPS5qcGc=.jpg)
Того ж дня з Житомира «з поїздки по округу» повернувся командуючий КВО полковник Костянтин Оберучев і надав діям з ліквідації конфлікту у Києві більшої рішучості, жорсткості. На його настрій, очевидно, вплинув і факт погрому власного помешкання. Коли делегація полуботківців, обрана напередодні в Грушках, направилась до Центральної Ради для переговорів, то частина її була заарештована, решта дісталася до місця, подолавши значні труднощі і спізнившись в результаті на 2 години. Заарештовані члени делегації теж були доставлені до Центральної Ради представником міліції через кілька годин і звільнені лише після посвідчення членів Центральної Ради.
Під час переговорів між делегацією полуботківців і членами Ради та секретаріату делегати поводились значно поміркованіше, аніж у попередні дні. Основною вимогою було послати їх на фронт єдиним полком. Погоджувалися навіть не формуватись остаточно у Києві, а «щоб лише принципово визнати їх полком». Аргументувалося це тим, що полк розкидають по різних частинах, де над ними можливі знущання через вчинені бешкети. Для цього просили Генеральний секретаріат ще раз звернутися до російського уряду за дозволом.
У скоєному полуботківці не визнавали своєї вини, доводячи, що вони лише провели демонстрацію без людських жертв, а якщо такі і були, то сталося це через тих, хто на них нападав.
Кримінальних злочинців та непевних осіб полуботківці охоче погодилися видати, оскільки самі не хотіли, щоб ті були серед них, і як тільки буде дана згода йти на фронт полком, то на другий же день вони виступлять, не чекаючи технічного оснащення.
Зіткнення в Грушках
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHdMekF5TDAxaGNuUnZjMTlDYjNKNWN5NXFjR2N2TWpBd2NIZ3RUV0Z5ZEc5elgwSnZjbmx6TG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Переговори з полуботківцями уже наближалися до кінця, коли на нараду приїхав генерал Л. Кондратович, що керував штабом на Сирці, створеним для роззброєння повстанців (там уже перебували командир полку імені Хмельницького Юрій Капкан і член УГВК В. Поплавко). Генерал повідомив, що Костянтин Оберучев дав розпорядження вжити найрішучіших заходів і силою примусити полуботківців іти на фронт.
На виконання цього розпорядження до Грушок послано військо з гарматами, зокрема кірасирів 2-го саперного батальйону і курсантів підготовчої школи прапорщиків.
Володимир Винниченко і Л. Кондратович негайно поїхали до Оберучева з проханням не застосовувати зброї, а зачекати до 10 години ранку 8 липня, коли вони сподівалися отримати відповідь з Петрограда. Така відстрочка, на їхню думку, не мусила зашкодити, бо і на другий день полуботківців можна було так само втихомирити, визнавши їх полком, або примусивши силою скласти зброю.
У свою чергу, Оберучев відмовився скасувати своє розпорядження, посилаючись на те, що спинити війська, які уже вирушили і незабаром будуть у Грушках, неможливо. Після цієї звістки переговори були припинені і делегати-полуботківці, переконавшись, що Генеральний секретаріат нічого уже не зможе вдіяти, повернулися до Грушок, щоб запобігти можливій провокації та умовити полуботківців скласти зброю. Однак зазначили, що хоч вони не бажають кровопролиття, але не мають наміру здавати зброю Оберучеву, а лише Центральній Раді.
На двох автомобілях разом з делегацією полуботківців до Грушок виїхали від Генерального секретаріату Іван Стешенко та Борис Мартос з метою, щоб до прибуття посланого Костянтином Оберучевим війська умовити полуботківців скласти зброю не перед їхньою збройною силою, а перед моральним авторитетом Центральної Ради. Але на той час там уже розпочалась стрілянина.
Роззброєння повстанців
Щодо ініціаторів сутичок у Грушках існують розбіжності. Та, очевидно, за тих обставин це вже було непринципове. У результаті зіткнень було вбито чотирьох солдатів-полуботківців, поранено трьох кірасирів і двох курсантів. Генеральним секретарям з великими труднощами вдалося вгамувати пристрасті.
Зрештою, в обстановці напруженого, та все ж спокою полуботківці надвечір 7 липня 1917 року стали здавати зброю солдатам полку імені Богдана Хмельницького. Лише до «Арсеналу» було відправлено 14 возів, наповнених конфіскованою зброєю.
Також у ніч на 8 липня 1917 року кірасири, що охороняли Сирецькі табори, здійснили трус у полуботківців, вилучили 5 кулеметів і значну кількість револьверів та пограбували особисті речі.
Зрештою, керівники повстання, бачачи безпорадне становище, дали згоду, щоб полк імені гетьмана Павла Полуботка пішов на Румунський фронт і відзначившись, намагався «при першій нагоді залишити фронт» і пробиватися в Україну. Таким чином повстанці вбачали можливість змити із себе тавро боягузів.
Висилка полуботківців на фронт
8 липня 1917 року Генеральний секретаріат заслухав повідомлення Івана Стешенка та Бориса Мартоса про переговори з полуботківцями в Грушках 7 липня і про здачу полуботківцями зброї полкові імені Б. Хмельницького. Генеральні секретарі заявили, що, на їх думку, при відправці полуботківців на фронт їм слід видати посвідчення, у якому б зазначалось, що Центральна Рада визнає їх полком імені Полуботка і буде клопотатись про затвердження полку урядом. Іван Стешенко доповів про умови, на яких полуботківці згодились віддати зброю:
- «1) Полк Ц. Р. визнає на папері і буде настоювати перед міністром і Ген. Штабом про затвердження полку; 2) Рада дає прапора; 3) Начальники остаються теперішні при полку і Ц. Р. буде клопотатись про їх затвердження (крім тих, проти затвердження котрих будуть подані важні причини); 4) 3 ешелонами одправляються члени Ц. Р. для обстоювання прав признаного полку; 5) Обмундирування видається до посадки; 6) До посадки робиться пильний огляд козаків, через те, що між козаками є багацько хворих; 7) Ц. Р. береться клопотать про жалування для козаків з 1-го червня; 8) При ешелонах повинна бути організована медична допомога; 9) Зброя, яка єсть при полку, оддається по наказу Ц. Р.; 10) Козаки видають всіх уголовних, видачі яких буде домагатись прокурор»
У свою чергу, Генеральний секретаріат ухвалив:
- «Видати полуботківцям таке свідоцтво: „Ц. Р. цим посвідчує, що після того, як козаки з Грушок зложили зброю і увільнили себе од злочинних елементів, Ц. Р., приписуючи їм негайно іти на фронт, визнає можливим, щоб козаки пішли на фронт під назвою полку імені П. Полуботка, але не маючи права затвердити полк, буде клопотатись про затвердження його перед Временним Пр-вом. 2. Ген. Військ. Ком., як орган організаційний в справах військових, має подбати про те, щоб козаки з Грушок пішли до одної дивізії і, по-можливості, до одного полку, щоб тому полку було дано назву Полку імені П. Пол(убо)тка. 3. Коли право через обставини воєнного часу цього не зможе зробити, тоді козаки мають право вступити в ту військову одиницю, яку їм вкаже військова власть. 4. При ешелонах полуботківців мають бути командіровані представники Ц. Р. для спроводу полуботківців і полагодження справи на місці. 5. Дальше ведення справи з полуботківцями на основі зазначених вище постанов доручено Ген. Секретареві по справах військ. С. Петлюрі“»
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODNMemRqTDFKMWJYbHVjMnRwZVY5bWNtOXVkRjh4T1RFNExtcHdaeTh5TlRCd2VDMVNkVzE1Ym5OcmFYbGZabkp2Ym5SZk1Ua3hPQzVxY0djPS5qcGc=.jpg)
На засіданні Малої Ради 9 липня 1917 року було обговорено інцидент з полуботківцями, що стався в ніч на 8 липня. Для вивчення питання в Грушки виїжджали член Комітету Центральної Ради Чикаленко Левко і член Ради військових депутатів Михайло Авдієнко. Після їх повідомлень ухвалили звернутись до Генерального Секретаріату з запитанням, чи відомо йому, що обіцяних штабом військової округи полуботківцям грошей не дали, хліба також не дають, що кірасири учинили над ними грабунок, насильство та побої.
Загалом, історія з полуботківцями закінчилася досить буденно і тихо.
12 липня 1917 року о 9 годині ранку у Володимирському соборі було відправлено панахиду по «козаках Українського полку ім. гетьмана Павла Полуботка, яких вбили юнкери 6 й 7 липня…» Невдовзі після того основна маса полуботківців була переправлена на Румунський фронт. 14 липня 1917 року виїхала полкова канцелярія і старшини, начальники полку. Останній ешелон залишив Київ 29 липня.
Хоч Центральна Рада домоглася того, щоб полк вирушав як єдине ціле, вручила солдатам свого прапора, виділила представників, щоб супроводжували ешелони до фронту, настрій у полуботківців був пригнічений. Очевидці зауважували:
- «Залишаючи Київ вони (полуботківці) посилали прокляття Центральній Раді, і обіцяли допомогти більшовикам у боротьбі з Тимчасовим Урядом, якщо це знадобиться…»
На фронті ж їх відразу кинули у м'ясорубку. Полуботківці зазнали страшних втрат: станом на 9 лютого 1918 року полк імені Павла Полуботка становив 5 чоловік.
Державне розслідування
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODNMemRpTDB0dmMybDVYMnRoY0c5dWFYSXhMbXB3Wnk4eU1EQndlQzFMYjNOcGVWOXJZWEJ2Ym1seU1TNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
З метою офіційного розслідування виступу полуботківців, для з'ясування винних і їх покарання до Грушок ще 9 липня 1917 року була споряджена чисельна слідча комісія. Досить швидко у слідчого з особливо важливих доручень А. Новоселицького, що керував дізнанням, зібрався цілий том свідчень, документів.
До справи були притягнуті полковий комітет у повному складі на чолі з його головою прапорщиком Майстренком (він, щоправда, зник) і всі сотенні командири, деякі рядові.
Спочатку притягнутим до відповідальності цивільні слідчі органи висунули звинувачення за 13 і 263 статтями уложення про покарання (повстання). Керувались при цьому припущенням, що полуботківців можна кваліфікувати як цивільних осіб, оскільки належать до невизнаного військовим начальством полку. Потім логіка міркувань, підходів змінилась. Оскільки полуботківці рекрутувались великою мірою з рядових різних полків, що до того існували на законних підставах, їх вирішили вважати за таких, що перебувають на дійсній військовій службі. Слідство дійшло також висновку, що громадянські установи захоплювались полуботківцями «лише попутно, заради зарані виробленого плану захоплення всіх військових установ». У зв'язку з цим щодо притягнутих до відповідальності було встановлено склад злочину, який передбачався 110 статтею військового статуту, а саму справу зосередили у руках військових властей.
Заарештовані полуботківці були посаджені до найгіршої в'язниці — б. 16 Косого Капоніра Печерської фортеці. Військові патрулі всіляко знущалися над ними.
Надалі слідство просувалося повільно. Більшість політичних сил, офіційна влада були зацікавлені у тому, щоб «спустити його на гальмах». Ув'язнених звільнили без будь-якої мотивації лише у жовтні 1917 року.
Офіційна пропаганда та арешт Міхновського
Незадовго після досягнення домовленостей з полуботківцями з подачі офіційної влади у тодішній пресі розпочалася пропагандистська кампанія, спрямована проти полуботківців. Газети ширили чутки про виступ полуботківців як про «бунт дезертирів, які боялися іти на фронт» і намагалися таким чином «врятувати свою шкуру». У зв'язку з полуботківцями почалася і кампанія з дискредитації самостійників з військового клубу імені Полуботка.
Зокрема 7 липня лояльна до Центральної Ради «Робітнича газета» опублікувала характерну статтю «Робота темних сил», де, зокрема, повідомлялося:
- «Київ пережив ніч і кошмарний день. Тисяч п'ять темних, задурених, підбурених людей вийшли з свого закутку, напали серед ночі на город, счинили страшенний заколот серед людности, кількох поранили, одного, здається, вбили. Виясняється, що це робилося за приводом таємних керівників.
- Во ім'я чого?
- Во ім'я особистих, потайних, нечистих намірів і цілей, що заховалися за спинами одурених ними людей. Це давня історія. Вона почалася ще відтоді, як один з членів клуба ім. гетьмана Полуботка підбурював зібраних на розпреділительному пункті солдат із Чернігова не слухатись Генерального Комітету і не йти на фронт, поки їх не буде сформовано в полк імені гетьмана Полуботка. Робота цього „оборонця“ дала таки свої наслідки: ми бачили їх вночі з 4 на 5 липня. Чого добивались людці, що вислали на город юрбу зголоднілих і намовлених ними солдат, угадати не трудно: чого хоче злодій, підпаливши будинок і нагнавши паніку на населення».
Центральна Рада, її соціалістичні лідери обіцяли принципову боротьбу за чистоту ідеалів українського руху, вважаючи, що з ліквідацією полуботківського конфлікту, від'їздом солдатів на фронт не виключена можливість нової, підбурливої агітації. І хоча у статті йшлося про «потайних винуватців», на увазі малися, очевидно, Микола Міхновський та його однодумці.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHhMekUxTDFaNWJtNTVZMmhsYm10dkxtcHdaeTh5TURCd2VDMVdlVzV1ZVdOb1pXNXJieTVxY0djPS5qcGc=.jpg)
Лідери ЦР з самого початку не сприймали Міхновського, вважаючи його швидше «шкідливим елементом», тому загальна ситуація була використана і для розправи над ним. Вину Міхновського обґрунтовували двома аргументами: по-перше, план організації полку імені гетьмана Полуботка напрочуд нагадував план створення з ініціативи Міхновського полку імені Хмельницького. По-друге, обґрунтування дій повсталих багато у чому перекликалося з ідейною позицією Миколи Міхновського і його прихильників.
Як би там не було, але Миколу Міхновського заарештували за особистим наказом Володимира Винниченка і під ескортом військової жандармерії разом із полуботківцями вислали на Румунський фронт.
Проблематика дослідження
Мало хто з дослідників революційних подій 1917 року не стикався з окремими, розрізненими фактами, згадками про сплеск солдатської стихії у Києві на початку липня. Адже у ці події було втягнуто більше 10 тис. лише озброєних солдатів, половина з яких, доведена до відчаю, перебувала у стані крайнього збудження, обурення. У тривожному чеканні неконтрольованого вибуху кияни провели кілька днів і ночей.
Але у той самий час не знайти і жодної публікації, автор якої намагався б викласти непростий, у чомусь таємничий сюжет без цілої низки застережень. Більшість же спеціалістів, стикаючись з очевидними труднощами, чинять ще простіше — або взагалі обходять цю тему, або ж передають скоромовкою, ледь згадують, не зважуючись на проникнення у глибинну суть однієї з маловивчених сторінок минулого. Головна причина тут полягає у тому, що у розпорядженні дослідників занадто вузька документальна база. Рух справді був стихійним. І хоча «критична маса» накопичувалась довго, у завершальній стадії він розвивався вибухоподібно та завершився швидкоплинно. Перебіг повстання, фактично, не зафіксовано бодай у якихось інформаційно-регламентаційних документах осіб, що стали на чолі виступу солдатів. Безславне ж його завершення, очевидно, призвело до того, що найактивніші учасники пізніше не бажали відтворювати у мемуарах цю досить неприємну сторінку своїх біографій.
Чи не тому у розпорядженні дослідників лише одна публікація безпосереднього учасника подій — полуботківця М. Падалки. 1921 року Падалка зробив доповідь-реферат в Українському військово-історичному товаристві у Ченстохові, і опублікував її під однією і тією ж назвою у воєнно-науковому збірнику «До зброї», і окремим виданням на власний кошт у львівському видавництві «Діло».
Що ж до спогадів інших, то схоже, що для тогочасних політичних лідерів, зокрема, з Центральної Ради, виступ полуботківців став тією подією, закінчення якої чекають у нервовому напруженні, подією, яку згодом навіть згадувати не хочеться.
Також дивіться
- Грушевський Михайло Сергійович
- Винниченко Володимир Кирилович
- Петлюра Симон Васильович
- Міхновський Микола Іванович
- Капкан Юрій Євгенович
- Оберучев Костянтин Михайлович
- Українська Центральна Рада
- Український генеральний військовий комітет
- Український військовий клуб імені гетьмана Павла Полуботка
- Київський військовий округ
Примітки та посилання
- Христюк П. Замітки і матеріали до історії української революції. 1917—1920 рр. Т. І. — Відень, 1921
- Вісті з Української Центральної Ради. — 1917 . — № 11 — 12. — Черв.
- Киевская мысль. Вечерний выпуск. — 1917 . — 8 июл.
- Вісник Українського військового генерального комітету. — № 2. — 1917 . — Черв.
- Полуботківець Падалка — єдиний з учасників подій, що лишив детальні спогади з усіх подій, пов'язаних з виступом
- Падалка М. Виступ полуботківців 4-6 липня 1917 р. в м. Києві на фоні політичної ситуації того часу. — Львів, 1921
- Нова Рада. — 1917 . — 23 черв.
- Робітнича газета. — 1917 . — 28 черв.
- Народна воля. — 1917 . — 28 черв.
- Дорошенко Д. Історія України 1917—1923 рр. В 2-х т. — К.: Темпора, 2002
- Бош Е. Год борьбы. Борьба за власть на Украине с апреля 1917 г. до немецкой оккупации. — К., 1989
- Милюков П. Н. История второй русской революции. Т. 1, вып. 2. — София, 1992 . — 81 с.
- Киевская мысль. Вечерний выпуск. — 1917 . — 5 июл.
- Тютюнник Ю. Революційна стихія // Дзвін, № 8. Львів, 1991
- Грушевський М. Спомини. — К., 1989
- За іншими даними, полуботківці захопили в арсеналі 1500 рушниць
- Дудко Ф. День 5 липня 1917 р. у Києві. Календар «Червона Калина». — 1937
- Робітнича газета. — 1917 . — 6 лип.
- Вісник Українського Військового Генерального Комітету. — № 5-6. — Липень 1917
- Вісті з Української Центральної Ради. — № 13-14. — 1917 . — Лип.
- Робітнича газета. — 1917 . — 7 лип.
Джерела та література
- Солдатенко В. Ф. Полуботківців виступ 1917 [ 11 листопада 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2011. — Т. 8 : Па — Прик. — С. 376. — .
- Солдатенко В Ф., Солдатенко І. В. Виступ полуботківців у 1917 р — Український історичний журнал. 1993 . № 7—8
- Солдатенко В Ф., Солдатенко І. В. Виступ полуботківців у 1917 р — Український історичний журнал. 1993 . № 9
- Солдатенко В Ф., Солдатенко І. В. Виступ полуботківців у 1917 р — Український історичний журнал. 1993 . № 10
- Солдатенко В Ф. Українська революція. Історичний нарис: Монографія — К.: Либідь, 1999 — 976 с.
- Дорошенко Д. Історія України 1917—1923 рр. В 2-х т. — К.: Темпора, 2002 .
- Винниченко В. Відродження нації: історія Української революції (березень 1917 — грудень 1919 рр.) — К., 1990 .
- Павло Скоропадський: Спогади (кінець 1917 — грудень 1918) — К.: Київ — Філадельфія, 1995 — 493 с.
- Міхновський М. І. Самостійна Україна — К.: Діокор, 2002 — 80 с.
- Милюков П Н. История второй русской революции. Т. 1, вып. 2 — София, 1992 — 81 с.
- Сідак В., Т. Осташко, Т. Вронська. Полковник Петро Болбочан: трагедія українського державника: Наукове видання — К.: Темпора, 2004 — 416 с.: іл.
- Мірчук П. Відродження великої ідеї — Київ: Українська видавнича спілка, 1999
- Київ. Історична енциклопедія. 1917—2000 рр. 3MEDIA, 2002
- Україна Incognita / За загальною ред. Лариси Івшиної — Видання четверте, стереотипне — К.: ЗАТ «Українська прес-група», 2005 — 400 с.
- Довбня В. Січові Стрільці київського формування у визвольних змаганнях 1917—1920 років: організація та правові засади діяльності. — Київ, 2002 . — С. 181; — Київ, 2002 . — С. 181;
- Гриневич В., Гриневич Л., Якимович Б. Історія українського війська (1917—1995). Упорядник Я. Дашкевич — Львів: Світ, 1996 — 840 с.
- Дорошенко-Товмацький Б. Симон Петлюра: Життя і діяльність — К.: Вид. центр «Просвіта», 2005 — 608 с.
- Литвин С. Суд історії: Симон Петлюра і петлюріана — К.: Видавництво імені Олени Теліги, 2001 — 640 с.; іл.
- Лановик Б. Д., Матейко Р. М., Матисякевич З. М.: Історія України: Навчальний посібник / За ред. Б. Д. Лановик — 2-ге вид., перероб — К.: Товариство «Знання», КОО, 1999 — 574 с.
- Бойко О. Д. Історія України: Посібник — К.: Видавничий центр «Академія», 2001 — 656 с.
Посилання
- Роман Коваль. Виступ полуботківців [ 27 липня 2011 у Wayback Machine.]
- Калініченко В. В. Історія України. Частина ІІІ: 1917—2003 рр.[недоступне посилання з березня 2019]
- Вісник УВКР[недоступне посилання з березня 2019]
- Урядовий портал. «Апостол української державності» [ 30 вересня 2007 у Wayback Machine.]
- Газета «День»: «Вічний опозиціонер» [ 26 червня 2015 у Wayback Machine.]
- Союз Гетьманців Державників: «Державу Гетьмана знищили соціалісти-масони»[недоступне посилання з березня 2019]
- Забутий чин полуботківців: уроки програної самостійності [ 11 липня 2017 у Wayback Machine.]
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Vi stup polubo tkivciv zbrojnij vistup voyakiv Drugogo ukrayinskogo polku imeni getmana Pavla Polubotka ta chleniv Ukrayinskogo vijskovogo klubu imeni Polubotka z metoyu progoloshennya samostijnosti Ukrayini sho vidbuvsya u nich z 4 17 na 5 18 lipnya 1917 roku Vistup mav socialni ta politichni prichini Voyaki polubotkivci strazhdali vid nestachi prodovolstva medikamentiv poganih umov prozhivannya Politichnimi prichinami zakolotu stala nerishucha nacionalna ta vijskova politika Ukrayinskoyi Centralnoyi Radi U viri povstannya opinilisya ponad 10 tisyach ozbroyenih voyakiv ta bilsha chastina kiyan Odnak zavdyaki zlagodzhenim ta skoordinovanim diyam Centralnoyi Radi ta kerivnictva Kiyivskogo vijskovogo okrugu KVO vistup bulo pridusheno a jogo uchasnikiv vislano na front Vvazhayetsya sho ideologom ta nathnennikom vistupu buv Mikola Mihnovskij hocha ne isnuye zhodnogo dokumentu yakij bi vkazuvav na jogo uchast u cih podiyah Vistup vidbuvsya odnochasno iz zavorushennyami u Petrogradi Lipnevi dni Polubotkivci u seredmisti KiyevaPrichini ta peredumovi protestuNavesni 1917 roku pered togochasnim ukrayinskim politikumom ta gromadskistyu gostro postali dvi problemi poshuk rozv yazannya pitannya pro ukrayinsku derzhavnist i jogo skladovu formuvannya vlasnih zbrojnih sil Kerivniki ukrayinskogo nacionalnogo ruhu lideri Centralnoyi Radi pislya Lyutnevoyi revolyuciyi vvazhali osnovnoyu svoyeyu metoyu dosyagnennya shirokoyi nacionalno teritorialnoyi avtonomiyi Ukrayini u skladi demokratichnoyi federativnoyi respubliki Rosiyi Chi ne z najbilshoyu povnotoyu ta lakonichnistyu cya poziciya bula sformulovana u rishennyah Vseukrayinskogo Kongresu 6 8 kvitnya 1917 r 1 Zgidno z istorichnimi tradiciyami i suchasnimi realnimi potrebami ukrayinskogo narodu z yizd viznaye sho tilki nacionalno teritorialna avtonomiya Ukrayini v stani zabezpechiti potrebi nashogo narodu i vsih inshih narodiv sho zhivut na ukrayinskij zemli 2 Avtonomnij ustrij Ukrayini a takozh i inshih avtonomnih oblastej Rosiyi znajde cilkovitu garantiyu dlya sebe v federativnomu ustroyevi Rosiyi cherez sho yedinoyu vidpovidnoyu formoyu derzhavnogo ustroyu dlya Rosiyi z yizd viznaye federativnu demokratichnu respubliku a odnim z golovnishih principiv ukrayinskoyi avtonomiyi povnu garantiyu prav nacionalnih menshostej sho zhivut na Ukrayini Cej kurs Centralna Rada vtilila u pershih svoyih Universalah vidstoyuvala u konkretnih politichnih krokah u zmagannyah z Timchasovim uryadom shovinistichnimi partiyami propaguvala u masah A logichnoyu skladovoyu cogo kursu buli zusillya shodo rozvitku nacionalnoyi svidomosti sered soldatskih mas yih zgurtuvannya pid nacionalnimi lozungami sprob stvorennya ukrayinizovanih vijskovih chastin Problema ukrayinizaciyi vijska ta protistoyannya z CR Budivlya Centralnoyi Radi Shodo cogo napryamku Centralna Rada dotrimuyuchis reformacijnih zasad viyavlyala oberezhnist rozrahovuvala na postupovist legitimizaciyu procesu budivnictva vlasnih zbrojnih sil Slid vrahovuvati i te sho v umovah prodovzhennya Pershoyi svitovoyi vijni Centralna Rada ne vdavalas do forsuvannya podij ne stilki z pragnennya neodminno jti v farvateri politiki rosijskogo Timchasovogo uryadu a j z nebazhannya destabilizuvati obstanovku u krayini j na fronti stvoryuvati praktichno nevidvorotne napruzhennya a to j viklikati represiyi Lideri Centralnoyi Radi spodivalisya sho z chasom suspilna svidomist bude pidgotovlena do shirokomasshtabnoyi ukrayinizaciyi armiyi i todi centralnij uryad yakij do togo zh zmozhe vzhe perekonatisya u boyezdatnosti pershih ukrayinskih chastin i yih pozitivnomu vnesku u zmicnennya frontu dast zgodu na realizaciyu planiv tvorennya vijskovih formuvan na nacionalnij osnovi Odnak rozvazhlivist povilnist u diyah Centralnoyi Radi vvijshli u pevnu superechnist z samim duhom revolyucijnoyi dobi Soldati ukrayinci z zahoplennyam sprijmali zakliki Centralnoyi Radi do gurtuvannya prote voni viyavlyali neterpinnya stavali na shlyah stvorennya ukrayinskih chastin yavochnim poryadkom Pevnu rol tut vidigrala i poshiryuvana u seredovishi vijsk samostijnicka ideologiya sho vimagala negajnogo ogoloshennya Ukrayini samostijnoyu derzhavoyu z vlasnimi nacionalnimi zbrojnimi silami Yaskravim proyavom zaznachenih superechnostej stalo stvorennya Pershogo ukrayinskogo kozackogo zapasnogo pihotnogo polku imeni Bogdana Hmelnickogo u kvitni 1917 roku Pershij Vseukrayinskij vijskovij z yizd Dokladnishe I Vseukrayinskij vijskovij z yizd Dedali viraznishe ci superechenosti dali sebe znati v debatah na I Vseukrayinskomu vijskovomu z yizdi Kiyiv 5 8 travnya 1917 roku koli predstavnikam Centralnoyi Radi ukrayinskih nacionalnih partij dovelos bukvalno gasiti radikalizm znachnoyi chastini delegativ ta borotis za pom yakshennya formulyuvan rishen sho uhvalyuvalis Tim ne mensh z yizd vislovivsya za negajnu reorganizaciyu armiyi za nacionalno teritorialnim principom ta potrebu formuvannya ukrayinskoyi nacionalnoyi armiyi Dlya praktichnogo kerivnictva procesami formuvannya nacionalnih zbrojnih sil pri Centralnij Radi bulo utvoreno Ukrayinskij Generalnij Vijskovij Komitet UGVK u skladi 18 osib sered nih Simon Petlyura Volodimir Vinnichenko Mikola Mihnovskij Golovoyu komitetu stav Petlyura Ale v UGVK ne bulo i ne moglo buti yednosti u poglyadah na shlyahi i tempi budivnictva yak ukrayinskoyi derzhavnosti tak i zbrojnih sil Samostijnicku liniyu shilnist do radikalizmu v UGVK uosoblyuvav Mikola Mihnovskij Jomu protistoyav peredusim Volodimir Vinnichenko a u Centralnij Radi i Mihajlo Grushevskij yaki ne lishe ne podilyali poglyadiv Mihnovskogo ale j vvazhali yih ob yektivno shkidlivimi navit zlochinnimi dlya togochasnogo etapu ukrayinskogo derzhavotvorennya Do cogo zh krila formalno nalezhav i Simon Petlyura hocha vidkrito ne pidtrimuvav a u privatnih rozmovah tezh shilyavsya do povnoyi nezalezhnosti Ukrayini Robota UGVK Zasidannya Ukrayinskogo Generalnogo Vijskovogo Komitetu Otozh popri chistotu zadumu chleniv Ukrayinskogo Generalnogo vijskovogo komitetu zagalom comu organu bulo duzhe nelegko pracyuvati chleni komitetu ne mogli dijti vnutrishnoyi zgodi i efektivno operativno diyati u shonajskladnishij obstanovci revolyucijnogo chasu Simon Petlyura na praktici bagato v chomu osoblivo u najprincipovishih pitannyah diyav ne stilki zgidno z todishnimi poglyadami i poziciyeyu kerivnictva Centralnoyi Radi skilki vidpovidno do svogo porivchastogo impulsivnogo harakteru shilnosti do guchnih efektiv Vin neridko zdijsnyuvav vchinki vidavav dokumenti radikalizm yakih vidilyav jogo sered inshih Generalnih sekretariv i mav velikij vpliv na nastroyi naelektrizovanih mas Osnovna zh chastina chleniv UGVK vzagali bula malo pidgotovlena do roli sho yim pripala voni abo zh buli vzagali civilnimi lyudmi abo malokvalifikovanimi vijskovimi fahivcyami sho posidali nizhchi oficerski chini ta j to oderzhani zdebilshogo v umovah totalnogo prizovu na shtabnu sluzhbu u roki vijni Situaciya girshala antidemokratichnimi ta antiukrayinskimi zahodami ta rishennyami do yakih vdavavsya Timchasovij uryad okremi jogo ministri vijskove nachalstvo shovinistichni partiyi Vsi ci podiyi rizko negativno vplivali na stihijnij ukrayinskij vijskovij patriotichnij ruh nastroyi yakogo postijno pidigrivalisya chiselnimi vistupami u presi Same u takij obstanovci i pochinalisya podiyi pov yazani z polubotkivcyami Zvazhayuchi na postijni domagannya diyachiv ukrayinskogo nacionalno vizvolnogo ruhu vijskovij ministr Rosiyi vreshti resht dav usnu obicyanku provesti ukrayinizaciyu troh armijskih korpusiv I hoch ce ne bulo zakripleno she oficijnim rishennyam zvistka distala shirokogo rozgolosu Na miscyah zdebilshogo yiyi sprijnyali yak signal do gurtuvannya novobranciv v okremi ukrayinski chastini dlya popovnennya same ukrayinskih korpusiv Grushkivci Robitniche poselennya u Grushkah poch HH st Za takih obstavin ne bazhayuchi vgamovuvati entuziazm soldativ ukrayinciv nathnennij prikladom pershogo bogdanivskogo polku UGVK virishiv stvoriti she odnu vijskovu odinicyu Same v cej chas v seredini travnya 1917 roku v Chernigovi skupchilasya znachna kilkist novobranciv ukrayinciv Pid vplivom agitaciyi samostijnickih elementiv v tomu chisli i pribulih z Kiyeva vvazhayetsya sho cimi agitatorami buli chleni vijskovogo klubu imeni Polubotka soldati pochali samochinno gurtuvatisya v ukrayinskij polk UGVK virishiv yakomoga shvidshe vidpraviti jogo na front i rozpochav vidpovidnu pidgotovchu robotu U dvadcyatih chislah travnya kilka esheloniv chernigivskih novobranciv pribuli do Kiyeva Rozmistilis voni razom z pribulimi z inshih regioniv zokrema z Penzi soldatami na rozpodilchomu punkti v seli Grushki sho znahodivsya po Brest Litovskomu shose poblizu Kiyeva Tut pidgotovcha robota do yih vidpravki na front yak ukrayinskoyi chastini a vsogo tut zoseredilos bilshe 5 tis cholovik bula prodovzhena nabula novogo rozmahu Odnak dosit shvidko z yasuvalos sho situaciya vihodit z pid kontrolyu UGVK Bilshe togo novobranci dedali aktivnishe vidmovlyalis vikonuvati rozporyadzhennya komitetu osoblivo jogo vimogu gotuvatisya do vidbuttya na front Odniyeyu z prichin stalo te sho v chislo pribulih z Chernigova potrapilo 62 zlochinci katorzhniki ta 20 kolishnih zhandarmiv Chastina novobranciv viyavlyala elementarnu nedisciplinovanist Yak ti tak i inshi pochali vmovlyati vsih soldativ vidmovitis vid yizhdzhati na poziciyi a zalishitis u Kiyevi shob tut zahishati svobodu Ukrayini Front nash v Kiyevi govorili ci agitatori mi povinni tut zahishatis Otozh grushkivci serjozno vagalis U cij situaciyi nerishuchist viyavili i UGVK ta Centralna Rada Same u cej chas voni potrapili u nadzvichajno skladnu situaciyu Drugij Vseukrayinskij vijskovij z yizd Dokladnishe II Vseukrayinskij vijskovij z yizd Do Kiyeva vzhe pribuvali delegati Drugogo Vseukrayinskogo vijskovogo z yizdu koli nadijshlo povidomlennya pro rishennya vijskovogo ministra Timchasovogo uryadu Oleksandra Kerenskogo zaboroniti jogo provedennya Soldati ukrayinci zibrani v Grushkah skoristalis za piznishim ziznannyam Simona Petlyuri spriyatlivim privodom neobhidnistyu zahistu z yizdu hoch yih nihto pro ce j ne prosiv dlya togo shob nadali zalishitis u Kiyevi Nehtuyuchi pogrozami Kerenskogo Centralna Rada zvazhilas na provedennya vijskovogo z yizdu Ochevidno za inshogo rishennya z yizd vse odno vidbuvsya b ale vzhe napevne bez uchasti Centralnoyi Radi Ce dosit perekonlivo dovelo provedene 4 chervnya 1917 roku u Troyickomu narodnomu domi viche za uchastyu delegativ Drugogo Vseukrayinskogo vijskovogo z yizdu Jogo zavershennya razom z paradom bogdanivciv bulo pereneseno na Sofijsku ploshu V oficijnomu povidomlenni vidznachalos Vsi promovci pogodzhuvalis na tomu sho na zaboronu z yizdu zvazhati nichogo bo teper minuli ti chasi koli dlya z yizdiv pitali dozvolu Ukrayinskomu narodovi nema chogo bilshe oglyadatisya na pravitelstvo rosijske treba vzyatisya negajno samim kuvati svoyu dolyu Nezgoda bula tilki u tomu chi iti Ukrayini shlyahom avtonomiyi chi negajno progoloshuvati derzhavnu nezalezhnist na chomu napolyagali deyaki promovci Miting z nagodi III Vseukrayinskogo vijskovogo z yizdu Na zaklik odnogo z promovciv soldati delegati prisyagnuli ne povertatisya do svoyih vijskovih chastin ne virishivshi pitannya pro avtonomiyu Ukrayini Tonalnist z yizdu viyavilas yavno radikalnishoyu za tu sho mala misce na poperednomu misyac tomu Protyagom shesti dniv 5 10 chervnya 1917 roku jshli duzhe burhlivi zasidannya na yakih emociyi syagali cherez kraj Vidkinuvshi rishennya Kerenskogo yak nezakonne z yizd rishuche zasudiv poziciyu Timchasovogo uryadu zazhadav vidmini jogo uhvali shodo domagan ukrayinciv a Centralnij Radi dav nastanovu V cij spravi do uryadu bilshe ne zvertatis i negajno pristupiti do tverdoyi organizaciyi krayu U vlasne vijskovih pitannyah z yizd zasudiv pasivnu poziciyu komanduvannya shodo ukrayinizaciyi armiyi zazhadav rozrobki dokladnogo praktichnogo planu ukrayinizaciyi Pershij universal Odnak bilsha nizh do suto vijskovih uvaga soldativ ukrayinciv bula prikuta do zagalnopolitichnih pitan She pershij vijskovij z yizd zazhadav vid Centralnoyi Radi tverdishih rishuchishih krokiv u spravi samoviznachennya Ukrayini Pid chas roboti drugogo z yizdu kerivnictvo Radi dokladalo ostannih vidchajdushnih zusil shob domogtis u Timchasovogo uryadu obicyanki nadati Ukrayini avtonomiyu vsi poperedni zusillya yak vidomo zakinchilis bezrezultatno Delegati zh vijskovogo z yizdu u chislennih vistupah vidmovlyalis zalishiti Kiyiv ne dochekavshis cilkom pevnih rishen i obicyali borotis za nih najrishuchishimi zasobami Podalshe zvolikannya pogrozhuvalo stihijnim vibuhom z neperedbachuvanimi naslidkami Za cih umov 10 chervnya 1917 roku Centralna Rada ogolosila na vijskovomu z yizdi svij I ij Universal Cej krok Radi buv z pidnesennyam zustrinutij v shirokih kolah ukrayinstva yavno dodav avtoritetu ukrayinskomu parlamentu Desho vpevnenishe stav pochuvatis i UGVK Ale pislya zavershennya z yizdu ostannij zmushenij buv povernutis do virishennya doli novobranciv u Grushkah Drugij kozackij polk imeni getmana Polubotka Na toj chas gotuvavsya nastup na Pivdenno Zahidnomu fronti i vid togo yak vchinyat soldati poyidut na poziciyi sho stane svoyeridnoyu demonstraciyeyu pidtrimki Timchasovogo uryadu chi vidmovlyatsya zalishiti Kiyiv sho mozhe buti vikoristano yak privid dlya sankcij z boku uryadu i proti Centralnoyi Radi i proti UGVK bagato v chomu zalezhala i dolya kerivnikiv ukrayinskogo vizvolnogo ruhu Generalnij vijskovij komitet nastilki porinuv u rozv yazannya problemi z grushkivcyami sho perebrav na sebe i vsyu vidpovidalnist za podalshe isnuvannya cogo soldatskogo gurtu U svoyu chergu predstavniki grushkivciv 19 chervnya 1917 roku zvernulis do Ukrayinskogo Generalnogo vijskovogo komitetu z vimogami 1 Mi prosimo priznati nas 2 m kozackim polkom im getmana Polubotka 2 priznati vibornu nashu starshinu 3 prosimo porad i literaturi 4 vimagayemo zbroyi odezhi yizhi Ci vimogi Generalnij komitet vikonati vidmovivsya pochasti z principovih mirkuvan pochasti tomu sho ne mig vikonati yih z ob yektivnih prichin Vin priznachiv pevnij strok pislya yakogo grushkivci mali virushiti na front v inshomu vipadku Generalnij komitet bude vvazhati yih ne ukrayincyami i zrechetsya yih U vidpovid soldati prislali do UGVK deputaciyu yaka zayavila sho pislya vidachi obmundiruvannya pro zbroyu movi vzhe ne bulo i vidpochinku voni gotovi virushiti na poziciyi pid ukrayinskim praporom yak polk imeni getmana Pavla Polubotka Za svidchennyami bezposerednogo uchasnika tih podij polubotkivcya M Padalki vihodit sho ideya organizaciyi polku i prisvoyennya jomu im ya Pavla Polubotka nalezhala Ukrayinskomu vijskovomu klubu imeni Pavla Polubotka u Kiyevi tim jogo chlenam yaki buli nezadovoleni nerishuchoyu politikoyu Centralnoyi Radi yiyi loyalnim stavlennyam do rosijskogo uryadu Padalka pisav Syudi nalezhali deyaki chleni klubu im Polubotka yak napr p p Mihnovskij Luk yaniv Pavelko chleni Generalnogo komitetu ta Centralnoyi Radi napr Goremika ta inshi Ci osobi a takozh deyaki starshini Polubotkovskogo polku buli idejnimi organizatorami yaki nakinuli dumku vistupu Polubotkovcyam Voni hotili siloyu podij siloyu faktiv povernuti istorichnij rul napraviti diyalnist Centralnoyi Radi po inshih shlyahah i tim samim priskoriti viznannya yiyi z boku Timchasovogo Pravitelstva yak Uryadu Ukrayini Voni gadali sho postavlena pered faktom Centralna Rada vidkine poperednyu taktiku i pide za bazhanim dlya organizatoriv povstannya napryamkom sama stane na shlyah rishuchoyi politiki U viri protistoyannya Masove nezadovolennya soldativ novobranciv shodenne pogirshennya yih stanovisha pererostalo v oburennya yake napravlyalosya v ruslo vistupu pid cilkom viznachenimi politichnimi gaslami i usvidomlenoyu hoch i nedostatno obgruntovanoyu metoyu Kinuti u soldatske seredovishe zakliki znajshli v yih sercyah vidguk i pochali poshiryuvatis Chastina soldativ pobuvala na vokzali i vela tam agitaciyu sered proyizhdzhayuchih na front z metoyu shiliti yih na svij bik Odnochasno bula dosyagnuta domovlenist provesti 21 chervnya 1917 roku razom z predstavnikami polku imeni Bogdana Hmelnickogo i ukrayinskih vijsk Kiyivskogo garnizonu naradu shob ostatochno virishiti doli soldativ novobranciv Togo zh dnya 21 chervnya 1917 pitannya pro grushkivciv rozglyadalos i na sesiyi Centralnoyi Radi Dopovid zrobiv chlen UGVK chlen Maloyi Radi M Polozov Poloz Vin postaviv pitannya pro te sho ne vsi ukrayinizovani chastini pidkoryayutsya UGVK yak vishij instituciyi organizovanogo ukrayinskogo vijska Koli voni grushkivci pribuli do Kiyeva to pidlyagli vplivu z odnogo boku katorzhan ta zhandarmiv a z drugogo nedisciplinovanih ukrayinskih elementiv kotri umovlyali yih ne yihati na front a zalishitis tut u Kiyevi bo tut treba boroniti volyu Ukrayini Polozov Poloz dovodiv sho zadovolniti vimogi soldativ grushkivciv UGVK ne v zmozi oskilki materialno tehnichne zabezpechennya zdijsnyuyetsya v sformovanih uzhe zapasnih polkah Generalnij komitet perekonavsya vidznachav dopovidach sho lyudi sogo eshelonu prosto ne hotyat jti na front prikrivayuchis lishe svoyim ukrayinstvom Pislya cih sliv chlen Ukrayinskoyi Radi vijskovih deputativ Kost Vrotnovskij Sivoshapka zaproponuvav vzhiti do polubotkivciv najrishuchishih zahodiv U vidpovid chlen UCR Melnik sho takozh brav uchast u peregovorah proinformuvav pro zaperechennya grushkivcyami nayavnosti v yih seredovishi karnih zlochinciv i kolishnih zhandarmiv yaki vzhe nibito usunuti Vin shilyavsya do togo sho polubotkivci spravzhni patrioti ukrayinci vimagayut yih vidpravki na front yak ukrayinskoyi chastini hochut shob z nimi rahuvalis i yih viznali yak UGVK tak i rosijska vlada Za tverdzhennyam Melnika eshelon hoche shob Kiyiv bulo ukrayinizovano Peregovori Zreshtoyu na propoziciyu Volodimira Vinnichenka bulo uhvaleno negajno sporyaditi do soldativ vid Ukrayinskoyi Centralnoyi Radi povazhnu delegaciyu shob nejtralizuvati toj nedobrij nastrij yakij panuye sered 5000 soldativ yakij mozhe buti zarazoyu dlya reshti ukrayinskogo vijska Do skladu delegaciyi vklyuchili samogo Vinnichenka Mikolu Kovalevskogo Simona Petlyuru Oleksandra Shulgina D Stasyuka Didenka Pugacha i Levchenka Simon Petlyura i Volodimir Vinnichenko Odnak soldati duzhe proholodno zustrili ostannih zalishilis bajduzhimi do promov Vinnichenka i Petlyuri Vzayemorozuminnya na naradi dosyagti ne vdalosya i 22 chervnya 1917 roku Centralna Rada povernulas do pitannya pro soldativ yaki vzhe viznacheno imenuvali sebe polubotkivcyami Kilka predstavnikiv vid soldativ pribuli na sesiyu Radi Odin z nih osoblivo protestuvav proti tverdzhen M Polozova Poloza pro te sho v skladi polubotkivciv ye karni elementi Dopovidach Vrotnovskij Sivoshapka zmushenij buv viznati Zusillya Volodimira Vinnichenka i Simona Petlyuri yaki naperedodni namagalis napoumiti soldativ grushkivciv ne mali vplivu na sluhachiv zustrichalis nimi holodno todi yak promovi Majstrenka ta Gudiyenka provodiriv polubotkivciv zustrichalis opleskami Vreshti bulo postavleno ruba pitannya hto maye stoyati na storozhi interesiv Ukrayinskogo narodu chi C U R z Radoyu vijsk dep ta Gener vijsk komitet chi 5000 polubotkivciv Chi priznayut polubotkivci avtoritet C U R i chi budut voni koritisya postanovam yiyi chi ni Todi vistupiv Gudiyenko i podav propoziciyu taku polubotkivci budut koritis C U R koli yiyi postanovi budut dobrimi Pislya sogo bula vigoloshena promova ochevidno kogos iz predstavnikiv Centralnoyi Radi kotra vplinula na polubotkivciv i pid chas golosuvannya vsi pidnesli ruku za te sho budut koritis C U R bez zasterezhen Dopovidach Zhuravel povidomiv sho naperedodni predstavniki polubotkivciv na choli z praporshikom Majstrenkom veli pidburlivu agitaciyu u polku imeni Bogdana Hmelnickogo Polk zahvilyuvavsya i predstavnikam Centralnoyi Radi dovelos doklasti nemalo zusil shob vtihomiriti soldativ Dopovidach Grechko vidstoyuvav dumku sho sered polubotkivciv perevazhna bilshist pristojni lyudi patrioti i ne varto dovoditi spravu do togo shob rozijshlis komprometuyuchi chutki pro Centralnu Radu Na sesiyi vistupiv takozh predstavnik polubotkivciv Osadchij Vin zokrema zayaviv sho polubotkivci mayut odnu metu boroniti Ukrayinu ale os voni vzhe chetvertij den sidyat bez hliba goli bosi bez oficeriv bez organizaciyi U bagatoh prostrocheni dokumenti sho mozhe dati privid kvalifikuvati yih dezertirami Mi prohayemo zhalivsya soldat dati nam likarsku dopomogu bo lyudi hvoriyut ne mayuchi yizhi Prohayemo uporyadkuvati polkovu kancelyariyu sho dlya nas velmi neobhidno Nareshti mi prohayemo ne zabuvati nas svoyeyu poradoyu prisilati nam gazeti i literaturu Prosimo naviduvatis do nas bo nas boyatsya nibi mi yakis zviri katorzhani rozbijniki Pro nas nagovorili bog zna chogo mi zh lyudi yak vsi Prosimo znyati z nas cherez presu tu gryaz kotru kinuli na nas z radistyu rosijski gazeti i dehto z chleniv Generalnogo komitetu Se dlya nas najvazhnijshe Rada kozakiv doruchila nam delegatam visloviti U C R povne svoye dovir ya a takozh Generalnomu komitetovi kotrij nas zriksya Pislya cogo z velikoyu dopoviddyu vistupiv Simon Petlyura Vin detalno rozpoviv pro istoriyu viniknennya konfliktu Naviv dani sho vlasne z Chernigova pribulo lishe 700 osib Do nih priyednalosya blizko 1000 novobranciv z yakih UGVK mav na meti postupovo sformuvati 1 j zapasnij polk Ta do nih samochinno uzhe na rozpodilchomu punkti priyednalo 2600 cholovik sho mali jti na front yak marshova rota Os cih 2600 Petlyura i vvazhav iniciatorami brodinnya nepokori zagalnoyi dezorganizaciyi I same cim 2600 UGVK tri dni tomu zayaviv sho vin zrikayetsya yih Obgovorennya dopovidi bulo duzhe burhlivim Iz zaperechennyami Petlyuri znovu vistupuli kozak Osadchij ta inshij polubotkivec Voloshko Ostannij zokrema vidkinuv sprobu golovi UGVK roz yednati polubotkivciv ta kategorichno zayaviv Nas ne 2600 a ponad 5000 Rezolyuciya CR Pislya dovgih debativ sesiyeyu bulo uhvaleno rezolyuciyu Ukrayinska Centralna Rada visluhavshi dokladi delegaciyi tovarishiv soldativ sho meshkayut v Grushkah i chleniv Centralnoyi Radi yaki buli nadislani 21 chervnya v ob yednane zasidannya predstavnikiv ukrayinskoyi chastini miscevogo garnizonu postanovila 1 zaklikati tovarishiv soldativ sho meshkayut v Grushkah do nacionalnoyi gromadskoyi disciplini yaka musit keruvati ozbroyenoyu revolyucijnoyu ukrayinskoyu demokratiyeyu dd 2 v interesah ukrayinskoyi nacionalnoyi spravi zaproponuvati tovarisham soldatam negajno vikonati prikaz Generalnogo komitetu i vistupiti do ukazanogo komitetom ukrayinskogo zapasnogo polku dd Vnaslidok rezolyuciyi superechnosti nabuli novih masshtabiv Soldati grushkivci dedali aktivnishe jshli shlyahom samochinnoyi organizaciyi Voni obrali sobi komandira vzhe yak komandira polku imeni P Polubotka praporshika Romanenka i vikonkom polkovogo komitetu u skladi golova praporshik Majstrenko chleni praporshik 98 go zapasnogo pihotnogo polku Strilenko ryadovij 635 go pihotnogo Kiselinskogo polku Spodarenko ryadovij Osadchij sekretar yefrejtor lejb gvardiyi Grodnenskogo gusarskogo polku Kvashenko 26 chervnya 1917 roku Ukrayinskij Generalnij Vijskovij Komitet zvernuvsya do ukrayinciv Kiyivskogo garnizonu zi specialnim nakazom vidozvoyu nakaz 5 V dokumenti zokrema govorilosya Hodyat chutki po Kiyevu pro te sho provokatori ta prisluzhniki starogo carskogo ladu pid yudzhuyut ukrayinciv soldativ do bezchinstva beshketu ta pogromiv Hodyat chutki sho ci projdisviti pid yudzhuyut temnih lyudej navit rozignati Ukrayinsku Centralnu Radu Ukrayinskij Generalnij Komitet i zahopiti vlast v svoyi ruki Si projdisviti kalamutyat lyudej viklikayut nespokij ne dayut ni Centralnij Ukrayinskij Radi ni Generalnomu Komitetu pracyuvati nad dobrom Ukrayini Oleksandr Kerenskij Poperedzhayuchi soldativ pro nebezpeku podibnoyi agitaciyi UGVK razom z tim zvertavsya do svidomosti ukrayinskih soldativ i oficeriv Stijte na storozhi revolyuciyi i ladu na Ukrayini ne dopustit do togo shob nasha dovgozhdanna i velikimi zhertvami zdobuta volya Ukrayini bula skalamuchena i znesilena temnimi lyudmi ta vsyakimi projdisvitami Rosijskij faktor Same u toj chas do Kiyeva dlya peregovoriv pribuli ministri Timchasovogo uryadu Oleksandr Kerenskij Mihajlo Tereshenko ta Iraklij Cereteli V skladnih peregovorah z Centralnoyu Radoyu jshov poshuk kompromisu Situaciya z polubotkivcyami na comu foni viglyadala ne lishe nevchasnoyu neprivablivoyu a j prosto rozpachlivoyu Mozhna zrozumiti Mihajla Grushevskogo yakij na zasidanni Centralnoyi Radi 28 chervnya 1917 roku na zapitannya pro situaciyu z polubotkivcyami uhilno vidpoviv sho UGVK u comu pitanni vvijshov u neobhidni znosini z vidpovidnimi instituciyami Naspravdi zh Generalnij komitet vdavsya do odnogo z najvidchajdushnishih vodnochas najrizikovanishih krokiv rozporyadivsya zovsim pripiniti vidavati yizhu polubotkivcyam U vidpovid ti 29 chervnya 1917 roku proveli demonstraciyu bilya budivli Centralnoyi Radi Narostannya krizi U peredchutti duzhe nepriyemnoyi perspektivi 1 lipnya 1917 roku pitannya pro polubotkivciv obgovoryuvalosya na zasidanni Generalnogo Sekretariatu Centralnoyi Radi Sprobi deyakih ukrayinskih lideriv znyati z sebe vidpovidalnist za vchinki grushkivciv buli vidkinuti Pidpolkovnik Poplavko chlen UGVK vstupiv u polemiku z generalom Kondratovichem tezh chlenom UGVK i dovodiv sho Generalnomu komitetu nezalezhno vid togo viznayut jogo vijskovi vlasti Timchasovij uryad chi ni slid vdatis do rishuchih dij adzhe UGVK zaklikav ukrayinskih soldativ do ukrayinizaciyi i teper ne maye prava vidhoditi v storonu vid yihnih domagan U svoyij promovi Poplavko zayaviv Mi stoyimo pered polubotkivshinoyu Koli mi ne zadovolnimo tih bazhan z yakimi jdut do nas lyudi to znajdutsya inshi kotri zigrayut na bazhanni lyudej i povedut yih za soboyu Mi stoyimo pered zagrozoyu vteryati vsyakij avtoritet i vpliv na masi Simon Petlyura zmushenij buv pogoditisya z tim sho yak na fronti tak i v tilu narostaye stihijnij ruh soldativ ukrayinciv Situaciyu uskladnyuvali nastijni domagannya vijskovih vlastej vivesti z Kiyeva polk imeni B Hmelnickogo najnadijnishu oporu Radi Kerivnik bogdanivciv Yurij Kapkan stverdzhuvav sho vin skilki mig vidtyaguvav vidpravku polku na front vvazhayuchi sho polk potriben u Kiyevi Prohav Centralnu Radu yak najvishu ukrayinsku vladu nareshti viznachitis u comu pitanni i dati jomu vkazivku sho robiti Ale vijti na yakis chitki rozumni rishennya ne vdalosya ZakolotMikola Mihnovskij idejnij nathnennik vistupu Vistup polubotkivciv vidbuvsya u nich z 4 na 5 lipnya 1917 roku Vvazhayetsya sho golovnim nathnennikom vistupu buv vidomij samostijnik Mikola Mihnovskij hocha nemaye zhodnogo oficijnogo dokumentu sho bi pidtverdzhuvav cyu versiyu Natomist podibni visnovki roblyat bazuyuchis na takih faktah po pershe odnim iz osnovnih gasel polubotkivciv stalo negajne progoloshennya nezalezhnosti Ukrayini ta cilkovita nezgoda iz togochasnoyu politikoyu Centralnoyi Radi Z cih poglyadiv u Kiyevi na toj chas isnuvala lishe odna skilki nebud vplivova organizaciya sho namagalas tisnuti na ukrayinskij parlament Ukrayinskij vijskovij klub imeni getmana Pavla Polubotka na choli z Mihnovskim Po druge na taki visnovki nashtovhuyut cikavi svidchennya odnogo z najblizhchih druziv Mikoli Mihnovskogo Sergiya Shemeta yaki vin opublikuvav 1925 roku u svoyih spogadah U Mihnovskogo vzhe v chervni 1917 roku povstaye plan progolositi derzhavnu samostijnist Ukrayini spiratis na sili Bogdanivskogo polku Pri todishnim bezvlasti cya dumka ne bula fantastichnoyu Bulo virisheno povezti polk paroplavami na Shevchenkovu mogilu i tam na sij svyatij dlya vsyakogo svidomogo ukrayincya zemli progolositi samostijnist Ukrayinskoyi Derzhavi Dlya cogo treba bulo mati nadijnogo komandira polku Dumka priznachiti samogo Mihnovskogo komandirom bogdanivciv bula zalishena bo polubotkivci divilisya na cej akt progoloshennya samostijnosti i na bogdanivskij polk tilki yak na pochatok velikoyi roboti i boyalisya zalishitisya bez golovnogo svogo kerivnika Za poradoyu Klima Pavlyuka buv viklikanij z Simbirsku kadrovij oficer Yurko Kapkan Vin priyihav i na vsih polubotkivciv zrobiv dobre vrazhinnya Vtayemnichenij v samostijnicki plani polubotkivciv Kapkan na vsi yihni propoziciyi pristav Mihnovskij vzyav vid Kapkana urochistu prisyagu na virnist samostijnij Ukrayini i na vikonannya cilogo togo planu progoloshennya samostijnosti Takim chinom zi sliv Shemeta mozhna zrobiti visnovok sho Mihnovskij ne lishe she u chervni 1917 roku vislovlyuvav namir progolositi nezalezhnist Ukrayini a j buv de fakto kerivnikom povstalih polubotkivciv Tim ne mensh prizvishe Mihnovskogo zhodnogo razu ne zgaduvalosya u dokumentah publikaciyah ukrayinskih gazet pochatku lipnya 1917 roku Use ce daye pidstavi vvazhati ne lishe nedovedenimi tverdzhennya pro uchast Mihnovskogo u povstanni polubotkivciv ale j u pidgotovci jogo planu Odnak mozhna zgoditis na te sho Mikola Mihnovskij buv nezaperechnim nathnennikom samochinnogo tvorennya ukrayinskih zbrojnih sil yak oplotu samostijnoyi Ukrayinskoyi derzhavi I z cogo poglyadu formuvannya polubotkivskogo polku na zrazok bogdanivskogo zdijsnenogo za napolyagannyam Mihnovskogo i za jogo planom mozhna kvalifikuvati yak ditishe vidomogo borcya za nezalezhnist vtilennya jogo namiriv Naperedodni 3 lipnya 1917 roku Centralnoyu Radoyu bulo uhvaleno II Universal sho stav yavnim krokom nazad u porivnyanni z pershim oznachav vidchutnu zdachu pozicij ukrayinskim parlamentom Jogo oprilyudnennya dalo dodatkovij privid silam yaki buli nastroyeni porivnyano radikalnishe vistupiti z napadkami na Radu Polubotkivci viyavilisya same tim seredovishem de taki napadki ta krajni lozungi zmogli znajti osoblivu pidtrimku Simon Petlyura z soldatami Togo zh samogo dnya na zasidanni Maloyi Radi Simon Petlyura ogolosiv u pozachergovomu vistupi nakaz golovnokomanduyuchogo pro vidpravku na front polku imeni B Hmelnickogo Golova UGVK shilyavsya do vikonannya nakazu vislovlyuvavsya i za konkretnu datu 5 lipnya 1917 roku vvazhayuchi sho ye dostatno sil shob dati vidsich bud yakim kontrrevolyucijnim namiram Ale na zasidanni znovu virinulo pitannya pro stavlennya do polubotkivciv Pislya dovgoyi i napruzhenoyi diskusiyi zadlya togo shob ne hvilyuvati polubotkivciv bula prijnyata propoziciya abi polk imeni Hmelnickogo zalishiti u Kiyevi Vvecheri 3 lipnya vidbulosya zasidannya predstavnikiv ukrayinskih vijskovih chastin yaki perebuvali u Kiyevi Hid cogo zasidanni dosit povno vzhe piznishe vidtvoriv M Padalka Majzhe pered samim dnem vistupu zrobleno bulo ostannyu sprobu zapobigti povstannyu shlyahom kompromisnogo porozuminnya shlyahom viroblennya spilnoyi platformi mizh Centralnoyu Radoyu Generalnim Komitetom ta predstavnikami opozicijno nastroyenih vijskovih chastin yakih moralno pidtrimuvali organizatori vistupu 3 go lipnya st st 1917 r v Kiyevi na Zlatoustivskij ulici v pomeshkanni pochatkovoyi shkoli vidbulos istorichne zasidannya z iniciativi polubotkivciv Na ce zasidannya bilya 9 yi godini vechora pribuli predstavniki polubotkivskogo polku poruchnik Romanovskij bunchuzhnij Bondarenko ta inshi starshini j kozaki starshini Bogdanivskogo polku na choli z komandirom togo polku polkovnikom Kapkanom yakij buv razom z tim chlenom Generalnogo komitetu adyutant polk Kapkana por Shapoval shtabs kapitan Lastivchenko praporsh Kalenichenko poruchn Demuckij ta inshi takozh sotenni radi j kozaki Prijshli predstavniki inshih chastin Kiyeva Polubotkivci narikali na Centralnu Radu ta na Generalnij Komitet za yih nedbalstvo do polku j domagalisya shob bulo zaprosheno na zasidannya golovu j chleniv Radi ta Generalnogo Komitetu Yihnye bazhannya zadovolnili Bilya odinadcyatoyi godini nochi v salyu zasidannya pribuli golova Gen Komitetu S V Petlyura Vinnichenko Shulgin i predstavnik frontu Pislya vidkrittya zasidannya vistupili promovci yaki obvinuvachuvali Generalnij Komitet ta Centralnu Radu v bajduzhnomu stavlennyu do strazhdan polubotkivciv yakih golih i bosih polk Oberuchev hotiv vislati na front tak rivnozh i do inshih chastin ukrayinskogo vijska Pislya vistupiv praporshika Kalenichenka Simona Petlyuri i Volodimira Vinnichenka polubotkivcyam bulo zaproponovano vistupiti na front pozayak yih oborona nepotribna dlya Centralnoyi Radi bo na zahist yiyi v bud yakij moment mozhe pributi z frontu pivtora miljona ukrayinskih voyakiv Pislya cogo golova Generalnogo Komitetu vnis zapitannya zibrannyu chi doviryaye vono Generalnomu Komitetu Guchnimi opleskam bilshosti dano bulo pozitivnu vidpovid i o 2 ij godini nochi 4 go lipnya chleni Centralnoyi Radi ta UGVK pokinuli zibrannya Takim chinom yednosti dumok ne bulo dosyagnuto Na svoyi nagalni zapitannya polubotkivci ne otrimali ani vidpovidi ani spivchuttya Yih predstavniki pishli iz pogrozami v adresu prihilnikiv Centralnoyi Radi Shob sponukati polubotkivciv yaknajskorishe zalishiti Kiyiv lideri Ukrayinskoyi Radi i UGVK domoglisya prijnyattya Pershim Ukrayinskim polkom imeni B Hmelnickogo specialnoyi uhvali v yakij zayavlyalos sho polk ne vvazhaye polubotkivciv za svoyih brativ vidmovlyaye yim vsyakoyi dopomogi i radit negajno vikonati nakaz C Radi Pidgotovka ta plan vistupu Agitacijnij plakat chasiv UNR Vnaslidok podij 4 go lipnya 1917 roku polubotkivci dedali bilshe vidchuvali svoyu prirechenist Same u moment krajnogo vidchayu vnochi 4 lipnya 1917 r pislya togo yak skinchilosya zasidannya u Grushkah z yavilisya lyudi yaki poklikali jti do mista tam dadut hliba i obmundiruvannya Taki zh agitatori mozhlivo j ti sami i z takimi zh propoziciyami pobalakati pro nashi ukrayinski spravi zavitali vnochi 4 lipnya i do kazarm Pershogo Ukrayinskogo kozackogo zapasnogo pihotnogo polku im B Hmelnickogo Jmovirno sho sered nih buli zagitovani vidpovidnim chinom polubotkivci yak soldati grushkivci tak i chleni klubu imeni getmana P Polubotka Nizka doslidnikiv vvazhaye sho plan zahoplennya golovnih ustanov v misti dlya togo shob pidtrimati novij ukrayinskij uryad bulo rozrobleno toyi zh nochi na zasidanni polkovogo komitetu polubotkivciv Ale najimovirnishe plan v svoyih zagalnih risah vinoshuvavsya i rozroblyavsya desho ranishe a 4 lipnya vvecheri pislya bezrezultatnih peregovoriv z emisarami Centralnoyi Radi i UGVK jogo bulo obgovoreno vostannye vidkorigovano i zatverdzheno Plan vistupu otrimav nazvu Plan robit 2 go ukr polku imeni Pavla Polubotka z 3 na 4 lipnya 1917 r Yak cilisnij i specialnij dokument vin svogo chasu stav nadbannyam kolishnogo ministra inozemnih sprav Timchasovogo uryadu lidera kadetiv i vidomogo istorika Pavla Milyukova Yak vin opinivsya v nogo dostovirno nevidomo na dumku Dmitra Doroshenka cherez rosijsku kontrrozvidku Datuvannya planu z 3 na 4 lipnya 1917 r navodit na dumku pro zavchasnu pidgotovku dokumenta Otozh cim planom peredbachalosya 1 Spovistiti okremimi listivkami vsi ukrayinski chastini Kiyeva o pershij nochi sho 2 j ukr imeni Polubotka polk vistupaye 2 o tretij godini nochi zajnyati vsi vazhlivi punkti Kiyeva dlya chogo a zahopiti golovne pomeshkannya Oberucheva tut bude znahoditis ves nash vik komitet Ce golovne misce tut bude nash rezerv b zahopiti kv Leparskogo nachalnika miliciyi v shtab kriposti Citadel g Radu robitnichih i sold deputativ d shtab Kiyivskoyi vijskovoyi okrugi tam golovna vijskova sitka sklad vijskovih blankiv tipografiya zh Tovarova stanciya z skarbnicya i bank k golovna kvartira miliciyi l mosti na Dnipri m Zhidivskij bazar Na choli povstalih maye buti svoyih 6 lyudej kotri musyat usim zaviduvati i vesti povstannya molodshij uryadnik Osadchij golova Kvashenko sekretar poruchik Romanenko praporshik Majstrenko prap Strilenko i mol uryadnik Spodarenko Manifest Takozh polubotkivcyami buv rozroblenij manifest zi zvernennyam do gromadskosti Manifest progoloshuvav Rozglyadayuchi suchasne stanovishe narodiv yaki naselyayut Rosiyu mi bachimo sho ukrayinskij narod ne maye tih prav yakih domagayetsya kozhna okrema naciya i yaki mayut nalezhati kozhnomu okremomu narodu Visunutij Rosijskoyu revolyuciyeyu lozung samoviznachennya narodiv zalishayetsya lishe na paperi Mi ukrayinci kozaki sho zibralis v Kiyevi ne hochemo mati svobodi lishe na paperi abo pivsvobodi Pislya progoloshennya pershogo Universalu drugogo mi ne viznayemo mi pristupayemo do zavedennya poryadku na Ukrayini Dlya cogo mi vsih rosiyan i renegativ yaki galmuyut robotu ukrayinciv skidayemo z yih postiv siloyu ne rahuyuchis z Rosijskim Uryadom Viznayuchi Ukrayinsku Centralnu Radu za svij najvishij uryad mi poki sho viganyayemo zradnikiv z Ukrayini bez yiyi vidoma Koli mi vse opanuyemo siloyu todi cilkom pidporyadkuyemos Ukrayinskij Centralnij Radi Todi vona povinna bude poryadkuvati yak u Kiyevi tak i na vsij Ukrayini yak u svoyij hati Pochatok vistupu Vistup rozpochavsya zgidno z viroblenim planom pislya pivnochi 5 lipnya 1917 roku Bez osoblivih vagan naelektrizovanij zgolodnilij ozloblenij natovp polubotkivciv kinuvsya do Kiyeva Uzhe z 2 godini nochi z 4 na 5 lipnya u shtab Kiyivskoyi miliciyi stali nadhoditi povidomlennya sho na Sirci zbirayutsya duzhe zbudzheni soldati ukrayinci sho zvut sebe polubotkovcyami Z vigukami Hliba dajte mi golodni voni pochali roztikatis v riznih napryamkah Blizko 2 yi godini nochi polubotkivci zahopili zbroyu i kilka avtomobiliv u kazarmah 1 go zapasnogo Ukrayinskogo polku v zaliznichnomu bataljoni i 5 mu aviaparku Bogdanivci za odnimi tverdzhennyami sprobuvali zastupiti dorogu buntivnikam za inshimi zh vidrazu perejshli na yih bik Za svidchennyam komandira polku imeni B Hmelnickogo jogo pidlegli v skladi chotiroh rot vijshli z Benderskih kazarm nazustrich polubotkivcyam ne zahopivshi zhodnogo patrona i druzhelyubno propustili povstalih bilya Karavayevih dach do mista Natomist Pavlo Milyukov opisuye cej epizod tak bogdanivci spershu bulo zastupili shlyah polubotkivcyam i vidibrali vidozvi chleniv vikonkomu yaki vid yihali na avtomobilyah Ale Majstrenko pochav krichati vpered Bogdanivci peregovorivshi z polubotkivcyami virishili sho yih sprava dobra a Kapkana slid zaareshtuvati Ostannomu dovelos zayaviti sho vin gotovij iti razom Svidkom pochatku vistupu stav takozh i Yurko Tyutyunnik majbutnij otaman yakij piznishe zgaduvav sho ruh movchaznoyi koloni robiv grizne vrazhennya Tyutyunnik vibig na vulicyu i pishov poruch z kolonoyu yakij ne bulo vidno kincya Na zapitannya Tyutyunnika pro metu pohodu kozakiv ostanni abo zovsim ne vidpovidali abo govorili korotko i rishuche Jdemo kacapiv bit Jdemo dopomagati Centralnij Radi tvoriti nashe zhittya Mizh 3 i 4 godinami ranku polubotkivci na kilkoh avtomobilyah z yavilis na Hreshatiku i Oleksandrivskij vulici pochali obezzbroyuvati i zaareshtovuvati chiniv miliciyi i postovih milicioneriv Blizko 5 godini voni zahopili shtab miliciyi pri Starokiyivskomu rajoni i zaareshtuvali nachalnika miliciyi poruchika A Leparskogo Ostannogo bulo zalisheno pid vartoyu u svoyemu kabineti Pislya zvilnennya priblizno cherez shist godin A Leparskij rozpoviv sho osobi yaki jogo zaareshtovuvali stverdzhuvali sho voni diyali vid imeni dvoh polkiv getmana Polubotka i Bogdana Hmelnickogo Na pitannya Leparskogo chi znayut soldati pro akt Centralnoyi Radi ochevidno jshlosya pro II Universal i chi ne znahodyat voni sho yih diyi jdut vrozriz z cim aktom bulo oderzhano vidpovid Mi ne znayemo i znati ne hochemo Yaksho bude potribno zaareshtuyemo i Centralnu Radu Cherez deyakij chas z yavivsya i yakijs samozvanij nachalnik miliciyi sho zazhadav vid Leparskogo peredachi sprav U primishenni pomichnika nachalnika miliciyi doktora Anohina buli zlamani shafi i pograbovano vse majno Iz arsenalu shtabu miliciyi zabrano 155 revolveriv sistemi Nagan i 70 tis patroniv do nih 15 revolveriv sistemi Smit i Vesson avstrijski shashki ta inshe ozbroyennya Blizko shostoyi godini ranku 5 lipnya 1917 roku polubotkivci otochili primishennya derzhavnogo banku i vistavili svij karaul Do primishennya she vseredini ohoronyalos yunkerami voni zajti ne navazhilis Bulo takozh zajnyate kaznachejstvo sho paralizuvalo jogo robotu primishennya zapovnilo bilshe 300 cholovik Soldati polubotkivci otochili ryad derzhavnih ustanov sered nih budinok Poshirilis chutki pro zahoplennya poshti i telegrafu ta nevdovzi nadijshli oficijni povidomlennya pro te sho yih ohoronu prodovzhuyut zdijsnyuvati yunkeri pershoyi shkoli praporshikiv Vinikli bezporyadki u v yaznici Mihajlo Grushevskij stverzhuye sho do povstalih priyednalas chastina Ukrayinskogo Generalnogo Vijskovogo Komitetu hoch ne nazivaye zhodnogo imeni Ce zvichajno vplinulo na moralnij duh povstanciv Takozh polubotkivci prislali avtomobil do budinku de meshkav sam Golova Centralnoyi Radi i zaproponuvali jomu cherez prislugu poyihati z nimi Dovidavshis pro jogo vidsutnist voni spokijno vid yihali Meta yih vizitu i podalshi plani shodo Golovi Centralnoyi Radi tak i zalishilis nez yasovanimi Stanom na 6 7 godinu ranku 5 lipnya 1917 roku povstali soldati prodovzhuvali roztikatisya mistom zajmayuchi ustanovi vlashtovuyuchi pogromi navodyachi zhah na gromadyan Voni shvidko zajnyali Libidskij rajon Bulo zaareshtovano komendanta Kiyeva generala Cicovicha a u kvartiri generala Kostyantina Oberucheva komanduyuchogo vijskami Kiyivskoyi vijskovoyi okrugi sho same perebuvav u poyizdci pidporyadkovanimi jomu chastinami u Zhitomiri natovp polubotkivciv vchiniv spravzhnij pogrom ale syudi vstigli pributi yunkeri i soldati virni komanduvannyu shtabu okrugi Pogromnikiv zaareshtuvali i dostavili do Mariyinskogo palacu U odnogo iz zaareshtovanih bulo vilucheno oficijne posvidchennya chlena Radi polku imeni getmana Polubotka V hodi podij oficeri sho komanduvali polubotkivcyami vdavalis i do moralnogo shantazhu Tak ocholivshi naryad yunkeriv sho ohoronyali sklad zbroyi tilovoyi zbrojnoyi majsterni Pivdenno Zahidnogo frontu voni zayavili nachalniku karaulu sho stavsya perevorot vsi nadileni vladoyu osobi na choli z komendantom i nachalnikom miliciyi zaareshtovani i na yih miscya priznacheni ukrayinci Oficeri dodali sho sogodni bude opublikovano Ukrayinskij manifest Centralnoyi Radi Psihologichna ataka mala uspih karaul yunkeriv bulo znyato i zmovniki oderzhali 10 kulemetiv i 1200 gvintivok Manevri bogdanivciv Polkovnik Yurij Kapkan Paralelno zdijsnyuvav svoyi manevri Pershij ukrayinskij polk imeni Hmelnickogo Na shostu godinu ranku jogo osnovni sili zoseredilis bilya budinku Centralnoyi Radi Tut komandir polku Yurij Kapkan pidpisav nakaz Timchasovo beru na sebe vladu v m Kiyevi do z yasuvannya stanovisha Proshu meni pidkoryatis i zaviryayu sho zhodnih bezporyadkiv ne bude Nakazuyu vsim vijskovim chastinam m Kiyeva u povnomu skladi z yavitis do Ukrayinskoyi Centralnoyi Radi i chekati moyih rozpodzhen Proti ukrayinciv niyakih vistupiv ne robiti Diyi Yuriya Kapkana bilshist doslidnikiv shilni rozcinyuvati ne yak logichne prodovzhennya vchinkiv polubotkivciv ne yak akt sho z nih vitikaye i yih vinchaye a navpaki yak namagannya pereshkoditi rozvitku poshirennyu nebazhanih procesiv yak sproba opanuvati stanovishem zvesti nanivec te sho vstigli nakoyiti polubotkivci stati na zavadi yihnih nastupnih krokiv Adzhe same cej nakaz stav pidstavoyu dlya togo shob napraviti soldativ bogdanivciv na choli z deyakimi chlenami UGVK dlya zmini karauliv polubotkivciv I ce pochalo zdijsnyuvatis uzhe zranku 5 lipnya 1917 roku tobto she do togo yak ogovtalisya i perejshli u rishuchij kontrnastup vijskovi vlasti shtabu KVO Sho zh do osobistoyi poziciyi i dij polkovnika Kapkana mirkuvannya yaki zaslugovuyut na uvagu navodit toj taki polubotkivec Padalka Polkovnik Kapkan znav pro organizaciyu vistupu j organizatoriv jogo navit bilsh togo buv v zv yazku z nimi ale vistupiti ne hotiv i ne mig Nevdalij vistup Bogdanivskogo polku razom z polubotkivcyami mig bi zdiskredituvati todi she slabe ukrayinske vijsko v Kiyevi i privesti do nebazhanih naslidkiv Otzhe polkovniku Kapkanu prihodilosya grati podvijnu rolyu vin buv v zv yazku z organizatorami povstannya hoch uchasti v pidgotovci j ne brav z drugogo boku musiv solidarizuvatisya z Generalnim Komitetom yak vishoyu ukrayinskoyu vijskovoyu vladoyu i vistupiti proti polubotkivciv Reakciya kiyan Na bilshist kiyan vistup polubotkivciv spraviv vrazhennya vibuhu bombi Gnityuchij pochasti panichnij nastrij posilivsya z vihodom gazet yaki na pershih storinkah velikim shriftom z vidtinkom tragichnosti povidomili pro ostanni podiyi Ochevidci buli zbentezheni nebachenim do togo dijstvom Odin z nih tak opisuye vlashtovanij polubotkivcyami pohid demonstraciyu do primishennya Centralnoyi Radi V povitri bulo tiho sonce svitilo yaskravo Zapovidavsya chudovij pogidnij den Ya dijshov do Besarabki j povernuv buv na Hreshatik koli raptom uvagu moyu zvernuv na sebe yakijs movchaznij pohid masi lyudej na Vasilkivskij vulici Na choli togo pohodu zaprimitiv ya velike zhovto blakitne znameno Ya zupinivsya Ne tomu sho pohodi z ukrayinskimi praporami buli ridkistyu v ti chasi Navpaki do tih pohodiv u 1917 r oko tak prizvichayilosya sho vzhe ne robili na glyadacha bilshogo yak usyake povsyakdenne yavishe vrazhennya Ale toj pohid yakij ya pobachiv rankom 5 lipnya silno vraziv mene yakoyus vidminnistyu nebudennistyu nepohozhistyu na vsi inshi pohodi Buv se gliboko movchaznij zoseredzhenij ruh masi lyudej sho mav yakus pevnu zazdalegid namichenu vazhnu cil i cya jogo pevnist rishuchist i movchazna urochistist mimovoli peredavalasya glyadachevi Tak mogli jti lyudi tilki v bij na dilo yakogo kincem bula smert abo pobida Takih pohodiv ni pered tim ni potom ya nikoli v svoyemu zhitti ne bachiv Vin na cile zhittya lishiv u meni nezaterte gliboke vrazhennya Take zh vrazhennya yak i na mene zrobiv cej ruh i na masu inshih lyudej sho buli v toj chas na vulici Vsi zupinilisya i movchki vglyadalisya v cyu siru rishuchu odnostajnu pohmuru masu vijska sho bez komandi movchki sunula ryad za ryadom rizko vibivayuchi krok na vulichnomu kameni j ne oglyadayuchis ni na lyudej ni na sonce ni na pogidnist chudovogo ranku Bliskucha shetina bagnetiv na silno zatisnenih u rukah krisah bez sliv promovlyala pro te sho ce ne parad a yakas danina na vivtar svoyeyi batkivshini j svyatogo obov yazku Hto buli ci lyudi zvidki voni yak nazivalasya ta pohmura bojova masa voyakiv ya ne znav Ya tilki bachiv sho ce bulo spravzhnye vijsko j sho na choli togo vijska mayachiv zhovto blakitnij bojovij ukrayinskij prapor Golova Centralnoyi Radi Mihajlo Grushevskij Za slovami tih taki ochevidciv prohodyachi povz budinok Pedagogichnogo muzeyu polubotkivci vigukuvali Slava Ukrayinskij Centralnij Radi Kontr operaciya Centralnoyi RadiReakciya politichnih sil na rozvitok krizi u Kiyevi bula riznoyu ta napevne najbilsh poinformovanoyu pro nastroyi polubotkivciv yihni mozhlivi diyi bula Centralna Rada ta UGVK U primishenni Centralnoyi Radi 5 lipnya 1917 roku bulo sklikano terminovu naradu Generalnogo sekretariatu za uchastyu chleniv UGVK komendanta mista generala Cicovicha yakogo povstali dosit shvidko zvilnili z pid areshtu nachalnika shtabu Kiyivskoyi vijskovoyi okrugi a takozh predstavnika polubotkivciv komandira polku praporshika Romanenka U rezultati komandir povstalih dav zgodu peredati vsi karauli zajnyati polubotkivcyami polku imeni Bogdana Hmelnickogo Operaciya zi zminoyu karauliv bula ochevidno najbezbolisnishoyu i vodnochas davala Centralnij Radi mozhlivist podalshogo manevruvannya za dopomogoyu polku im Hmelnickogo vzhe na 1 shu godinu dnya 5 lipnya bulo znyato vsi karauli polubotkivciv i pripineno vsyaki neporyadki u misti Majzhe nide polubotkivci ne chinili oporu Uchast chleniv Centralnoyi Radi i UGVK u agitaciyi sered povstanciv zdebilshogo bula efektivnoyu na zapitannya chi doviryayut voni Centralnij Radi soldati druzhno vidpovidali Virimo Diyi Centralnoyi Radi i Shtabu Kiyivskoyi vijskovoyi okrugi koordinuvalis She o 10 godini ranku na naradi predstavnikiv Generalnogo sekretariatu Centralnoyi Radi i komanduvannya KVO bulo dosyagnuto ugodi zgidno z yakoyu polkovnik Yurij Kapkan skasuvav nakaz pro zoseredzhennya u svoyih rukah povnoti vladi i zobov yazav vsi vijskovi chastini pidkoryatis rozporyadzhennyam komanduyuchogo okrugom Mabut vpershe dijshli ne prosto zgodi a takoyi yednosti poglyadiv i dij koli kerivnictvo operaciyami dovirili predstavniku UGVK Vikonuvach obov yazkiv golovnogo nachalnika Kiyivskoyi vijskovoyi okrugi general lejtenant Tregubov vidav takij nakaz po Kiyivskomu garnizonu Chlenu Ukrayinskogo Gener Vijsk Komitetu sho sostoyit pri Centralnij Radi Generalnogo shtabu gen majoru Kondratovichu doruchayu za zgodoyu U C R vstanoviti porushenij v deyakih chastinah garnizonu m Kiyeva poryadok V razi potrebi zvertatis do komendanta za naryadom vijska 5 lipnya 1917 r Gen lejt Tregubov Pridushennya vistupuU danij situaciyi dlya polubotkivciv formulyuvannya tipu vstanoviti porushenij poryadok v razi potrebi z naryadom vijska obicyali yak minimum rozzbroyennya yih bud yakoyu cinoyu i nasilnu vidpravku na front Dlya navedennya poryadku krim Pershogo ukrayinskogo zapasnogo pihotnogo polku imeni B Hmelnickogo shtabom KVO buli vidileni 3 ya shkola praporshikiv pidgotovcha komandna shkola gvardijskij Kirasirskij polk 2 j zapasnij sapernij bataljon ta artilerijskij pidrozdil Bulo takozh vidano nakaz pro negajnu zdachu povstalimi zbroyi Mihajlo Grushevskij z komanduvannyam I go polku Sichovih Strilciv bilya Luk yanivskoyi v yaznici u Kiyevi Pri povnij rozbizhnosti poglyadiv shodo vikoristannya vijskovoyi sili Centralna Rada pragnula vse zh po zmozi m yakshe delikatnishe rozv yazati konflikt odnimi vmovlyannyami ne obijshlos Tak nevdovzi pislya blokadi banku tudi buli napravleni posileni naryadi yunkeriv yaki zaareshtuvali vsih polubotkivciv sho tam znahodilis i vidveli yih do shtabu forteci Analogichni areshti vidbulisya i v ryadi inshih punktiv Rozpochalisya masovi areshti na vulicyah mista Miski gazeti z cogo privodu pisali Zaareshtovani bezperervnim potokom zranku dostavlyayutsya v shtab forteci i palac Mariyinskij Mobilizovano vsi sili Kiyivskogo garnizonu vijskovi chastini yakogo energijno pridushuyut bezchinstva polubotkivciv V palaci vstanovleno bezperervni cherguvannya predstavnikiv shtabu forteci shtabu vijskovoyi okrugi Zatrimanih piddayut doprosam Pislya dopitiv u palaci starshin perepravlyali do primishennya Centralnoyi Radi de pid chesne slovo i zobov yazannya povernutisya u kazarmi yih vidpuskali O trinadcyatij godini nadijshli povidomlennya pro pershi zbrojni sutichki U telegrafnomu bataljoni sho usmiryav polubotkivciv z yavilisya poraneni Poshirilisya chutki i pro ubitih Vijskove komanduvannya KVO vzhilo ryad rishuchih zahodiv dlya opanuvannya situaciyeyu Kerivnictvo diyami po borotbi z bezchinstvami bulo peredano general majoru Obolyesovu Specialnim nakazom zaboronyalis bez vidoma ostannogo bud yaki kroki U svoyu chergu golova Generalnogo sekretariatu Volodimir Vinnichenko nadislav informaciyu Timchasovomu uryadu Centralna Rada i vikonavchi komiteti poslali do Petrogradu telegramu z zayavoyu pro cilkovitu gotovnist vsima silami pidderzhuvati Timchasove Pravitelstvo i osudom vistupiv neodpovidalnih grup Vidana vidozva do naselennya Kiyeva i vsogo krayu Vnochi na 5 lipnya grupa ukrayinciv voyakiv bilya 5000 cholovik yaka sklalas z esheloniv sho prohodili rozbivnij punkt ta samovolno i vsuperech rozporyadzhennyu Generalnogo Komitetu nazvala sebe polkom imeni getmana Polubotka zahopila arsenal ozbroyilas i postavila karaul kolo derzhavnih ustanov Generalnij sekretariat vzhiv rishuchih zahodiv do vstanovlennya poryadku Viklikano vijsko garnizonu yak ukrayinci tak i rosiyani ohoronyayut misto Chastinu povstalih zaareshtovano Inshi povstanci pid vplivom rishuchih zahodiv Generalnogo Sekretariatu zalishayut fortecyu ta arsenal Ohoronu berut pa sebe polk imeni Bogdana Hmelnickogo saperi yunkeri ta inshi chasti garnizonu Popri vsi vzhiti zahodi rozzbroyiti vsih polubotkivciv ta vicherpati konflikt 5 lipnya tak i ne vdalos Zokrema na Pechersku do samoyi nochi jshli bagatolyudni mitingi vistupali chislenni promovci Shopravda znachnu chastinu polubotkivciv uzhe vdalosya povernuti do kazarm Podalshi diyi storin Nich z 5 na 6 lipnya 1917 roku u Kiyevi projshla zagalom spokijno Pid golovuvannyam Mihajla Grushevskogo vidbulosya zasidannya Maloyi Radi de bulo zasudzheno vistup polubotkivciv Bilya vsih derzhavnih ustanov vistavili posileni posti yunkeriv soldativ virnih vijskovomu nachalstvu z dopomogoyu miliciyi mobilizovano druzhinnikiv V Mariyinskomu palaci zdijsnyuvali cherguvannya predstavniki Radi robitnichih i Radi soldatskih deputativ miskogo vikonavchogo komitetu gromadskih ob yednanih organizacij i partij Do ranku misto bulo velikoyu miroyu zvilnene vid polubotkivciv Shopravda ne obijshlos bez incidentiv Ostannoyu vihodila z mista ta chastina povstalih yaka zajmala shtab forteci na Pechersku Povertayuchis u Grushki na misce svogo postijnogo perebuvannya polubotkivci o piv na p yatu ranku zustrilisya na perehresti Bibikovskogo bulvaru nini bulv Shevchenka i Volodimirskoyi vulici z patrulem 1 go imeni Bogdana Hmelnickogo polku yakij v cej chas ishov zgori vid Volodimirskogo soboru Spokijno propustivshi polubotkivciv patrul z Bibikovskogo bulvaru zvernuv na Volodimirsku pryamuyuchi do primishennya Centralnoyi Radi Na Volodimirskij nedaleko vid perehrestya u cej chas stoyav drugij patrul z yunkeriv 3 yi shkoli praporshikiv Yunkeri takozh spokijno propustili polubotkivciv ale pobachivshi zaraz zhe za cimi bogdanivciv sho zvertali na Volodimirsku podumali sho to vernulis polubotkivci i kinulis do zbroyi Postrilami z kulemeta i rushnic ubito odnogo soldata polku im Bogdana Hmelnickogo i dvoh legko poraneno Za rozporyadzhennyam vijskovoyi vladi za naslidkami incidentu nachalnika karaulnogo dozoru bulo zaareshtovano i rozpochato slidstvo U toj samij chas za povidomlennyami informacijnih agentstv i ochevidciv tih podij polubotkivci zalishayuchi Kiyiv zabrali z soboyu bagato rushnic patroniv i kilkanadcyat kulemetiv i prijshovshi v Grushki okopalisya tam Zranku 6 lipnya 1917 roku do polubotkivciv dlya peregovoriv napravili troh predstavnikiv vid UGVK Generalnogo sekretariatu ta Radi vijskovih deputativ shob umoviti yih sklasti zbroyu ta virushiti na front Ciyeyi meti dosyagnuti ne vdalos ale umovlyannya vse zh taki spravili na voyakiv toj vpliv sho voni virishili nadali povazhno vesti peregovori z predstavnikami vladi i obrali dlya cogo organizovane predstavnictvo a ne vipadkove yak bulo pid chas pershih peregovoriv Delegaciya mala pributi do Centralnoyi Radi nastupnogo dnya Tim chasom v deyakih miscyah Kiyeva zchinyalas strilyanina do vijskovoyi vladi ta miliciyi nadhodili vikliki ale vinuvatciv ne znahodili Poodinoki soldati sho blukali mistom zaareshtovuvalis Ob 11 godini ranku do Mariyinskogo palacu nadijshlo povidomlennya sho u 2 mu sapernomu zapasnomu bataljoni yakij nedavno buv perevedenij do Kiyeva z Harkova i buv vidomij svoyeyu shilnistyu do bilshovizmu vedetsya agitaciya z metoyu priyednannya do polubotkivciv Do bataljonu terminovo vidryadili predstavnikiv Radi robitnichih i Radi soldatskih deputativ dlya kontragitaciyi Tim chasom chimalo inshih vijskovih chastin napravlyali svoyih predstavnikiv z propoziciyami nadati dopomogu v priborkanni povstalih ta potrebi v comu ne bulo Vidbulos ob yednane zasidannya vikonkomu Radi ob yednanih gromadskih organizacij prezidij Radi robitnichih i Radi vijskovih deputativ a takozh predstavnikiv partij Obgovoryuvalos pitannya pro zahodi shodo ostatochnoyi likvidaciyi naslidkiv vistupu polubotkivciv Dopovidach general Tregubov dovodiv sho vistup niyak ne mozhna vvazhati zavershenim Na jogo dumku namichena programa rishuchih zahodiv ne vikonana cherez pragnennya Centralnoyi Radi i vikonkomiv Rad ob yednanih gromadskih organizacij i Rad robitnichih vijskovih deputativ zalagoditi spravu mirnim shlyahom Virisheno bulo stvoriti pri golovnokomanduyuchomu okrugom komitet u spravi rozv yazannya vsih pitan pov yazanih z vistupom polubotkivciv Nove zagostrennya situaciyi U nich na 7 lipnya 1917 roku u deyakih miscyah Kiyeva stalisya novi ekscesi Tak grupa polubotkivciv zdijsnila nabig na Pushu Vodicyu de vlashtuvala trus dach i viluchila znajdenu zbroyu Vijska Centralnoyi Radi u Kiyevi Togo zh dnya z Zhitomira z poyizdki po okrugu povernuvsya komanduyuchij KVO polkovnik Kostyantin Oberuchev i nadav diyam z likvidaciyi konfliktu u Kiyevi bilshoyi rishuchosti zhorstkosti Na jogo nastrij ochevidno vplinuv i fakt pogromu vlasnogo pomeshkannya Koli delegaciya polubotkivciv obrana naperedodni v Grushkah napravilas do Centralnoyi Radi dlya peregovoriv to chastina yiyi bula zaareshtovana reshta distalasya do miscya podolavshi znachni trudnoshi i spiznivshis v rezultati na 2 godini Zaareshtovani chleni delegaciyi tezh buli dostavleni do Centralnoyi Radi predstavnikom miliciyi cherez kilka godin i zvilneni lishe pislya posvidchennya chleniv Centralnoyi Radi Pid chas peregovoriv mizh delegaciyeyu polubotkivciv i chlenami Radi ta sekretariatu delegati povodilis znachno pomirkovanishe anizh u poperedni dni Osnovnoyu vimogoyu bulo poslati yih na front yedinim polkom Pogodzhuvalisya navit ne formuvatis ostatochno u Kiyevi a shob lishe principovo viznati yih polkom Argumentuvalosya ce tim sho polk rozkidayut po riznih chastinah de nad nimi mozhlivi znushannya cherez vchineni beshketi Dlya cogo prosili Generalnij sekretariat she raz zvernutisya do rosijskogo uryadu za dozvolom U skoyenomu polubotkivci ne viznavali svoyeyi vini dovodyachi sho voni lishe proveli demonstraciyu bez lyudskih zhertv a yaksho taki i buli to stalosya ce cherez tih hto na nih napadav Kriminalnih zlochinciv ta nepevnih osib polubotkivci ohoche pogodilisya vidati oskilki sami ne hotili shob ti buli sered nih i yak tilki bude dana zgoda jti na front polkom to na drugij zhe den voni vistuplyat ne chekayuchi tehnichnogo osnashennya Zitknennya v Grushkah Boris Martos uchasnik peregovoriv z boku Centralnoyi Radi Peregovori z polubotkivcyami uzhe nablizhalisya do kincya koli na naradu priyihav general L Kondratovich sho keruvav shtabom na Sirci stvorenim dlya rozzbroyennya povstanciv tam uzhe perebuvali komandir polku imeni Hmelnickogo Yurij Kapkan i chlen UGVK V Poplavko General povidomiv sho Kostyantin Oberuchev dav rozporyadzhennya vzhiti najrishuchishih zahodiv i siloyu primusiti polubotkivciv iti na front Na vikonannya cogo rozporyadzhennya do Grushok poslano vijsko z garmatami zokrema kirasiriv 2 go sapernogo bataljonu i kursantiv pidgotovchoyi shkoli praporshikiv Volodimir Vinnichenko i L Kondratovich negajno poyihali do Oberucheva z prohannyam ne zastosovuvati zbroyi a zachekati do 10 godini ranku 8 lipnya koli voni spodivalisya otrimati vidpovid z Petrograda Taka vidstrochka na yihnyu dumku ne musila zashkoditi bo i na drugij den polubotkivciv mozhna bulo tak samo vtihomiriti viznavshi yih polkom abo primusivshi siloyu sklasti zbroyu U svoyu chergu Oberuchev vidmovivsya skasuvati svoye rozporyadzhennya posilayuchis na te sho spiniti vijska yaki uzhe virushili i nezabarom budut u Grushkah nemozhlivo Pislya ciyeyi zvistki peregovori buli pripineni i delegati polubotkivci perekonavshis sho Generalnij sekretariat nichogo uzhe ne zmozhe vdiyati povernulisya do Grushok shob zapobigti mozhlivij provokaciyi ta umoviti polubotkivciv sklasti zbroyu Odnak zaznachili sho hoch voni ne bazhayut krovoprolittya ale ne mayut namiru zdavati zbroyu Oberuchevu a lishe Centralnij Radi Na dvoh avtomobilyah razom z delegaciyeyu polubotkivciv do Grushok viyihali vid Generalnogo sekretariatu Ivan Steshenko ta Boris Martos z metoyu shob do pributtya poslanogo Kostyantinom Oberuchevim vijska umoviti polubotkivciv sklasti zbroyu ne pered yihnoyu zbrojnoyu siloyu a pered moralnim avtoritetom Centralnoyi Radi Ale na toj chas tam uzhe rozpochalas strilyanina Rozzbroyennya povstanciv Shodo iniciatoriv sutichok u Grushkah isnuyut rozbizhnosti Ta ochevidno za tih obstavin ce vzhe bulo neprincipove U rezultati zitknen bulo vbito chotiroh soldativ polubotkivciv poraneno troh kirasiriv i dvoh kursantiv Generalnim sekretaryam z velikimi trudnoshami vdalosya vgamuvati pristrasti Zreshtoyu v obstanovci napruzhenogo ta vse zh spokoyu polubotkivci nadvechir 7 lipnya 1917 roku stali zdavati zbroyu soldatam polku imeni Bogdana Hmelnickogo Lishe do Arsenalu bulo vidpravleno 14 voziv napovnenih konfiskovanoyu zbroyeyu Takozh u nich na 8 lipnya 1917 roku kirasiri sho ohoronyali Sirecki tabori zdijsnili trus u polubotkivciv viluchili 5 kulemetiv i znachnu kilkist revolveriv ta pograbuvali osobisti rechi Zreshtoyu kerivniki povstannya bachachi bezporadne stanovishe dali zgodu shob polk imeni getmana Pavla Polubotka pishov na Rumunskij front i vidznachivshis namagavsya pri pershij nagodi zalishiti front i probivatisya v Ukrayinu Takim chinom povstanci vbachali mozhlivist zmiti iz sebe tavro boyaguziv Visilka polubotkivciv na front8 lipnya 1917 roku Generalnij sekretariat zasluhav povidomlennya Ivana Steshenka ta Borisa Martosa pro peregovori z polubotkivcyami v Grushkah 7 lipnya i pro zdachu polubotkivcyami zbroyi polkovi imeni B Hmelnickogo Generalni sekretari zayavili sho na yih dumku pri vidpravci polubotkivciv na front yim slid vidati posvidchennya u yakomu b zaznachalos sho Centralna Rada viznaye yih polkom imeni Polubotka i bude klopotatis pro zatverdzhennya polku uryadom Ivan Steshenko dopoviv pro umovi na yakih polubotkivci zgodilis viddati zbroyu 1 Polk C R viznaye na paperi i bude nastoyuvati pered ministrom i Gen Shtabom pro zatverdzhennya polku 2 Rada daye prapora 3 Nachalniki ostayutsya teperishni pri polku i C R bude klopotatis pro yih zatverdzhennya krim tih proti zatverdzhennya kotrih budut podani vazhni prichini 4 3 eshelonami odpravlyayutsya chleni C R dlya obstoyuvannya prav priznanogo polku 5 Obmundiruvannya vidayetsya do posadki 6 Do posadki robitsya pilnij oglyad kozakiv cherez te sho mizh kozakami ye bagacko hvorih 7 C R beretsya klopotat pro zhaluvannya dlya kozakiv z 1 go chervnya 8 Pri eshelonah povinna buti organizovana medichna dopomoga 9 Zbroya yaka yest pri polku oddayetsya po nakazu C R 10 Kozaki vidayut vsih ugolovnih vidachi yakih bude domagatis prokuror U svoyu chergu Generalnij sekretariat uhvaliv Vidati polubotkivcyam take svidoctvo C R cim posvidchuye sho pislya togo yak kozaki z Grushok zlozhili zbroyu i uvilnili sebe od zlochinnih elementiv C R pripisuyuchi yim negajno iti na front viznaye mozhlivim shob kozaki pishli na front pid nazvoyu polku imeni P Polubotka ale ne mayuchi prava zatverditi polk bude klopotatis pro zatverdzhennya jogo pered Vremennim Pr vom 2 Gen Vijsk Kom yak organ organizacijnij v spravah vijskovih maye podbati pro te shob kozaki z Grushok pishli do odnoyi diviziyi i po mozhlivosti do odnogo polku shob tomu polku bulo dano nazvu Polku imeni P Pol ubo tka 3 Koli pravo cherez obstavini voyennogo chasu cogo ne zmozhe zrobiti todi kozaki mayut pravo vstupiti v tu vijskovu odinicyu yaku yim vkazhe vijskova vlast 4 Pri eshelonah polubotkivciv mayut buti komandirovani predstavniki C R dlya sprovodu polubotkivciv i polagodzhennya spravi na misci 5 Dalshe vedennya spravi z polubotkivcyami na osnovi zaznachenih vishe postanov dorucheno Gen Sekretarevi po spravah vijsk S Petlyuri Vijska Rosijskoyi imperiyi na Rumunskomu fronti Na zasidanni Maloyi Radi 9 lipnya 1917 roku bulo obgovoreno incident z polubotkivcyami sho stavsya v nich na 8 lipnya Dlya vivchennya pitannya v Grushki viyizhdzhali chlen Komitetu Centralnoyi Radi Chikalenko Levko i chlen Radi vijskovih deputativ Mihajlo Avdiyenko Pislya yih povidomlen uhvalili zvernutis do Generalnogo Sekretariatu z zapitannyam chi vidomo jomu sho obicyanih shtabom vijskovoyi okrugi polubotkivcyam groshej ne dali hliba takozh ne dayut sho kirasiri uchinili nad nimi grabunok nasilstvo ta poboyi Zagalom istoriya z polubotkivcyami zakinchilasya dosit budenno i tiho 12 lipnya 1917 roku o 9 godini ranku u Volodimirskomu sobori bulo vidpravleno panahidu po kozakah Ukrayinskogo polku im getmana Pavla Polubotka yakih vbili yunkeri 6 j 7 lipnya Nevdovzi pislya togo osnovna masa polubotkivciv bula perepravlena na Rumunskij front 14 lipnya 1917 roku viyihala polkova kancelyariya i starshini nachalniki polku Ostannij eshelon zalishiv Kiyiv 29 lipnya Hoch Centralna Rada domoglasya togo shob polk virushav yak yedine cile vruchila soldatam svogo prapora vidilila predstavnikiv shob suprovodzhuvali esheloni do frontu nastrij u polubotkivciv buv prignichenij Ochevidci zauvazhuvali Zalishayuchi Kiyiv voni polubotkivci posilali proklyattya Centralnij Radi i obicyali dopomogti bilshovikam u borotbi z Timchasovim Uryadom yaksho ce znadobitsya Na fronti zh yih vidrazu kinuli u m yasorubku Polubotkivci zaznali strashnih vtrat stanom na 9 lyutogo 1918 roku polk imeni Pavla Polubotka stanoviv 5 cholovik Derzhavne rozsliduvannyaOdna iz kamer Kosogo Kaponira Z metoyu oficijnogo rozsliduvannya vistupu polubotkivciv dlya z yasuvannya vinnih i yih pokarannya do Grushok she 9 lipnya 1917 roku bula sporyadzhena chiselna slidcha komisiya Dosit shvidko u slidchogo z osoblivo vazhlivih doruchen A Novoselickogo sho keruvav diznannyam zibravsya cilij tom svidchen dokumentiv Do spravi buli prityagnuti polkovij komitet u povnomu skladi na choli z jogo golovoyu praporshikom Majstrenkom vin shopravda znik i vsi sotenni komandiri deyaki ryadovi Spochatku prityagnutim do vidpovidalnosti civilni slidchi organi visunuli zvinuvachennya za 13 i 263 stattyami ulozhennya pro pokarannya povstannya Keruvalis pri comu pripushennyam sho polubotkivciv mozhna kvalifikuvati yak civilnih osib oskilki nalezhat do neviznanogo vijskovim nachalstvom polku Potim logika mirkuvan pidhodiv zminilas Oskilki polubotkivci rekrutuvalis velikoyu miroyu z ryadovih riznih polkiv sho do togo isnuvali na zakonnih pidstavah yih virishili vvazhati za takih sho perebuvayut na dijsnij vijskovij sluzhbi Slidstvo dijshlo takozh visnovku sho gromadyanski ustanovi zahoplyuvalis polubotkivcyami lishe poputno zaradi zarani viroblenogo planu zahoplennya vsih vijskovih ustanov U zv yazku z cim shodo prityagnutih do vidpovidalnosti bulo vstanovleno sklad zlochinu yakij peredbachavsya 110 statteyu vijskovogo statutu a samu spravu zoseredili u rukah vijskovih vlastej Zaareshtovani polubotkivci buli posadzheni do najgirshoyi v yaznici b 16 Kosogo Kaponira Pecherskoyi forteci Vijskovi patruli vsilyako znushalisya nad nimi Nadali slidstvo prosuvalosya povilno Bilshist politichnih sil oficijna vlada buli zacikavleni u tomu shob spustiti jogo na galmah Uv yaznenih zvilnili bez bud yakoyi motivaciyi lishe u zhovtni 1917 roku Oficijna propaganda ta aresht MihnovskogoNezadovgo pislya dosyagnennya domovlenostej z polubotkivcyami z podachi oficijnoyi vladi u todishnij presi rozpochalasya propagandistska kampaniya spryamovana proti polubotkivciv Gazeti shirili chutki pro vistup polubotkivciv yak pro bunt dezertiriv yaki boyalisya iti na front i namagalisya takim chinom vryatuvati svoyu shkuru U zv yazku z polubotkivcyami pochalasya i kampaniya z diskreditaciyi samostijnikiv z vijskovogo klubu imeni Polubotka Zokrema 7 lipnya loyalna do Centralnoyi Radi Robitnicha gazeta opublikuvala harakternu stattyu Robota temnih sil de zokrema povidomlyalosya Kiyiv perezhiv nich i koshmarnij den Tisyach p yat temnih zadurenih pidburenih lyudej vijshli z svogo zakutku napali sered nochi na gorod schinili strashennij zakolot sered lyudnosti kilkoh poranili odnogo zdayetsya vbili Viyasnyayetsya sho ce robilosya za privodom tayemnih kerivnikiv Vo im ya chogo Vo im ya osobistih potajnih nechistih namiriv i cilej sho zahovalisya za spinami odurenih nimi lyudej Ce davnya istoriya Vona pochalasya she vidtodi yak odin z chleniv kluba im getmana Polubotka pidburyuvav zibranih na rozpredilitelnomu punkti soldat iz Chernigova ne sluhatis Generalnogo Komitetu i ne jti na front poki yih ne bude sformovano v polk imeni getmana Polubotka Robota cogo oboroncya dala taki svoyi naslidki mi bachili yih vnochi z 4 na 5 lipnya Chogo dobivalis lyudci sho vislali na gorod yurbu zgolodnilih i namovlenih nimi soldat ugadati ne trudno chogo hoche zlodij pidpalivshi budinok i nagnavshi paniku na naselennya Centralna Rada yiyi socialistichni lideri obicyali principovu borotbu za chistotu idealiv ukrayinskogo ruhu vvazhayuchi sho z likvidaciyeyu polubotkivskogo konfliktu vid yizdom soldativ na front ne viklyuchena mozhlivist novoyi pidburlivoyi agitaciyi I hocha u statti jshlosya pro potajnih vinuvatciv na uvazi malisya ochevidno Mikola Mihnovskij ta jogo odnodumci Volodimir Vinnichenko Lideri CR z samogo pochatku ne sprijmali Mihnovskogo vvazhayuchi jogo shvidshe shkidlivim elementom tomu zagalna situaciya bula vikoristana i dlya rozpravi nad nim Vinu Mihnovskogo obgruntovuvali dvoma argumentami po pershe plan organizaciyi polku imeni getmana Polubotka naprochud nagaduvav plan stvorennya z iniciativi Mihnovskogo polku imeni Hmelnickogo Po druge obgruntuvannya dij povstalih bagato u chomu pereklikalosya z idejnoyu poziciyeyu Mikoli Mihnovskogo i jogo prihilnikiv Yak bi tam ne bulo ale Mikolu Mihnovskogo zaareshtuvali za osobistim nakazom Volodimira Vinnichenka i pid eskortom vijskovoyi zhandarmeriyi razom iz polubotkivcyami vislali na Rumunskij front Problematika doslidzhennyaMalo hto z doslidnikiv revolyucijnih podij 1917 roku ne stikavsya z okremimi rozriznenimi faktami zgadkami pro splesk soldatskoyi stihiyi u Kiyevi na pochatku lipnya Adzhe u ci podiyi bulo vtyagnuto bilshe 10 tis lishe ozbroyenih soldativ polovina z yakih dovedena do vidchayu perebuvala u stani krajnogo zbudzhennya oburennya U trivozhnomu chekanni nekontrolovanogo vibuhu kiyani proveli kilka dniv i nochej Ale u toj samij chas ne znajti i zhodnoyi publikaciyi avtor yakoyi namagavsya b viklasti neprostij u chomus tayemnichij syuzhet bez ciloyi nizki zasterezhen Bilshist zhe specialistiv stikayuchis z ochevidnimi trudnoshami chinyat she prostishe abo vzagali obhodyat cyu temu abo zh peredayut skoromovkoyu led zgaduyut ne zvazhuyuchis na proniknennya u glibinnu sut odniyeyi z malovivchenih storinok minulogo Golovna prichina tut polyagaye u tomu sho u rozporyadzhenni doslidnikiv zanadto vuzka dokumentalna baza Ruh spravdi buv stihijnim I hocha kritichna masa nakopichuvalas dovgo u zavershalnij stadiyi vin rozvivavsya vibuhopodibno ta zavershivsya shvidkoplinno Perebig povstannya faktichno ne zafiksovano bodaj u yakihos informacijno reglamentacijnih dokumentah osib sho stali na choli vistupu soldativ Bezslavne zh jogo zavershennya ochevidno prizvelo do togo sho najaktivnishi uchasniki piznishe ne bazhali vidtvoryuvati u memuarah cyu dosit nepriyemnu storinku svoyih biografij Chi ne tomu u rozporyadzhenni doslidnikiv lishe odna publikaciya bezposerednogo uchasnika podij polubotkivcya M Padalki 1921 roku Padalka zrobiv dopovid referat v Ukrayinskomu vijskovo istorichnomu tovaristvi u Chenstohovi i opublikuvav yiyi pid odniyeyu i tiyeyu zh nazvoyu u voyenno naukovomu zbirniku Do zbroyi i okremim vidannyam na vlasnij kosht u lvivskomu vidavnictvi Dilo Sho zh do spogadiv inshih to shozhe sho dlya togochasnih politichnih lideriv zokrema z Centralnoyi Radi vistup polubotkivciv stav tiyeyu podiyeyu zakinchennya yakoyi chekayut u nervovomu napruzhenni podiyeyu yaku zgodom navit zgaduvati ne hochetsya Takozh divitsyaGrushevskij Mihajlo Sergijovich Vinnichenko Volodimir Kirilovich Petlyura Simon Vasilovich Mihnovskij Mikola Ivanovich Kapkan Yurij Yevgenovich Oberuchev Kostyantin Mihajlovich Ukrayinska Centralna Rada Ukrayinskij generalnij vijskovij komitet Ukrayinskij vijskovij klub imeni getmana Pavla Polubotka Kiyivskij vijskovij okrugPrimitki ta posilannyaHristyuk P Zamitki i materiali do istoriyi ukrayinskoyi revolyuciyi 1917 1920 rr T I Viden 1921 Visti z Ukrayinskoyi Centralnoyi Radi 1917 11 12 Cherv Kievskaya mysl Vechernij vypusk 1917 8 iyul Visnik Ukrayinskogo vijskovogo generalnogo komitetu 2 1917 Cherv Polubotkivec Padalka yedinij z uchasnikiv podij sho lishiv detalni spogadi z usih podij pov yazanih z vistupom Padalka M Vistup polubotkivciv 4 6 lipnya 1917 r v m Kiyevi na foni politichnoyi situaciyi togo chasu Lviv 1921 Nova Rada 1917 23 cherv Robitnicha gazeta 1917 28 cherv Narodna volya 1917 28 cherv Doroshenko D Istoriya Ukrayini 1917 1923 rr V 2 h t K Tempora 2002 Bosh E God borby Borba za vlast na Ukraine s aprelya 1917 g do nemeckoj okkupacii K 1989 Milyukov P N Istoriya vtoroj russkoj revolyucii T 1 vyp 2 Sofiya 1992 81 s Kievskaya mysl Vechernij vypusk 1917 5 iyul Tyutyunnik Yu Revolyucijna stihiya Dzvin 8 Lviv 1991 Grushevskij M Spomini K 1989 Za inshimi danimi polubotkivci zahopili v arsenali 1500 rushnic Dudko F Den 5 lipnya 1917 r u Kiyevi Kalendar Chervona Kalina 1937 Robitnicha gazeta 1917 6 lip Visnik Ukrayinskogo Vijskovogo Generalnogo Komitetu 5 6 Lipen 1917 Visti z Ukrayinskoyi Centralnoyi Radi 13 14 1917 Lip Robitnicha gazeta 1917 7 lip Dzherela ta literaturaSoldatenko V F Polubotkivciv vistup 1917 11 listopada 2016 u Wayback Machine Enciklopediya istoriyi Ukrayini u 10 t redkol V A Smolij golova ta in Institut istoriyi Ukrayini NAN Ukrayini K Naukova dumka 2011 T 8 Pa Prik S 376 ISBN 978 966 00 1142 7 Soldatenko V F Soldatenko I V Vistup polubotkivciv u 1917 r Ukrayinskij istorichnij zhurnal 1993 7 8 Soldatenko V F Soldatenko I V Vistup polubotkivciv u 1917 r Ukrayinskij istorichnij zhurnal 1993 9 Soldatenko V F Soldatenko I V Vistup polubotkivciv u 1917 r Ukrayinskij istorichnij zhurnal 1993 10 Soldatenko V F Ukrayinska revolyuciya Istorichnij naris Monografiya K Libid 1999 976 s Doroshenko D Istoriya Ukrayini 1917 1923 rr V 2 h t K Tempora 2002 Vinnichenko V Vidrodzhennya naciyi istoriya Ukrayinskoyi revolyuciyi berezen 1917 gruden 1919 rr K 1990 Pavlo Skoropadskij Spogadi kinec 1917 gruden 1918 K Kiyiv Filadelfiya 1995 493 s Mihnovskij M I Samostijna Ukrayina K Diokor 2002 80 s Milyukov P N Istoriya vtoroj russkoj revolyucii T 1 vyp 2 Sofiya 1992 81 s Sidak V T Ostashko T Vronska Polkovnik Petro Bolbochan tragediya ukrayinskogo derzhavnika Naukove vidannya K Tempora 2004 416 s il Mirchuk P Vidrodzhennya velikoyi ideyi Kiyiv Ukrayinska vidavnicha spilka 1999 Kiyiv Istorichna enciklopediya 1917 2000 rr 3MEDIA 2002 Ukrayina Incognita Za zagalnoyu red Larisi Ivshinoyi Vidannya chetverte stereotipne K ZAT Ukrayinska pres grupa 2005 400 s Dovbnya V Sichovi Strilci kiyivskogo formuvannya u vizvolnih zmagannyah 1917 1920 rokiv organizaciya ta pravovi zasadi diyalnosti Kiyiv 2002 S 181 Kiyiv 2002 S 181 Grinevich V Grinevich L Yakimovich B Istoriya ukrayinskogo vijska 1917 1995 Uporyadnik Ya Dashkevich Lviv Svit 1996 840 s Doroshenko Tovmackij B Simon Petlyura Zhittya i diyalnist K Vid centr Prosvita 2005 608 s Litvin S Sud istoriyi Simon Petlyura i petlyuriana K Vidavnictvo imeni Oleni Teligi 2001 640 s il Lanovik B D Matejko R M Matisyakevich Z M Istoriya Ukrayini Navchalnij posibnik Za red B D Lanovik 2 ge vid pererob K Tovaristvo Znannya KOO 1999 574 s Bojko O D Istoriya Ukrayini Posibnik K Vidavnichij centr Akademiya 2001 656 s PosilannyaRoman Koval Vistup polubotkivciv 27 lipnya 2011 u Wayback Machine Kalinichenko V V Istoriya Ukrayini Chastina III 1917 2003 rr nedostupne posilannya z bereznya 2019 Visnik UVKR nedostupne posilannya z bereznya 2019 Uryadovij portal Apostol ukrayinskoyi derzhavnosti 30 veresnya 2007 u Wayback Machine Gazeta Den Vichnij opozicioner 26 chervnya 2015 u Wayback Machine Soyuz Getmanciv Derzhavnikiv Derzhavu Getmana znishili socialisti masoni nedostupne posilannya z bereznya 2019 Zabutij chin polubotkivciv uroki progranoyi samostijnosti 11 lipnya 2017 u Wayback Machine Cya stattya ye kandidatom do pokrashennya z 13 chervnya 2023