Сайда, Сідон (фінік. 𐤑𐤃𐤍, дав.-гр. Σιδών, араб. صيدا) — місто на півдні Лівану, в давнину — незалежне місто-держава.
Сайда (Сідон) صيدون | ||||
---|---|---|---|---|
| ||||
![]() | ||||
Основні дані | ||||
33°33′38″ пн. ш. 35°23′53″ сх. д. / 33.56056° пн. ш. 35.39806° сх. д. | ||||
Країна | | |||
Регіон | Південний Ліван | |||
Столиця для | Південний Ліван (провінція), Сидон (район), d і Сідонська сеньйорія | |||
Площа | 7 км² | |||
Населення | 80 100 | |||
Міста-побратими | Констанца, Софія, Сочі | |||
Часовий пояс | DAZD | |||
GeoNames | 268064 | |||
Міська влада | ||||
Мапа | ||||
| ||||
| ||||
|
Історія
«Місто рибалок»
Перше поселення на місті Сідона виникло ще у IV тис. до н. е. Тож коли у першій половині III тис. до н. е. узбережжя Середземного моря заселили ханаанеї (фінікійці), вони облаштувалися у вже обжитій місцевості. Спочатку називали мешканців цілого краю — від Акко до Бейрута. Слово це швидше за все означало «рибалки» і тим самим сідоняни протиставлялися як ханаанцям, що жили в глибині континенту («скотарям»), так і співплемінникам, що мешкали на північ («лісорубам»). Тож цілком можливо, що за Сідоном його назва закріпилася саме як за першим міським центром цього краю, оскільки інші міста — Тір, Беріт і Акко виникли пізніше. Найстарішим містом Південної Фінікії Сідон називала й більшість стародавніх істориків. Фінікійська легенда стверджувала, що заснував його бог Бел, а назву місто отримало на честь доньки Бела — . Грецькі міфи називали засновником міста або , сина Єгипта. У Біблії Сідон є первістком Ханаана.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODJMelptTDFkbGJtTmxjMnhoYzE5SWIyeHNZWEpmTFY5TmRYSmxlRjlpY21GaVpHRnlhWE11YW5Cbkx6SXdNSEI0TFZkbGJtTmxjMnhoYzE5SWIyeHNZWEpmTFY5TmRYSmxlRjlpY21GaVpHRnlhWE11YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Окрім риболовлі мешканці Сідона славилися як торгівці і вправні ремісники). Місто було центром виробництва пурпуру — археологи виявили дуже товсті і щільні шари битих черепашок, які використовувалися для виготовлення фарби. Слава місцевих склодувів була такою, що Пліній навіть приписав сідонцям відкриття скла. Торгували містяни насамперед з Угаритом і Месопотамією, проте у письмових документах Сідон і його царя Зімріду вперше згадують єгиптяни — серед інших міст, що платили данину фараонам. Під їхню владу місто потрапило щонайменше з часів Тутмоса IV, онука Тутмоса III, який розширив кордони Єгипту до Євфрату.
Єгиптяни і філістимляни
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHdMekJrTDFSb2RXMTBiVzl6WlhOZlNWWXRSVjh4TXpnNE9TMUpUVWRmTURBek5DMW5jbUZrYVdWdWRDNXFjR2N2TWpBd2NIZ3RWR2gxYlhSdGIzTmxjMTlKVmkxRlh6RXpPRGc1TFVsTlIxOHdNRE0wTFdkeVlXUnBaVzUwTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
До складу Єгипту Сідон входив як залежна, але самоврядна держава. У внутрішні справи міської громади фараони не втручалися і у відносинах з місцевими мешканцями сідонський цар поводив себе як повновладний володар. Та й виконувати розпорядження єгиптян Зімріда не квапився. Скажімо, розпорядження фараона надати допомогу Біблу в його боротьбі з Абдаширтою сідонці фактично проігнорували, і лише коли у Фінікії з'явилося єгипетське військо продемонстрували покірність. Але й це не завадило Зімріді укласти союз с сином Абдаширти Азіру і перехоплювати біблські кораблі, що поспішали на допомогу єгипетського гарнізону Сіміри. Щоправда, останнім прихистком царя Бібла, якого скинули власні співгромадяни, був саме Сідон. Він намагався відплисти до Єгипту, але був вбитий під час заворушень, спровокованих у Сідоні агентами Азіру.
Допомога Азіру і його союзника Арвада стала в пригоді, коли Зімріда почав війну проти сусіднього Тіра. Щастя було на стороні сідонців, і хоча вони не захопили саме вороже місто, вони приєднали до себе землі тірян на континенті включно із Ушу (Старим Тіром). Водночас Зімріда вів дипломатичну гру з Ехнатоном, сподіваючись з єгипетською допомогою розширити свої володіння на півночі. Єгиптяни у Фінікії з'явилися, однак, лише за часів Хоремхеба. І відновили статус-кво, що існував до війн Зімріди. Пізніші сідонські царі Яппадді і Імту згадуються в суто миролюбному контексті — як торговельні партнери Угарита.
Навала «народів моря» (біля 1200 р. до н. е.) оминула Сідон. Більше постраждали Арвад і Тір, а Угарит взагалі припинив своє існування. Лише пізніше цар Аскалона — одного з царств, утворених філістимлянами, — атакував Сідон із суходолу. Напад був несподіваним, сідонці зазнали нищівної поразки і змушені були рятуватися втечею. Частина біженців опинилася у Тірі, який після цього пережив «друге народження», частина — в Арваді. Дехто пізніше повернувся до рідного міста і разом з мешканцями, що залишилися після філістимської навали, відновили Сідон.
Доба незалежності
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkV3TDFOcFpHOXVYME52Ykd4bFoyVmZjMmwwWlM1cWNHY3ZNalF3Y0hndFUybGtiMjVmUTI5c2JHVm5aVjl6YVhSbExtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
Зростанню Сідона сприяв наплив на узбережжя етнічно близьких до фінікійців ханаанеїв, що змушені були залишити землі в глибині континенту під тиском арамеїв і євреїв — про те, що вони шукали порятунку в «землі сідонський», повідомляє, зокрема, й Біблія. Місто швидко повернуло собі роль одного з найбільших ремісничих і торговельних центрів Фінікії, а із занепадом Єгипту і втратою фараонами своїх азійських володінь (щонайпізніше за часів Рамзеса XI) здобуло незалежність.
Сідон у цей час володів чималою ділянкою узбережжя — у його підпорядкуванні знаходилося сім менших міст, землі, придатні для ведення сільського господарства, а головне — торговельний шлях до долини Бекаа і далі на схід. Завдяки цьому місцеві купці контролювали обмін між передньоазійськими країнами з одного боку, і долиною Нілу та басейном Середземного моря з іншого. Постачали до сусідніх країн вони і суто фінікійські товари — ткані, одежу, скло, пурпур, а також цінні породи деревини з ліванських гір.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWlMMkkyTDFOcFpHOXVMV052WVhOMExtcHdaeTh6T0RCd2VDMVRhV1J2YmkxamIyRnpkQzVxY0djPS5qcGc=.jpg)
Якщо не вистачало ресурсів для самостійних експедицій, сідонці укладали «товариські» угоди з іноземцями, так звані . Одним з таким партнерів був єгиптянин , чий торговельний дім мав «штаб-квартиру» у Танісі. В операціях з ним були задіяні одразу п'ятдесят сідонських кораблів, що належали не лише царю, але й представникам міської знаті, . Торговельний флот базувався у захищеній північній гавані міста, в той час як південна затока використовувалася для кораблів рибалок і збирачів черепашок.
На відміну від сусіднього Тіра місто не виводило власних , але вихідці з Сідона швидше за все були у складі переселенців. Іноді саме так інтерпретують згадку про у Карфагені та деяких інших заморських містах, проте більшість дослідників впевнена, що у цих випадках йдеться про особливу категорію населення Тіра, яка не мала до Сідона прямого стосунку. Натомість очевидно, що сідонці активно торгували із одноплемінниками в інших куточках Середземного моря і в цьому сенсі колонізація мала загальнофінікійський характер
Загострення суперництва з Тіром і ассирійська загроза
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOW1MMlpoTDFkdmIyUjBjbUZrWlM1cWNHY3ZNekF3Y0hndFYyOXZaSFJ5WVdSbExtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
На межі —XI ст. до н. е. Сідон вперше зіткнувся із ассирійцями. Похід Тіглатпаласара I (1115—1077 рр. до н. е.), щоправда, не був руйнівним для фінікійців. Від загарбників вони відкупилися багатими подарунками. У наступному столітті сідонців більше непокоїло піднесення Тіра, що почав претендувати на домінування в усій Південній Фінікії (або ж «землі сідонській», як її називали сучасники). До того ж тіряни уклали союз із ізраїльським царем Соломоном, який позбавив Сідон монополії на суходільну торгівлю і відтіснив його від нових торговельних шляхів, що поєднували Фінікію з басейном Червоного моря.
Наприкінці X ст. до н. е. нове піднесення переживає Єгипет. Фараону вдалося відновити сюзеренітет над Фінікією, і Сідон змушений був визнати єгипетську зверхність. У 876 р. до н. е. на узбережжі Середземного моря знову з'явилися ассирійці. Сідонці погодилися виплатити Ашшурнасірпалу II данину і їхня делегація була навіть присутня на освяченні нової ассирійської столиці . Салманасар III у 858 р. до н. е. теж встиг зібрати данину з міста — до того як був зупинений арамейсько-фінікійською коаліцією при Каркарі. Проте Сідон до цього союзу не приєднався — його влаштовував статус «привілейованого» данника, в обмін на який він отримав в ассирійців торговельні привілеї.
У 738 р. до н. е. Фінікію до своїх володінь міцніше приєднав Тіглатпаласар III. Сідон серед його данників не згаданий, але це може означати як включення міста безпосередньо до складу його держави (так сталося з Сімірою) чи підпорядкування його Тіру (на чому наполягають деякі дослідники), так і просто свідчити про лояльне виконання сідонцями своїх зобов'язань — на відміну від бунтівливих сусідів. Показово, що коли після смерті Тіглатпаласара III 727 р. до н. е. в Фінікії спалахнуло повстання, Сідон досить швидко перейшов на бік ассирійців і навіть допомагав Салманасару V під час облоги Тіра.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODRMemcyTDBWellYSm9ZV1JrYjI0dWFuQm5Mekl3TUhCNExVVnpZWEpvWVdSa2IyNHVhbkJuLmpwZw==.jpg)
В 701 р. до н. е. Сідон зайняв під час чергового походу проти Тіра Сінаххеріб. Цього разу за лояльність сідонському царю Ітобаалу віддячили сповна — віддавши йому (на правах особистого володіння) усі континентальні володіння Тира з Ушу включно. Не дивно, що «обдарований» — за твердженням ассирійців — впав Сінаххерібу до ніг, і надалі покірно надавав володарю кораблі з екіпажами для походу проти Вавилона. Наступник Ітобаала Абдмілкат у 680 р. до н. е. повстав проти сина Сінаххеріба Асаргаддона. Проте інші фінікійці (можливо, з огляду на поведінку попередніх сідонських царів) його не підтримали.
У 677 р. до н. е. ассирійці захопили і дощенту зруйнували місто. Величезні багатства, захоплені в Сідоні, включно з скарбницею царя, вивезли до Месопотамії, туди ж перегнали знатних сідонців, ремісників і навіть худобу. Міста Сарепту і передали Тіру, який прийняв до себе біженців із зруйнованого міста, але допоміг ассирійцям схопити і стратити Абдмілката. Інші сідонські території були включені безпосередньо до складу Ассирії, з них утворили нову — — провінцію. А на місці зруйнованого міста коштом інших фінікійців був збудований її адміністративний центр — , заселений переселенцями з ліванських гір і сходу Ассирії.
Відновлення і встановлення вавилонської влади
Попри заборони ассирійських царів Кар-Асаргаддон швидко фінікізувався. Невдовзі до нього повернулися і сідонські біженці. Нова назва серед місцевих мешканців не прижилася і місто продовжували називати Сідоном. Після смерті Ашшурбаніпала (627 р. до н. е.) місто не лише повернуло собі самоврядування, але й фактично стало незалежним, щоправда, ціною остаточної відмови від Сарепти на користь Тіра. Після 614 р. до н. е. — Сідон визнав зверхність Єгипту і навіть постачав до долини Нілу ліс і кораблі, зокрема й для славетної .
У 599 р. до н. е. у Палестині з'явилася армія Навуходоносора II і місто поквапилося визнати себе данником Вавилона. Прихід до влади в Єгипті оживив надії на відновлення незалежності. Сідонські представники взяли участь в під егідою юдейського царя Седекії, і той із спільними пропозиціями вирушив до Месопотамії, проте Навуходоносор II домовлятися відмовився. Вавилонське військо знову з'явилося в Палестині, захопило Єрусалим і взяло в облогу Тір (585 р. до н. е.). Сідон, не чекаючи розв'язки, визнав владу Навуходоносора на умовах збереження обмеженої автономії. Проте це викликало ревнощі з боку Єгипта. У 572 році до н. е. фараон Апрій раптовим ударом із суходолу захопив Сідон і приєднав до своїх володінь. У 570 р. до н. е. Апрія позбавили престолу, чим одразу скористалися вавилоняни. Єгипет відстояв власну незалежність, але остаточно відмовився від Фінікії на користь суперника.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelZsTDBGemRHRnlkR1VsTWpkelgzUm9jbTl1WlM1cWNHY3ZNVFF3Y0hndFFYTjBZWEowWlNVeU4zTmZkR2h5YjI1bExtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
Сідон як міг скористався із замирення, намагаючись відновити свої позиції в міжнародній торгівлі. В місті розпочалося масштабне будівництво, а поруч з ним цар почав зведення величного храму Ешмуна. Щоправда, у 563 р. до н. е. вавилоняни несподівано позбавили Сідон автономії, проте з приходом до влади Набоніда (555 р. до н. е.) вона була відновлена.
Фаворити Ахеменідів
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOW1MMlppTDFCeWIzUnZiV1ZmWm5KdmJWOUZjMmh0ZFc1ZlUyRnVZM1IxWVhKNUxtcHdaeTh5TURCd2VDMVFjbTkwYjIxbFgyWnliMjFmUlhOb2JYVnVYMU5oYm1OMGRXRnllUzVxY0djPS5qcGc=.jpg)
У 539 р. до н. е. Вавилонське царство припинило своє існування і Сідон поквапився визнати владу Кира. У 525 р. до н. е. місто надало Камбісу свій флот для походу проти Єгипту. Після того як Тір відмовився допомогти перському володарю оволодіти Карфагеном, Ахеменіди почали віддавати перевагу Сідону, перетворивши його на свій опорний пункт на узбережжі Середземного моря. Поруч з містом був навіть влаштований «парадіс» — сад-резиденція «царя царів». Дарій І виокремив Сирію, Фінікію і Палестину в окрему сатрапію — Заріччя.
Сідон став однією з резиденцій місцевого сатрапа і командувача війська, а сідонського царя зазвичай ставили на чолі об'єднаного фінікійського флоту. Місцеві купці отримали право безперешкодної торгівлі в межах всієї держави Ахеменідів, а податки, що їх Заріччя сплачувало до скарбниці, були порівняно меншими, аніж в Єгипту чи Месопотамії. Не надто обтяжливими були й трудові повинності і зобов'язання постачати деревину для потреб «царя царів». Натомість місто вважалося цілком самостійним у внутрішніх справах — перси лише стежили за тим, щоб при владі були прихильні до них люди.
Перською креатурою вважають насамперед Ешмуназара, жерця Астарти, що усунув від влади представника старої династії і сам оголосив себе сідонським царем під іменем Ешмуназара I. Поєднання жрецьких і царських функцій не відповідало звичаю, але Дарію I це було лише на руку. Показово, що сідонський флот, очолюваний новим володарем, зіграв ключову роль в перемозі над повсталими іонійцями біля острова Ладе.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelEyTDBWemFHMTFibUY2WVhKZlNVbGZjMkZ5WTI5d2FHRm5kWE11YW5Cbkx6RTJNSEI0TFVWemFHMTFibUY2WVhKZlNVbGZjMkZ5WTI5d2FHRm5kWE11YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Син Ешмуназара I Табніт був фаворитом Ксеркса. Сідонці з найкращого боку проявили себе під час маневрів, влаштованих «царем царів», і той зазви звичай вислуховував думку Табніта першою — зокрема й напередодні Саламінської битви. Незважаючи на поразку Ксеркс не втратив довіри до сідонців і навіть відпустив їхні кораблі додому, аби зберегти як останній резерв.
Ешмуназар II (475 — 461 рр. до н. е.), на відміну від батька та діда, відмовився від статусу жерця, можливо тому, що вже не відчував загрози для своєї влади. Сідонці брали активну участь у бойових діях на боці персів, зокрема і при Еврімедонті. Місто підтримало Артаксеркса I і під час боротьби за зміцнення його влади всередині перської держави. На знак вдячності той передав сідонському царю Дор, Яффу і частину Шаронської рівнини. Ще ніколи володіння Сідона не були такими великими. Все це дозволило місту вперше в історії перетворитися на виробника і навіть експортера сільськогосподарської продукції, і цим компенсувати втрати від згортання міжнародної торгівлі внаслідок тривалих греко-перських війн. Чималі доходи дозволили Ешмуназару II розпочати перебудову храму Ешмуна за перським зразком. Цю справу продовжив і його двоюрідний брат Бодаштарт (відомий також за іменем Ятонмілк, 461 — 449 до н. е. рр.)
Панування торговельної олігархії
За часів Бодаштарта, який отримав владу в досить юному віці, посилився політичний вплив «мужів Сідона» — представників знаті, власників кораблів і великих купців. Вже при похованні попередника цар недвозначно натякав на можливість узурпації влади цією торговельною олігархією. Так і сталося після смерті Бодаштарта. «Мужі Сідона» привели до влади Баалшиллема І — засновника нової царської династії.
Новий монарх домігся від персів безпрецедентної поступки — дозволу карбувати власну монету. При чому як дрібну срібну, так згодом і більш ходову бронзову. Завдяки цьому Сідон зміцнив свій статус головного торговельного і фінансового центру усього Східного Середземномор'я. І хоча через кілька десятиріч карбувати монету почали й інші фінікійські міста, своїм провідним статусом сідонці не поступилися. На відміну від сусідів — тірян, що віддавали перевагу торгівлі з власними колоніями, сідонські купці зосередили в своїх руках обмін із грецьким світом, що відкривало перед ними ширші можливості — і економічні, і політичні.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelJtTHlWRU1DVkJOU1ZFTVNVNE1DVkVNQ1ZDTUNWRU1DVkNRMThsUkRBbE9UVWxSREVsT0RFbFJEQWxRa01sUkRFbE9ETWxSREFsUWtRbFJEQWxRakJmSlRJNEpVUXdKVGsxSlVReEpUZzRKVVF3SlVKREpVUXhKVGd6SlVRd0pVSkVKVVF3SlVJd0pUSTVYeVZFTUNWQ1JTVkVNU1U0TVNWRU1TVTRNaTVmSlVReEpUZzNKVVF3SlVJeUxsOVdTVjh0WHlWRU1TVTRNU1ZFTUNWQ05TVkVNU1U0TUM1ZlNWWmZKVVF4SlRneEpVUXhKVGd5TGw4bFJEQWxRalFsUkRBbFFrVmZKVVF3SlVKRUxpVkVNQ1ZDTlM1cWNHY3ZNamsyY0hndEpVUXdKVUUxSlVReEpUZ3dKVVF3SlVJd0pVUXdKVUpEWHlWRU1DVTVOU1ZFTVNVNE1TVkVNQ1ZDUXlWRU1TVTRNeVZFTUNWQ1JDVkVNQ1ZDTUY4bE1qZ2xSREFsT1RVbFJERWxPRGdsUkRBbFFrTWxSREVsT0RNbFJEQWxRa1FsUkRBbFFqQWxNamxmSlVRd0pVSkZKVVF4SlRneEpVUXhKVGd5TGw4bFJERWxPRGNsUkRBbFFqSXVYMVpKWHkxZkpVUXhKVGd4SlVRd0pVSTFKVVF4SlRnd0xsOUpWbDhsUkRFbE9ERWxSREVsT0RJdVh5VkVNQ1ZDTkNWRU1DVkNSVjhsUkRBbFFrUXVKVVF3SlVJMUxtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHdMekF4TDFadmRHbDJaVjl6ZEdGMGRXVmZabkp2YlY5bGMyaHRkVzR1YW5Cbkx6SXdNSEI0TFZadmRHbDJaVjl6ZEdGMGRXVmZabkp2YlY5bGMyaHRkVzR1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Наступники Баалшиллема І Абдамон, Баана і (відомий також під іменем Бодаштарта II, правив у 401 — 372 рр. до н. е.) продовжували політику засновника династії, забезпечивши справжній розквіт Сідона. Цьому сприяли також довгий період миру у цій частині Сереземного моря і режим найбільшого сприяння з боку Ахеменідів. Останній мав, однак, і зворотний бік. Так, на вимогу Артаксеркса II у 396 р. до н. е. сідонська ескадра на чолі з царем змушена була вирушити на допомогу Конону, що в цей час вів бойові дії проти Спарти, а пізніше місто споряджало кораблі для висадки самого Артаксеркса II на Кіпрі. У 383 до н. е. р. фараон Ахоріс захопив і сам Сідон. Перси доволі швидко відновили свій контроль над Фінікією, проте миром місто насолоджувалося недовго.
Еллінізація і повстання проти Персії
Допомога Сідона Афінам сприяла її зближенню із греками. З початку IV ст. до н. е. розпочинається швидка еллінізація міста, чому не в останню чергу сприяла близькість внутрішнього устрою грецьких і фінікійських міст та спільні торговельні інтереси. Баалшиллем II переводить сідонську монетну систему на . Сідонці оселяються в Коринфі і Афінах, фінікійці сприймають засвоюють культуру і мову греків.
Наступник Баалшиллема II Абдаштарт І (372 — 362 рр. до н. е.) взагалі отримав прізвисько Філелін. У 367 р. до н. е. афінські народні збори ухвалили рішення про надання сідонському царю і його нащадкам проксенії (так звана ) і фактично звільнили сідонських купців від сплати мит. Натомість різко погіршилися стосунки міста із Ахеменідами. Сподіваючись на підтримку греків і єгиптян, Абдаштарт І у 362 р. до н. е. підняв повстання проти перської влади. На сідонських монетах замість зображення перського володаря почали карбувати профіль Абдаштарта I. З появою у Заріччі фараона з єгипетським військом сідонці приєдналися до нього. Проте в тилу у Таха спалахнув заколот, очолений Нектанебом. Фараон сам змушений шукати прихистку в Сідоні. Згодом Тах здався царю і був ним прощений. Але Сідон за непослух був покараний. Місто було позбавлено автономії і навіть його монетний двір перейшов у розпорядження сатрапа Кілікії .
Новий перський володар Артаксеркс III більше остерігався бунтівливих сатрапів, тому відновив автономію Сідону і повернув право карбування власної монети новому сідонському царю Теннесу. Однак той вів власну гру. За ініціативою Теннеса і зразком грецьких сіммахій був утворений , до якого долучилися Тір і Арвад. Учасники союзу заснували на півночі Фінікії місто з трьох поселень, кожне з яких було обнесене мурами (майбутній Триполіс), де представники міст збиралися на спільну раду за участю царів і рівної кількості представників знаті (по сто делегатів).
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHpMek15TDBsemRHRnVZblZzWHkxZlRYVnpaVzlmWVhKamFHVnZiQzVmTFY5VFlYSmpiMlpoWjI5ZlpHVnNiR1ZmY0dsaGJtZGxiblJwWHkxZlkyRXVYek0xTUY5aExrTXVYeTFmUm05MGIxOUhMbDlFWVd4c0pUSTNUM0owYjE4eU9DMDFMVEl3TURaZk1ESXVhbkJuTHpJMk1IQjRMVWx6ZEdGdVluVnNYeTFmVFhWelpXOWZZWEpqYUdWdmJDNWZMVjlUWVhKamIyWmhaMjlmWkdWc2JHVmZjR2xoYm1kbGJuUnBYeTFmWTJFdVh6TTFNRjloTGtNdVh5MWZSbTkwYjE5SExsOUVZV3hzSlRJM1QzSjBiMTh5T0MwMUxUSXdNRFpmTURJdWFuQm4uanBn.jpg)
У 351 р. до н. е. перси почали готуватися до походу проти Єгипту. Базою для нападу був обраний Сідон. Приготування важким тягарем лягли на мешканців міста. Скориставшись невдоволенням громадян, Теннес домігся від загальнофінікійської ради оголошення повстання проти перської влади. Повстанці демонстративно знищили «парадіс» і спралили корм для царських коней — завдавши особистої образи Артаксерксу III. Розуміючи, що власних сил у фінікійців замало Теннес звернувся за допомогою до фараона Нектанеба II. Той замість єгипетського війська надіслав до Сідона 4 тисячі грецьких найманців на чолі з . Ментор проявив себе як дуже здібний воєначальник і послідовно розгромив війська двох перських сатрапів — з Заріччя і Маздая з Кілікії . На чолі нового війська встав сам Артаксеркс III. Теннес злякався і таємно надіслав до перського царя раба із пропозицією капітулювати. За попередньою домовленістю — нібито для участі в терміновому засіданні загальнофінікійської ради — Теннес вивів з міста 100 представників сідонської знаті і видав їх царю, який тих одразу стратив.
Пересічні сідонці, аби не втекли інші «мужі міста», спалили весь свій флот і приготувалися до облоги. Проте Ментор наказав найманцям відкрити ворота перед персами. Щоб не дістатися ворогам, мешканці міста почали підпалювати власні будинки. Загинуло близько 40 тисяч людей. Всіх, хто вижив, обернули на рабів і відправили до Месопотамії. Зрадника Теннеса Артаксеркс III стратив. Сідон був майже повністю зруйнований, позбавлений автономих прав, включно з правом карбувати власну монету. За переказами, перський володар навіть продав спалені будинки разом із зливками золота і срібла, що залишилися в них після пожежі.
Під владою елліністичних царів
Відновлення Сідона розпочалося не пізніше 341 року до н. е., після підкорення Артаксерксом III Єгипту, адже «цар царів» мусив визнавати стратегічне значення міста для його держави. Новим сідонським царем був поставлений Абдаштарт II, проте він почував себе невпевнено — мешканці, що поверталися до міста, не забули вчиненого погрому. До того ж це були переважно біженці, які переховувалися у грецьких містах, тож не дивно, що нове місто мало виразно еллінізований характер і настрої в ньому панували прогрецькі або ж промакедонські. Врешті решт, коли Абдаштарт II з флотом відплив у 334 р. до н. е. на війну з Александром Великим, громадяни лише чекали слушної нагоди, щоб скинути і його, і перську владу загалом.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelF6TDFOaGNtdHZjR2hoWnkxaGJHVjRZVzVrWlhKekxXUmxjeTFuY205emMyVnVYekV0TmpRd2VEUXdOUzVxY0djdk1qWXdjSGd0VTJGeWEyOXdhR0ZuTFdGc1pYaGhibVJsY25NdFpHVnpMV2R5YjNOelpXNWZNUzAyTkRCNE5EQTFMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
Нагода з'явилася після розгрому Дарія III під Іссом. Сідоняни одразу повстали і запросили до себе македонський гарнізон. Александр доручив Гефестіону знайти місту нового царя з кола знаті, що стала на чолі повстання. Проте усі ватажки відмовилися, оскільки не належали до царського роду, з якого за звичаєм могли обирати монархів. Тож на трон посадили далекого родича Абдаштарта II на ім'я Абдалонім, що був людиною незаможною і навіть сам обробляв свій сад. Александр і його соратники розглядали Сідон не лише як важливий центр міжнародної торгівлі, але як місто суднобудівників. Потреба у постійному поповненні флоту стала особливо гострою з початком війн між діадохами, тож Сідон кілька разів переходив із рук в руки. Однак Абадалоніму вдалося зберегти царську владу і навіть передати корону сину — Тіму.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelE1TDFCMGIyeGxiV0ZsZFhOZlNWWXVhbkJuTHpFNE1IQjRMVkIwYjJ4bGJXRmxkWE5mU1ZZdWFuQm4uanBn.jpg)
У місто опинилося під владою Птолемея I і ціле сторіччя залишалося під контролем його нащадків, які всебічно спряли подальшій еллінізації Фінікія. Грецьку мову почали використовувати не лише в спілкуванні з новою владою, але й в щоденному житті міської громади. Внутрішній устрій Сідона також мало відрізнявся від устрою звичайних грецьких полісів. Коли у 280 р. до н. е. місцева царська династія перервалася, на сідонський трон всадив свого стратега Філокла, сина Аполлодора, і це вже не викликало жодних заперечень з боку громадян. У 275 р. до н. е. царська влада в Сідоні взагалі була скасована і надалі місто очолювали обрані посадовці — (його також на грецький лад іменували архонтом) та суфети. Фактично ж усі важелі впливу зосереджувалися в руках міської ради, що стояла на сторожі інтересів торговельної олігархії.
У 219 р. до н. е. Сідон був зайнятий Антіохом III, проте після поразки під (217 р. до н. е.) він змушений був залишити Фінікію. У 202 р. до н. е. бойові дії були відновлені і після півторарічної облоги Сідон увійшов до складу держави Селевкідів (Єгипет визнав втрату у 197 р. до н. е.). Автономія міста була збережена і навіть розширена. Сідон перейшов на , проте його громадян, на відміну від інших підданих, не примушували обожнювати нового володаря, недоторканим залишився і місцевий культ Астарти, як власне і претензії міста на першість у Фінікії. З часів тимчасової єгипетської окупації у 149 р. до н. е. навіть місцева монетна система була орієнтована на південних сусідів. Міжусобиці між Селевкідами Сідон використав для отримання від царів нових поступок. У 133 р. до н. е. Антіох VII надав місту статус «божественного», що дозволяло залишати податки у місцевій скарбниці. У 122 р. до н. е. визнав Сідон «священним», а в 121 р. до н. е. — ще й «неторканим» містом, гарантувавши по суті його громадянам судовий імунітет. І нарешті, з фактичним розпадом держави у 111 р. до н. е. місто отримало цілковиту незалежність.
Римська доба
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWlMMkl5TDBaMWJtVnlZWEo1WDNOMFpXeGxYMU5oYVdSaFgweHZkWFp5WlY5TllUTTJOVGN1YW5Cbkx6RXlNSEI0TFVaMWJtVnlZWEo1WDNOMFpXeGxYMU5oYVdSaFgweHZkWFp5WlY5TllUTTJOVGN1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWpMMk5pTDFCb2IyVnVhV05wWVc1ZmMyaHBjQzVxY0djdk1UZ3djSGd0VUdodlpXNXBZMmxoYmw5emFHbHdMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
Щоправда, скористатися отриманою свободою сідонці вже не змогли. Адже позиції у тогочасній міжнародній торгівлі вони втратили, і без підтримки з боку потужних держав відновити їх їм було вже не під силу. У 64 р. до н. е. Гней Помпей приєднав Сирію до Риму, проголосивши фінікійські міста «вільними». Однак фактично це була все та ж автономія — цього разу у складі Римської республіки. Місто продовжувало карбувати власну монету, Юлій Цезар звертався до «магістратів, сенату і народу Сідона» з поважними посланнями, а Марк Антоній навіть виключив Сідон з числа земель, що він подарував єгипетській цариці Клеопатрі, бо вважав, що тим самим порушить зобов'язання, що взяв на себе Рим перед міською громадою.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODJMelkxTDBKdmRIUnNaVjlwZG5sZlRHOTFkbkpsWDAxT1JEVXdOUzVxY0djdk1USXdjSGd0UW05MGRHeGxYMmwyZVY5TWIzVjJjbVZmVFU1RU5UQTFMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
Октавіан не був таким прискіпливим і вже у 20 р. до н. е. позбавив Сідон не лише фактичної, але й формальної автономії. Щоправда, саме за часів імперії у тепер вже римському місті розпочалося активнее будівництво, внаслідок якого з'явився театр та інші будівлі із «стандартного» провінційного набору.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkV3TDBGekxVcDFiR2xoWDAxaFpYTmhMVk5wWkc5dVgwRkZNekJmUWsxRFh6TXdNQzVxY0djdk1UZ3djSGd0UVhNdFNuVnNhV0ZmVFdGbGMyRXRVMmxrYjI1ZlFVVXpNRjlDVFVOZk16QXdMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
Згідно з біблійними оповідями Сідон відвідував Ісус, а пізніше — апостол Павло.
Імператор Елагабал надав місту права римської колонії — під іменем . У IV—VI сторіччях Сідон занепав, поступаючись розмірами і активністю громадського життя навіть сусідній Сарепті. Лише після руйнівного землетрусу 551 р., від якого постраждали інші фінікійські міста, тепер вже візантійський Сідон починає виходити з кризи — сюди зокрема перебазувалася з Бейрута.
Від «праведних халіфів» до сельджуків
У 636 р. Сідон атакували араби. Місцеві мешканці, залишені візантійською владою напризволяще, оборонялися самотужки. За свідченням мусульманських хронік місто було захоплене швидко, проте деякі дослідники впевнені, що спротив тривав аж до 640 року. У 644 році ромеї відбили місто і його знову довелося брати штурмом. Нова влада до християн ставилася лояльно, і це врешті дозволило їй закріпитися у Сідоні. Проте, коли у 678 р. візантійці висадили морський десант, місцеві християни надали йому підтримку. Імператор Костянтин IV уклав з халіфом Муавією мир на 30 років, але наступник Муавії вже у 682 р. повернув Сідон під свою владу. Коли у 685 р. візантійці з'явилися у Фінікії вони, обмежилися знищенням міських укріплень, вочевидь не сподіваючись на довге утримання території. Відповідно змінилися і настрої місцевих християн. Щоправда, Омеяди не розглядали Сідон як важливий опорний пункт, віддаючи перевагу Акко.
У 747 р. Фінікією прокотився потужний землетрус, але відновлювати міста уряд не квапився. До того ж невдовзі в халіфаті спалахнула громадянська війна, а потім влада зосередилася на придушенні повстань у гірських районах. Новою династією — Аббасидами — столиця була перенесена з Дамаска, пов'язаного з фінікійським узбережжям, до Месопотамії. І відновіти прибережні поселення наказав лише халіф аль-Мансур у 771 р., а завершені роботи були лише за часів .
У 878 Сідон перейшов під контроль , формально — намісника халіфа, фактично — керівника незалежної держави. За його наступника Фінікією, Сирією і Палестиною керував , за походженням. Відновлення влади Аббасидів у 905 р. для сідонців пройшло майже непомітно, тим більше, що син Тугаджа у 928 р. отримав в управління Палестину, а згодом і Сирію. Через сім років Мухаммед приєднав до своїх володінь Єгипет, Північну Месопотамію і став у 939 р. незалежним володарем з титулом . Після смерті Мухаммеда у 945 р. влада в державі зосередилася в руках регента — нубійського євнуха (фактично керував до аж 968 р.).
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWtMMlEwTDBOaGNuQnpZV2xrWVM1cWNHY3ZNakF3Y0hndFEyRnljSE5oYVdSaExtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
У 970 р. Сідон захопили війська фатимідського халіфа аль-Муїзза. Нові володарі, під контролем яких знаходилося усе південне узбережжя Середземного моря — аж до Гібралтару, згадали про стратегічне значення Фінікії для міжнародної торгівлі і почали активно забудовувати її фортецями. Одну з них аль-Муїзз почав будувати і в Сідоні. Проте у 974 р. у наступ перейшли візантійці. Сідоном вони володіли недовго і очистили його остерігаючись удару з тилу. Натомість у 975 р. до міста зі сходу підступила кіннота тюрків на чолі з колишнім аббасидським найманцем . Фатимідське військо, що складалося головним чином з берберської піхоти, відкинуло тюрків від сідонських мурів і кинулося навздогін. Алп-Тегін контратакував. Його вершники, використовуючи булави, прорвали лави берберів, перетворивши бій на методичне знищення ворога. Владу над Сідоном Фатимідам вдалося відновити лише у 977 р.
Замирення сприяло піднесенню прибережних міст і Сідона зокрема. Проте з часом влада Фатимідів стала занадто обтяжливою. У 1076 р. сідонці повстали і вигнали єгиптян. Розуміючи, що сили не рівні, містяни звернулися за допомогою до сельджуцького султана . У 1080 тюрки без бою увійшли до міста і приєднали його до султанату. Фатиміди повернули собі Сідон лише у 1089 р.
Хрестоносці й мамлюки
1106 року до міста вперше підійшло військо хрестоносців, а на сідонському рейді з'явилася англійська ескадра. Сідонці капітулювати відмовилися, а лицарі не відчували себе впевнено, тож відступили. У 1108 році єрусалимський король Балдуїн I повернувся, а з моря до Сідона підступили генуезці. Проте на допомогу прийшов єгипетський флот, що відігнав італійців і змусив хрестоносців зняти облогу. 1110 року в Фінікії з'явилися норвежці на чолі з королем . Генуезців змінили венеційці на чолі з дожем Орделафо Фальєро. З їхньою допомогою 4 грудня 1110 року Балдуїн I таки захопив Сідон.
Місто було перетворено на центр Сідонської сеньйорії у складі Єрусалимського королівства, а місцеві барони увійшли до кола «перів» держави хрестоносців на рівні з володарями Триполі і Антіохії. Сідону підпорядковувалися Сарепта, і замки у ліванських горах. В церковному ієрархії місто було підпорядковане архієпископу Тирському, а через нього Патріарху Єрусалимському. Водночас єпископ був васалом короля і в цьому статусі був зобов'язаний на його вимогу виставляти 50 бійців.
Володарями Сідону стала родина Граньє. До 1126 року сеньорією керував , потім його син . у 1153 році виконував обов'язки адмірала королівства. Проте скористався цим для перетворення міста на піратське гніздо, грабуючи і мусульман, і християн. Обурений король позбавив Жирара звання і вигнав за межі королівства. Жирар подався до Антіохії, а звідти — до . Під час однієї з сутичок він потрапив у полон до короля і був публічно спалений у Єрусалимі. Сідон перейшов до сина Жирара .
У місті знаходилася резиденція великого магістра Ордена тамплієрів. Коли 1173 року тамплієр Готьє дю Меніль напав на посольство асасинів, що якраз уклали договір з королем, він сховався саме у Сідоні. 1179 року Сідонську сеньйорію розорив Саладін, що завдав хрестоносцям серйозної поразки під . У 1182 він блокував місто з боку моря, змусивши генуезців, венеційців і пізанців укласти з ним мирні угоди. Після катастрофи хрестоносців під (3 липня 1187) Саладін зайняв Сідон без бою. Міські мури були зруйновані.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODNMemMyTDFOcFpHOXVYMU5sWVY5RFlYTjBiR1ZmTWpBd09TNXFjR2N2TWpBd2NIZ3RVMmxrYjI1ZlUyVmhYME5oYzNSc1pWOHlNREE1TG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
У вересні 1192 року Річард I Левине Серце уклав із Саладіном мир, за яким Сідон було поділено між Рено Сідонським та мусульманами. 1197 року спалахнув новий конфлікт, приводом для якого стали дії піратів. Брат Саладіна захопив і зруйнував місто. У 1204 статус-кво-анте-белюм відновився (зокрема, й пункт про розподіл Сідона), але стан міста був таким, що новий володар сеньйорії переніс резиденцію до Сарепти. Туди ж перебрався і єпископ.
1228 року хрестоносці перейшли у контрнаступ, відвоювали і розбудували Сідон. Нова цитадель міста була зведена на мису, що видавався далеко у море і отримала назву Морського замку. За з імператором Фрідріхом II (1229) мусульмани визнали Сідон володінням хрестоносців.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHdMekJsTDFOcFpHOXVYMU4wTGt4dmRXbHpYMk5oYzNSc1pTNXFjR2N2TWpRd2NIZ3RVMmxrYjI1ZlUzUXVURzkxYVhOZlkyRnpkR3hsTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Французький король Людовік IX Святий у 1252 році розпочав будівництво нових мурів, але у 1253 році мусульмани несподіваним ударом захопили і пограбували місто, 1200 християн були вбиті або ж обернені на рабів. Людовік звільнив Сідон, віновив міські мури і збудував ще одну — на місці колишньої фортеці аль-Муїзза (1254).
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekkzTDFOcEpVTXpKVUU0WjJWZlpHVmZVMmxrYjI1ZkpUSTRNVEkyTUNVeU9TNXFjR1ZuTHpJeU1IQjRMVk5wSlVNekpVRTRaMlZmWkdWZlUybGtiMjVmSlRJNE1USTJNQ1V5T1M1cWNHVm4uanBlZw==.jpeg)
У 1260 році, коли монголи захопили Дамаск, і хан Хулагу призначивши своїм намісником несторіанина Кітбуку, вирішив скористатися цим для грабунку прикордоння. Жульєна намагався зупинити племінник Кітбуки, але барон його вбив. Тоді монголи рушили на Сідон. Жульєну вдалося певний час утримувати їх перед містом, щоб мирні сідонці мали змогу хоча б втекти. А потім барон забарикадувався в цитаделі. Монголи знищили нижнє місто, вбиваючи всіх, хто траплявся їм на шляху, зруйнували міські мури і відступили до Дамаска. Жульєн не розгубився і продав Сідон із округою своїм кредиторам — тамплієрам (1260).
У 1268 році тамплієри уклали угоду про ненапад з Бейбарсом. У 1277 році Сідон перейшов під опіку сицилійського короля . У 1283 році Бейбарс підписав мир і з ним, дозволивши відновити мури Сідона. Але хрестоносцям це вже не допомогло. 28 травня 1291 року Бейбарс захопив Акко. Командор тамплієрів Тібо Годен вислизнув з міста і перебрався до Сідона, щоб керувати його обороною. Місто протрималося до 14 липня, коли Годен віддав наказ його залишити.
Міські мури були зриті, цитаделі залишилися у напівзруйнованому стані. Сідон був підпорядкований мамлюцьким намісникам Дамаску, а пізніше став частиною округу Баальбек. Мамлюки не були зацікавлені в розвитку місцевої торгівлі, бо турбувалися насамперед про Єгипет. Тож Сідон під їхньою владою занепав. І навіть колишня міська округа була перерозподілена на користь сусідніх емірів, яких в Каїрі вважали надійною опорою своєї влади.
Модерні часи
Розгром мамлюків при (серпень 1516 року) і перехід Леванту під владу османів сідонці сприйняли з полегшенням. В жовтні 1516 міська делегація особисто прибула в Дамаск аби засвідчити свою лояльність Селіму I. Організацію місцевої влади султан залишив незмінною, але від зміни господарів Сідон виграв насамперед економічно. Єгипетська монополія на міжнародну торгівлю була зламана, а приєднання до Османської імперії Месопотамії знову відкрило шлях до Індії через левантійські порти. У 1536 р. право на торгівлю в османських володіннях отримали французи, у 1580 — англійці, у 1612 — голландці.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODJMelpoTDFkbGJtTmxjMnhoYzE5SWIyeHNZWEpmTFY5VWVYSmxYMjVsWVhKZlUybGtiMjVmSlRJNFUzUmhkR1ZmTVNVeU9TNXFjR2N2TXpBd2NIZ3RWMlZ1WTJWemJHRnpYMGh2Ykd4aGNsOHRYMVI1Y21WZmJtVmhjbDlUYVdSdmJsOGxNamhUZEdGMFpWOHhKVEk1TG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Сідон знову перетворився на центр міжнародного обміну. Цим скористався шуфський емір , який приєднав місто до своїх володінь і проголосив себе «еміром Лівану». Фахреддін побудував біля Сідона свою резиденцію, а в самому місті для європейських торгівців. У 1608 році він уклав самостійну торговельну угоду з Тосканським герцогством, створив регулярну армію і оновив фортечні мури. Занепокоєний султан доручив паші Дамаска усунути непокірного васала. У 1613 році Фахреддін залишив батьківщину, проте у 1618 р. повернувся і перетворив Ліван на цілком самостійну державу, головним портом якої став саме Сідон. За обсягами торгівлі місто поступалося лише і Ізміру.
Врешті решт османам вдалося захопити і стратити Фахреддіна та його родичів. І надалі Сідон намагалися не випускати з підпорядкування Стамбула. Після 1660 р. був створений навіть окремий Сідонський еялет, якому була підпорядковане узбережжя і Палестина. Гірські райони, однак, до складу еялета не входили. З середини XVII ст. особливу роль у місцевій торгівлі почали грати французькі купці, що збільшили обсяги своїх операцій втричі. При цьому османські економісти відзначали, що торговельне сальдо було на користь Сідону. Готової продукції в європейців купували менше, аніж продавали сировини, накопичуючи таким чином золото і срібло.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekl5TDFOcFpHOXVNUzB4TFM1bmFXWXZNall3Y0hndFUybGtiMjR4TFRFdExtZHBaZz09LmdpZg==.gif)
В 1771 р. Сідон захопив володар Акко . Разом із ліванським еміром вони підняли повстання проти османської влади. Турки у 1772 р. взяли Сідон в облогу, проте на рейді з'явилася російська ескадра, яка примусила їх відступити. Боротьбу з Дагіром очолив на прізвисько аль-Джаззар («різник»), якого султан зробив сідонським валі. У 1774 р. з росіянами уклали мир, а наступного року був вбитий Дагір. Ахмад-паша у 1775 р. переніс центр еялета до Акко, хоча за назвою він залишався Сідонським. До Акко почали перебиратися і торгівці. Французам з 1791 р. в Леванті, і Сідоні зокрема, торгувати взагалі заборонили. Місто почало занепадати, натомість сідонські валі були більше зайняті політичними міжусобицям. У 1804 р. посада валі перейшла Сулейману-паші, а в 1818 — Абдаллаху-паші, який створив постійне військо і тероризував з його допомогою всю округу, не рахуючись із султаном.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODJMelk1TDFOcFpHOXVWbWxsZDA5bVQyeGtRMmwwZVM1cWNHY3ZNakF3Y0hndFUybGtiMjVXYVdWM1QyWlBiR1JEYVhSNUxtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
У 1831 р. Сідон був окупований єгипетською армією і остаточно позбавлений статусу адміністративного центру. У 1837 р. місто було зруйноване землетрусом. У 1840 Сідон бомбардували англійці і австрійці, щоб переконати єгиптян залишити Сирію. У 1841 р. Мухаммед-Алі таки відмовився від азійських володінь.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHpMek16TDA1dlgwdHViM2R1WDFKbGMzUnlhV04wYVc5dWMxOVRhV1J2Ymw5VGRISmxaWFJmWW5sZlF5NWZTQzVmUjNKaGRtVnpKVEpEWDA1dmRtVnRZbVZ5WHpFNU1ETmZKVEk0VEU5REpUSTVYeVV5T0RNNU1qRTNOVGsxTVNVeU9TNXFjR2N2TWpJd2NIZ3RUbTlmUzI1dmQyNWZVbVZ6ZEhKcFkzUnBiMjV6WDFOcFpHOXVYMU4wY21WbGRGOWllVjlETGw5SUxsOUhjbUYyWlhNbE1rTmZUbTkyWlcxaVpYSmZNVGt3TTE4bE1qaE1UME1sTWpsZkpUSTRNemt5TVRjMU9UVXhKVEk1TG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Проте з поверненням османів сідонський еялет не відновили, а об'єднали з Триполі, а центром єялету став Бейрут. У 1860—1861 місто перебувало під окупацією французів, що оголосили себе захисниками місцевих християн. В 1864 р. Сідон був взагалі підпорядкований Дамаску. В 1887 році був утворений вілаєт Бейрут, в складі якого Сідон був звичайним поселенням.
У 1918 місто знову перейшло під контроль французів, які перетворили Ліван на свій протекторат. З 1943 року Сідон — у складі незалежного Лівану.
З 1948 р. поруч із містом розташовані два табори палестинських біженців, що фактично мають екстериторіальний статус.
Див. також
- Храм Ешмуна — фінікійський храм міського бога Сідону.
Примітки
- Атлас світу. — К. : ДНВП «Картографія», 2005. — 336 с.
- Ліван // Українська радянська енциклопедія : у 12 т. / гол. ред. М. П. Бажан ; редкол.: О. К. Антонов та ін. — 2-ге вид. — К. : Головна редакція УРЕ, 1974–1985.
- Ця версія у дещо видозміненому вигляді зустрічається вже в Юстина (XVIII, 3), який перекладає
на арамейський лад як «рибу», у фінікійській йдеться швидше про «риболовлю»
- Буття. X, 15
- Показово, що Гомер виразно протиставляє ремісників — сідонян фінікійцям, які виступають в нього здебільшого як пірати
- Пліній, V, 76
- Юстин, XVIII, 3, 9
- Страбон. Географія, XVI, 2, 13
- Нав. XI, 8
- Діодор Сицилійський, XIV, 79
- Діодор Сицилійський, XIV, 98
- Плутарх. Агесилай, 37
- Плутарх. Агесилай, 38
- Феокрит, Іділ., XVII, 110
Джерела
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Сайда (місто) |
- Fr.C.Eiselen. Sidon: A Study in Oriental History. New York, 1907
Посилання
- Сайда // Універсальний словник-енциклопедія. — 4-те вид. — К. : Тека, 2006.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Sajda Sidon finik 𐤑𐤃𐤍 dav gr Sidwn arab صيدا misto na pivdni Livanu v davninu nezalezhne misto derzhava Sajda Sidon صيدون krayina karta Gavan SajdiGavan SajdiOsnovni dani33 33 38 pn sh 35 23 53 sh d 33 56056 pn sh 35 39806 sh d 33 56056 35 39806 Krayina LivanRegion Pivdennij LivanStolicya dlya Pivdennij Livan provinciya Sidon rajon d i Sidonska senjoriyaPlosha 7 km Naselennya 80 100Mista pobratimi Konstanca Sofiya SochiChasovij poyas DAZDGeoNames 268064 Miska vlada Mapa Sajda Sidon u Vikishovishi U Vikipediyi ye statti pro inshi geografichni ob yekti z nazvoyu Sajda Istoriya Misto ribalok Pershe poselennya na misti Sidona viniklo she u IV tis do n e Tozh koli u pershij polovini III tis do n e uzberezhzhya Seredzemnogo morya zaselili hanaaneyi finikijci voni oblashtuvalisya u vzhe obzhitij miscevosti Spochatku nazivali meshkanciv cilogo krayu vid Akko do Bejruta Slovo ce shvidshe za vse oznachalo ribalki i tim samim sidonyani protistavlyalisya yak hanaancyam sho zhili v glibini kontinentu skotaryam tak i spivpleminnikam sho meshkali na pivnich lisorubam Tozh cilkom mozhlivo sho za Sidonom jogo nazva zakripilasya same yak za pershim miskim centrom cogo krayu oskilki inshi mista Tir Berit i Akko vinikli piznishe Najstarishim mistom Pivdennoyi Finikiyi Sidon nazivala j bilshist starodavnih istorikiv Finikijska legenda stverdzhuvala sho zasnuvav jogo bog Bel a nazvu misto otrimalo na chest donki Bela Grecki mifi nazivali zasnovnikom mista abo sina Yegipta U Bibliyi Sidon ye pervistkom Hanaana Cherepashka z yakoyi finikijci viroblyali purpur Okrim ribolovli meshkanci Sidona slavilisya yak torgivci i vpravni remisniki Misto bulo centrom virobnictva purpuru arheologi viyavili duzhe tovsti i shilni shari bitih cherepashok yaki vikoristovuvalisya dlya vigotovlennya farbi Slava miscevih skloduviv bula takoyu sho Plinij navit pripisav sidoncyam vidkrittya skla Torguvali mistyani nasampered z Ugaritom i Mesopotamiyeyu prote u pismovih dokumentah Sidon i jogo carya Zimridu vpershe zgaduyut yegiptyani sered inshih mist sho platili daninu faraonam Pid yihnyu vladu misto potrapilo shonajmenshe z chasiv Tutmosa IV onuka Tutmosa III yakij rozshiriv kordoni Yegiptu do Yevfratu Yegiptyani i filistimlyani Tutmos IV Kam yanij byust Luvr Do skladu Yegiptu Sidon vhodiv yak zalezhna ale samovryadna derzhava U vnutrishni spravi miskoyi gromadi faraoni ne vtruchalisya i u vidnosinah z miscevimi meshkancyami sidonskij car povodiv sebe yak povnovladnij volodar Ta j vikonuvati rozporyadzhennya yegiptyan Zimrida ne kvapivsya Skazhimo rozporyadzhennya faraona nadati dopomogu Biblu v jogo borotbi z Abdashirtoyu sidonci faktichno proignoruvali i lishe koli u Finikiyi z yavilosya yegipetske vijsko prodemonstruvali pokirnist Ale j ce ne zavadilo Zimridi uklasti soyuz s sinom Abdashirti Aziru i perehoplyuvati biblski korabli sho pospishali na dopomogu yegipetskogo garnizonu Simiri Shopravda ostannim prihistkom carya Bibla yakogo skinuli vlasni spivgromadyani buv same Sidon Vin namagavsya vidplisti do Yegiptu ale buv vbitij pid chas zavorushen sprovokovanih u Sidoni agentami Aziru Dopomoga Aziru i jogo soyuznika Arvada stala v prigodi koli Zimrida pochav vijnu proti susidnogo Tira Shastya bulo na storoni sidonciv i hocha voni ne zahopili same vorozhe misto voni priyednali do sebe zemli tiryan na kontinenti vklyuchno iz Ushu Starim Tirom Vodnochas Zimrida viv diplomatichnu gru z Ehnatonom spodivayuchis z yegipetskoyu dopomogoyu rozshiriti svoyi volodinnya na pivnochi Yegiptyani u Finikiyi z yavilisya odnak lishe za chasiv Horemheba I vidnovili status kvo sho isnuvav do vijn Zimridi Piznishi sidonski cari Yappaddi i Imtu zgaduyutsya v suto mirolyubnomu konteksti yak torgovelni partneri Ugarita Navala narodiv morya bilya 1200 r do n e ominula Sidon Bilshe postrazhdali Arvad i Tir a Ugarit vzagali pripiniv svoye isnuvannya Lishe piznishe car Askalona odnogo z carstv utvorenih filistimlyanami atakuvav Sidon iz suhodolu Napad buv nespodivanim sidonci zaznali nishivnoyi porazki i zmusheni buli ryatuvatisya vtecheyu Chastina bizhenciv opinilasya u Tiri yakij pislya cogo perezhiv druge narodzhennya chastina v Arvadi Dehto piznishe povernuvsya do ridnogo mista i razom z meshkancyami sho zalishilisya pislya filistimskoyi navali vidnovili Sidon Doba nezalezhnosti Zalishki finikijskih budinkiv znajdeni na misci Koledzhu Zherara u Sidoni Zrostannyu Sidona spriyav napliv na uzberezhzhya etnichno blizkih do finikijciv hanaaneyiv sho zmusheni buli zalishiti zemli v glibini kontinentu pid tiskom arameyiv i yevreyiv pro te sho voni shukali poryatunku v zemli sidonskij povidomlyaye zokrema j Bibliya Misto shvidko povernulo sobi rol odnogo z najbilshih remisnichih i torgovelnih centriv Finikiyi a iz zanepadom Yegiptu i vtratoyu faraonami svoyih azijskih volodin shonajpiznishe za chasiv Ramzesa XI zdobulo nezalezhnist Sidon u cej chas volodiv chimaloyu dilyankoyu uzberezhzhya u jogo pidporyadkuvanni znahodilosya sim menshih mist zemli pridatni dlya vedennya silskogo gospodarstva a golovne torgovelnij shlyah do dolini Bekaa i dali na shid Zavdyaki comu miscevi kupci kontrolyuvali obmin mizh perednoazijskimi krayinami z odnogo boku i dolinoyu Nilu ta basejnom Seredzemnogo morya z inshogo Postachali do susidnih krayin voni i suto finikijski tovari tkani odezhu sklo purpur a takozh cinni porodi derevini z livanskih gir Sidon Pivnichna buhta Yaksho ne vistachalo resursiv dlya samostijnih ekspedicij sidonci ukladali tovariski ugodi z inozemcyami tak zvani Odnim z takim partneriv buv yegiptyanin chij torgovelnij dim mav shtab kvartiru u Tanisi V operaciyah z nim buli zadiyani odrazu p yatdesyat sidonskih korabliv sho nalezhali ne lishe caryu ale j predstavnikam miskoyi znati Torgovelnij flot bazuvavsya u zahishenij pivnichnij gavani mista v toj chas yak pivdenna zatoka vikoristovuvalasya dlya korabliv ribalok i zbirachiv cherepashok Na vidminu vid susidnogo Tira misto ne vivodilo vlasnih ale vihidci z Sidona shvidshe za vse buli u skladi pereselenciv Inodi same tak interpretuyut zgadku pro u Karfageni ta deyakih inshih zamorskih mistah prote bilshist doslidnikiv vpevnena sho u cih vipadkah jdetsya pro osoblivu kategoriyu naselennya Tira yaka ne mala do Sidona pryamogo stosunku Natomist ochevidno sho sidonci aktivno torguvali iz odnopleminnikami v inshih kutochkah Seredzemnogo morya i v comu sensi kolonizaciya mala zagalnofinikijskij harakter Zagostrennya supernictva z Tirom i assirijska zagroza Finikijski korabli zavantazheni derevinoyu Barelyef z palacu Sargona II v Dur Sharrukini Luvr Na mezhi XI st do n e Sidon vpershe zitknuvsya iz assirijcyami Pohid Tiglatpalasara I 1115 1077 rr do n e shopravda ne buv rujnivnim dlya finikijciv Vid zagarbnikiv voni vidkupilisya bagatimi podarunkami U nastupnomu stolitti sidonciv bilshe nepokoyilo pidnesennya Tira sho pochav pretenduvati na dominuvannya v usij Pivdennij Finikiyi abo zh zemli sidonskij yak yiyi nazivali suchasniki Do togo zh tiryani uklali soyuz iz izrayilskim carem Solomonom yakij pozbaviv Sidon monopoliyi na suhodilnu torgivlyu i vidtisniv jogo vid novih torgovelnih shlyahiv sho poyednuvali Finikiyu z basejnom Chervonogo morya Naprikinci X st do n e nove pidnesennya perezhivaye Yegipet Faraonu vdalosya vidnoviti syuzerenitet nad Finikiyeyu i Sidon zmushenij buv viznati yegipetsku zverhnist U 876 r do n e na uzberezhzhi Seredzemnogo morya znovu z yavilisya assirijci Sidonci pogodilisya viplatiti Ashshurnasirpalu II daninu i yihnya delegaciya bula navit prisutnya na osvyachenni novoyi assirijskoyi stolici Salmanasar III u 858 r do n e tezh vstig zibrati daninu z mista do togo yak buv zupinenij aramejsko finikijskoyu koaliciyeyu pri Karkari Prote Sidon do cogo soyuzu ne priyednavsya jogo vlashtovuvav status privilejovanogo dannika v obmin na yakij vin otrimav v assirijciv torgovelni privileyi U 738 r do n e Finikiyu do svoyih volodin micnishe priyednav Tiglatpalasar III Sidon sered jogo dannikiv ne zgadanij ale ce mozhe oznachati yak vklyuchennya mista bezposeredno do skladu jogo derzhavi tak stalosya z Simiroyu chi pidporyadkuvannya jogo Tiru na chomu napolyagayut deyaki doslidniki tak i prosto svidchiti pro loyalne vikonannya sidoncyami svoyih zobov yazan na vidminu vid buntivlivih susidiv Pokazovo sho koli pislya smerti Tiglatpalasara III 727 r do n e v Finikiyi spalahnulo povstannya Sidon dosit shvidko perejshov na bik assirijciv i navit dopomagav Salmanasaru V pid chas oblogi Tira Asargaddon zobrazhennya na tak zvanij peremozhnij steli Pislya 671 r do n e Pergamskij muzej Berlin V 701 r do n e Sidon zajnyav pid chas chergovogo pohodu proti Tira Sinahherib Cogo razu za loyalnist sidonskomu caryu Itobaalu viddyachili spovna viddavshi jomu na pravah osobistogo volodinnya usi kontinentalni volodinnya Tira z Ushu vklyuchno Ne divno sho obdarovanij za tverdzhennyam assirijciv vpav Sinahheribu do nig i nadali pokirno nadavav volodaryu korabli z ekipazhami dlya pohodu proti Vavilona Nastupnik Itobaala Abdmilkat u 680 r do n e povstav proti sina Sinahheriba Asargaddona Prote inshi finikijci mozhlivo z oglyadu na povedinku poperednih sidonskih cariv jogo ne pidtrimali U 677 r do n e assirijci zahopili i doshentu zrujnuvali misto Velichezni bagatstva zahopleni v Sidoni vklyuchno z skarbniceyu carya vivezli do Mesopotamiyi tudi zh peregnali znatnih sidonciv remisnikiv i navit hudobu Mista Sareptu i peredali Tiru yakij prijnyav do sebe bizhenciv iz zrujnovanogo mista ale dopomig assirijcyam shopiti i stratiti Abdmilkata Inshi sidonski teritoriyi buli vklyucheni bezposeredno do skladu Assiriyi z nih utvorili novu provinciyu A na misci zrujnovanogo mista koshtom inshih finikijciv buv zbudovanij yiyi administrativnij centr zaselenij pereselencyami z livanskih gir i shodu Assiriyi Vidnovlennya i vstanovlennya vavilonskoyi vladi Popri zaboroni assirijskih cariv Kar Asargaddon shvidko finikizuvavsya Nevdovzi do nogo povernulisya i sidonski bizhenci Nova nazva sered miscevih meshkanciv ne prizhilasya i misto prodovzhuvali nazivati Sidonom Pislya smerti Ashshurbanipala 627 r do n e misto ne lishe povernulo sobi samovryaduvannya ale j faktichno stalo nezalezhnim shopravda cinoyu ostatochnoyi vidmovi vid Sarepti na korist Tira Pislya 614 r do n e Sidon viznav zverhnist Yegiptu i navit postachav do dolini Nilu lis i korabli zokrema j dlya slavetnoyi Zalishki kolon vavilonskogo stilya u hrami Eshmuna Bustan esh Shejh bilya Sidona U 599 r do n e u Palestini z yavilasya armiya Navuhodonosora II i misto pokvapilosya viznati sebe dannikom Vavilona Prihid do vladi v Yegipti ozhiviv nadiyi na vidnovlennya nezalezhnosti Sidonski predstavniki vzyali uchast v pid egidoyu yudejskogo carya Sedekiyi i toj iz spilnimi propoziciyami virushiv do Mesopotamiyi prote Navuhodonosor II domovlyatisya vidmovivsya Vavilonske vijsko znovu z yavilosya v Palestini zahopilo Yerusalim i vzyalo v oblogu Tir 585 r do n e Sidon ne chekayuchi rozv yazki viznav vladu Navuhodonosora na umovah zberezhennya obmezhenoyi avtonomiyi Prote ce viklikalo revnoshi z boku Yegipta U 572 roci do n e faraon Aprij raptovim udarom iz suhodolu zahopiv Sidon i priyednav do svoyih volodin U 570 r do n e Apriya pozbavili prestolu chim odrazu skoristalisya vavilonyani Yegipet vidstoyav vlasnu nezalezhnist ale ostatochno vidmovivsya vid Finikiyi na korist supernika Tron Astarti u hrami Eshmuna Bustan esh Shejh bilya Sidona Sidon yak mig skoristavsya iz zamirennya namagayuchis vidnoviti svoyi poziciyi v mizhnarodnij torgivli V misti rozpochalosya masshtabne budivnictvo a poruch z nim car pochav zvedennya velichnogo hramu Eshmuna Shopravda u 563 r do n e vavilonyani nespodivano pozbavili Sidon avtonomiyi prote z prihodom do vladi Nabonida 555 r do n e vona bula vidnovlena Favoriti Ahemenidiv Kapitel koloni perskogo stilyu z hramu Eshmuna Marmur V st do n e Nacionalnij muzej Bejrut U 539 r do n e Vavilonske carstvo pripinilo svoye isnuvannya i Sidon pokvapivsya viznati vladu Kira U 525 r do n e misto nadalo Kambisu svij flot dlya pohodu proti Yegiptu Pislya togo yak Tir vidmovivsya dopomogti perskomu volodaryu ovoloditi Karfagenom Ahemenidi pochali viddavati perevagu Sidonu peretvorivshi jogo na svij opornij punkt na uzberezhzhi Seredzemnogo morya Poruch z mistom buv navit vlashtovanij paradis sad rezidenciya carya cariv Darij I viokremiv Siriyu Finikiyu i Palestinu v okremu satrapiyu Zarichchya Sidon stav odniyeyu z rezidencij miscevogo satrapa i komanduvacha vijska a sidonskogo carya zazvichaj stavili na choli ob yednanogo finikijskogo flotu Miscevi kupci otrimali pravo bezpereshkodnoyi torgivli v mezhah vsiyeyi derzhavi Ahemenidiv a podatki sho yih Zarichchya splachuvalo do skarbnici buli porivnyano menshimi anizh v Yegiptu chi Mesopotamiyi Ne nadto obtyazhlivimi buli j trudovi povinnosti i zobov yazannya postachati derevinu dlya potreb carya cariv Natomist misto vvazhalosya cilkom samostijnim u vnutrishnih spravah persi lishe stezhili za tim shob pri vladi buli prihilni do nih lyudi Perskoyu kreaturoyu vvazhayut nasampered Eshmunazara zhercya Astarti sho usunuv vid vladi predstavnika staroyi dinastiyi i sam ogolosiv sebe sidonskim carem pid imenem Eshmunazara I Poyednannya zhreckih i carskih funkcij ne vidpovidalo zvichayu ale Dariyu I ce bulo lishe na ruku Pokazovo sho sidonskij flot ocholyuvanij novim volodarem zigrav klyuchovu rol v peremozi nad povstalimi ionijcyami bilya ostrova Lade Sarkofag sidonskogo carya Eshmunazara II Luvr Sin Eshmunazara I Tabnit buv favoritom Kserksa Sidonci z najkrashogo boku proyavili sebe pid chas manevriv vlashtovanih carem cariv i toj zazvi zvichaj visluhovuvav dumku Tabnita pershoyu zokrema j naperedodni Salaminskoyi bitvi Nezvazhayuchi na porazku Kserks ne vtrativ doviri do sidonciv i navit vidpustiv yihni korabli dodomu abi zberegti yak ostannij rezerv Eshmunazar II 475 461 rr do n e na vidminu vid batka ta dida vidmovivsya vid statusu zhercya mozhlivo tomu sho vzhe ne vidchuvav zagrozi dlya svoyeyi vladi Sidonci brali aktivnu uchast u bojovih diyah na boci persiv zokrema i pri Evrimedonti Misto pidtrimalo Artakserksa I i pid chas borotbi za zmicnennya jogo vladi vseredini perskoyi derzhavi Na znak vdyachnosti toj peredav sidonskomu caryu Dor Yaffu i chastinu Sharonskoyi rivnini She nikoli volodinnya Sidona ne buli takimi velikimi Vse ce dozvolilo mistu vpershe v istoriyi peretvoritisya na virobnika i navit eksportera silskogospodarskoyi produkciyi i cim kompensuvati vtrati vid zgortannya mizhnarodnoyi torgivli vnaslidok trivalih greko perskih vijn Chimali dohodi dozvolili Eshmunazaru II rozpochati perebudovu hramu Eshmuna za perskim zrazkom Cyu spravu prodovzhiv i jogo dvoyuridnij brat Bodashtart vidomij takozh za imenem Yatonmilk 461 449 do n e rr Panuvannya torgovelnoyi oligarhiyi Za chasiv Bodashtarta yakij otrimav vladu v dosit yunomu vici posilivsya politichnij vpliv muzhiv Sidona predstavnikiv znati vlasnikiv korabliv i velikih kupciv Vzhe pri pohovanni poperednika car nedvoznachno natyakav na mozhlivist uzurpaciyi vladi ciyeyu torgovelnoyu oligarhiyeyu Tak i stalosya pislya smerti Bodashtarta Muzhi Sidona priveli do vladi Baalshillema I zasnovnika novoyi carskoyi dinastiyi Novij monarh domigsya vid persiv bezprecedentnoyi postupki dozvolu karbuvati vlasnu monetu Pri chomu yak dribnu sribnu tak zgodom i bilsh hodovu bronzovu Zavdyaki comu Sidon zmicniv svij status golovnogo torgovelnogo i finansovogo centru usogo Shidnogo Seredzemnomor ya I hocha cherez kilka desyatirich karbuvati monetu pochali j inshi finikijski mista svoyim providnim statusom sidonci ne postupilisya Na vidminu vid susidiv tiryan sho viddavali perevagu torgivli z vlasnimi koloniyami sidonski kupci zoseredili v svoyih rukah obmin iz greckim svitom sho vidkrivalo pered nimi shirshi mozhlivosti i ekonomichni i politichni Hram Esmuna Eshmuna ost chv VI ser IV st do n e Marmurova statuya carevicha z hramu Eshmuna blizko 400 r do n e Nacionalnij muzej Bejrut Nastupniki Baalshillema I Abdamon Baana i vidomij takozh pid imenem Bodashtarta II praviv u 401 372 rr do n e prodovzhuvali politiku zasnovnika dinastiyi zabezpechivshi spravzhnij rozkvit Sidona Comu spriyali takozh dovgij period miru u cij chastini Serezemnogo morya i rezhim najbilshogo spriyannya z boku Ahemenidiv Ostannij mav odnak i zvorotnij bik Tak na vimogu Artakserksa II u 396 r do n e sidonska eskadra na choli z carem zmushena bula virushiti na dopomogu Kononu sho v cej chas viv bojovi diyi proti Sparti a piznishe misto sporyadzhalo korabli dlya visadki samogo Artakserksa II na Kipri U 383 do n e r faraon Ahoris zahopiv i sam Sidon Persi dovoli shvidko vidnovili svij kontrol nad Finikiyeyu prote mirom misto nasolodzhuvalosya nedovgo Ellinizaciya i povstannya proti Persiyi Dopomoga Sidona Afinam spriyala yiyi zblizhennyu iz grekami Z pochatku IV st do n e rozpochinayetsya shvidka ellinizaciya mista chomu ne v ostannyu chergu spriyala blizkist vnutrishnogo ustroyu greckih i finikijskih mist ta spilni torgovelni interesi Baalshillem II perevodit sidonsku monetnu sistemu na Sidonci oselyayutsya v Korinfi i Afinah finikijci sprijmayut zasvoyuyut kulturu i movu grekiv Nastupnik Baalshillema II Abdashtart I 372 362 rr do n e vzagali otrimav prizvisko Filelin U 367 r do n e afinski narodni zbori uhvalili rishennya pro nadannya sidonskomu caryu i jogo nashadkam prokseniyi tak zvana i faktichno zvilnili sidonskih kupciv vid splati mit Natomist rizko pogirshilisya stosunki mista iz Ahemenidami Spodivayuchis na pidtrimku grekiv i yegiptyan Abdashtart I u 362 r do n e pidnyav povstannya proti perskoyi vladi Na sidonskih monetah zamist zobrazhennya perskogo volodarya pochali karbuvati profil Abdashtarta I Z poyavoyu u Zarichchi faraona z yegipetskim vijskom sidonci priyednalisya do nogo Prote v tilu u Taha spalahnuv zakolot ocholenij Nektanebom Faraon sam zmushenij shukati prihistku v Sidoni Zgodom Tah zdavsya caryu i buv nim proshenij Ale Sidon za neposluh buv pokaranij Misto bulo pozbavleno avtonomiyi i navit jogo monetnij dvir perejshov u rozporyadzhennya satrapa Kilikiyi Novij perskij volodar Artakserks III bilshe osterigavsya buntivlivih satrapiv tomu vidnoviv avtonomiyu Sidonu i povernuv pravo karbuvannya vlasnoyi moneti novomu sidonskomu caryu Tennesu Odnak toj viv vlasnu gru Za iniciativoyu Tennesa i zrazkom greckih simmahij buv utvorenij do yakogo doluchilisya Tir i Arvad Uchasniki soyuzu zasnuvali na pivnochi Finikiyi misto z troh poselen kozhne z yakih bulo obnesene murami majbutnij Tripolis de predstavniki mist zbiralisya na spilnu radu za uchastyu cariv i rivnoyi kilkosti predstavnikiv znati po sto delegativ Plakalnici Sarkofag z Sidona blizko 350 r do n e Arheologichnij muzej Stambul U 351 r do n e persi pochali gotuvatisya do pohodu proti Yegiptu Bazoyu dlya napadu buv obranij Sidon Prigotuvannya vazhkim tyagarem lyagli na meshkanciv mista Skoristavshis nevdovolennyam gromadyan Tennes domigsya vid zagalnofinikijskoyi radi ogoloshennya povstannya proti perskoyi vladi Povstanci demonstrativno znishili paradis i spralili korm dlya carskih konej zavdavshi osobistoyi obrazi Artakserksu III Rozumiyuchi sho vlasnih sil u finikijciv zamalo Tennes zvernuvsya za dopomogoyu do faraona Nektaneba II Toj zamist yegipetskogo vijska nadislav do Sidona 4 tisyachi greckih najmanciv na choli z Mentor proyaviv sebe yak duzhe zdibnij voyenachalnik i poslidovno rozgromiv vijska dvoh perskih satrapiv z Zarichchya i Mazdaya z Kilikiyi Na choli novogo vijska vstav sam Artakserks III Tennes zlyakavsya i tayemno nadislav do perskogo carya raba iz propoziciyeyu kapitulyuvati Za poperednoyu domovlenistyu nibito dlya uchasti v terminovomu zasidanni zagalnofinikijskoyi radi Tennes viviv z mista 100 predstavnikiv sidonskoyi znati i vidav yih caryu yakij tih odrazu strativ Peresichni sidonci abi ne vtekli inshi muzhi mista spalili ves svij flot i prigotuvalisya do oblogi Prote Mentor nakazav najmancyam vidkriti vorota pered persami Shob ne distatisya vorogam meshkanci mista pochali pidpalyuvati vlasni budinki Zaginulo blizko 40 tisyach lyudej Vsih hto vizhiv obernuli na rabiv i vidpravili do Mesopotamiyi Zradnika Tennesa Artakserks III strativ Sidon buv majzhe povnistyu zrujnovanij pozbavlenij avtonomih prav vklyuchno z pravom karbuvati vlasnu monetu Za perekazami perskij volodar navit prodav spaleni budinki razom iz zlivkami zolota i sribla sho zalishilisya v nih pislya pozhezhi Pid vladoyu ellinistichnih cariv Vidnovlennya Sidona rozpochalosya ne piznishe 341 roku do n e pislya pidkorennya Artakserksom III Yegiptu adzhe car cariv musiv viznavati strategichne znachennya mista dlya jogo derzhavi Novim sidonskim carem buv postavlenij Abdashtart II prote vin pochuvav sebe nevpevneno meshkanci sho povertalisya do mista ne zabuli vchinenogo pogromu Do togo zh ce buli perevazhno bizhenci yaki perehovuvalisya u greckih mistah tozh ne divno sho nove misto malo virazno ellinizovanij harakter i nastroyi v nomu panuvali progrecki abo zh promakedonski Vreshti resht koli Abdashtart II z flotom vidpliv u 334 r do n e na vijnu z Aleksandrom Velikim gromadyani lishe chekali slushnoyi nagodi shob skinuti i jogo i persku vladu zagalom Sakrofag sidonskogo carya Abdalonima tak zvanij Sarkofag Aleksandra Arheologichnij muzej Stambul Nagoda z yavilasya pislya rozgromu Dariya III pid Issom Sidonyani odrazu povstali i zaprosili do sebe makedonskij garnizon Aleksandr doruchiv Gefestionu znajti mistu novogo carya z kola znati sho stala na choli povstannya Prote usi vatazhki vidmovilisya oskilki ne nalezhali do carskogo rodu z yakogo za zvichayem mogli obirati monarhiv Tozh na tron posadili dalekogo rodicha Abdashtarta II na im ya Abdalonim sho buv lyudinoyu nezamozhnoyu i navit sam obroblyav svij sad Aleksandr i jogo soratniki rozglyadali Sidon ne lishe yak vazhlivij centr mizhnarodnoyi torgivli ale yak misto sudnobudivnikiv Potreba u postijnomu popovnenni flotu stala osoblivo gostroyu z pochatkom vijn mizh diadohami tozh Sidon kilka raziv perehodiv iz ruk v ruki Odnak Abadalonimu vdalosya zberegti carsku vladu i navit peredati koronu sinu Timu Tetradrahma z zobrazhennyam Ptolemeya IV karbovana u Sidoni naprikinci III st do n e U misto opinilosya pid vladoyu Ptolemeya I i cile storichchya zalishalosya pid kontrolem jogo nashadkiv yaki vsebichno spryali podalshij ellinizaciyi Finikiya Grecku movu pochali vikoristovuvati ne lishe v spilkuvanni z novoyu vladoyu ale j v shodennomu zhitti miskoyi gromadi Vnutrishnij ustrij Sidona takozh malo vidriznyavsya vid ustroyu zvichajnih greckih polisiv Koli u 280 r do n e misceva carska dinastiya perervalasya na sidonskij tron vsadiv svogo stratega Filokla sina Apollodora i ce vzhe ne viklikalo zhodnih zaperechen z boku gromadyan U 275 r do n e carska vlada v Sidoni vzagali bula skasovana i nadali misto ocholyuvali obrani posadovci jogo takozh na greckij lad imenuvali arhontom ta sufeti Faktichno zh usi vazheli vplivu zoseredzhuvalisya v rukah miskoyi radi sho stoyala na storozhi interesiv torgovelnoyi oligarhiyi Vivtar iz zobrazhennyam bika I st do n e U 219 r do n e Sidon buv zajnyatij Antiohom III prote pislya porazki pid 217 r do n e vin zmushenij buv zalishiti Finikiyu U 202 r do n e bojovi diyi buli vidnovleni i pislya pivtorarichnoyi oblogi Sidon uvijshov do skladu derzhavi Selevkidiv Yegipet viznav vtratu u 197 r do n e Avtonomiya mista bula zberezhena i navit rozshirena Sidon perejshov na prote jogo gromadyan na vidminu vid inshih piddanih ne primushuvali obozhnyuvati novogo volodarya nedotorkanim zalishivsya i miscevij kult Astarti yak vlasne i pretenziyi mista na pershist u Finikiyi Z chasiv timchasovoyi yegipetskoyi okupaciyi u 149 r do n e navit misceva monetna sistema bula oriyentovana na pivdennih susidiv Mizhusobici mizh Selevkidami Sidon vikoristav dlya otrimannya vid cariv novih postupok U 133 r do n e Antioh VII nadav mistu status bozhestvennogo sho dozvolyalo zalishati podatki u miscevij skarbnici U 122 r do n e viznav Sidon svyashennim a v 121 r do n e she j netorkanim mistom garantuvavshi po suti jogo gromadyanam sudovij imunitet I nareshti z faktichnim rozpadom derzhavi u 111 r do n e misto otrimalo cilkovitu nezalezhnist Rimska doba Pohovalna stela vchitelya z Sidona III IV st Luvr Finikijskij korabel Sobrazhennya na sarkofazi z Sidona II st Shopravda skoristatisya otrimanoyu svobodoyu sidonci vzhe ne zmogli Adzhe poziciyi u togochasnij mizhnarodnij torgivli voni vtratili i bez pidtrimki z boku potuzhnih derzhav vidnoviti yih yim bulo vzhe ne pid silu U 64 r do n e Gnej Pompej priyednav Siriyu do Rimu progolosivshi finikijski mista vilnimi Odnak faktichno ce bula vse ta zh avtonomiya cogo razu u skladi Rimskoyi respubliki Misto prodovzhuvalo karbuvati vlasnu monetu Yulij Cezar zvertavsya do magistrativ senatu i narodu Sidona z povazhnimi poslannyami a Mark Antonij navit viklyuchiv Sidon z chisla zemel sho vin podaruvav yegipetskij carici Kleopatri bo vvazhav sho tim samim porushit zobov yazannya sho vzyav na sebe Rim pered miskoyu gromadoyu Sklyana plyashka vigotovlena v Sidoni II III st Luvr Oktavian ne buv takim priskiplivim i vzhe u 20 r do n e pozbaviv Sidon ne lishe faktichnoyi ale j formalnoyi avtonomiyi Shopravda same za chasiv imperiyi u teper vzhe rimskomu misti rozpochalosya aktivnee budivnictvo vnaslidok yakogo z yavivsya teatr ta inshi budivli iz standartnogo provincijnogo naboru Moneta z zobrazhennyam Astarti karbovana v Sidoni na pochatku III st Zgidno z biblijnimi opovidyami Sidon vidviduvav Isus a piznishe apostol Pavlo Imperator Elagabal nadav mistu prava rimskoyi koloniyi pid imenem U IV VI storichchyah Sidon zanepav postupayuchis rozmirami i aktivnistyu gromadskogo zhittya navit susidnij Sarepti Lishe pislya rujnivnogo zemletrusu 551 r vid yakogo postrazhdali inshi finikijski mista teper vzhe vizantijskij Sidon pochinaye vihoditi z krizi syudi zokrema perebazuvalasya z Bejruta Vid pravednih halifiv do seldzhukiv U 636 r Sidon atakuvali arabi Miscevi meshkanci zalisheni vizantijskoyu vladoyu naprizvolyashe oboronyalisya samotuzhki Za svidchennyam musulmanskih hronik misto bulo zahoplene shvidko prote deyaki doslidniki vpevneni sho sprotiv trivav azh do 640 roku U 644 roci romeyi vidbili misto i jogo znovu dovelosya brati shturmom Nova vlada do hristiyan stavilasya loyalno i ce vreshti dozvolilo yij zakripitisya u Sidoni Prote koli u 678 r vizantijci visadili morskij desant miscevi hristiyani nadali jomu pidtrimku Imperator Kostyantin IV uklav z halifom Muaviyeyu mir na 30 rokiv ale nastupnik Muaviyi vzhe u 682 r povernuv Sidon pid svoyu vladu Koli u 685 r vizantijci z yavilisya u Finikiyi voni obmezhilisya znishennyam miskih ukriplen vochevid ne spodivayuchis na dovge utrimannya teritoriyi Vidpovidno zminilisya i nastroyi miscevih hristiyan Shopravda Omeyadi ne rozglyadali Sidon yak vazhlivij opornij punkt viddayuchi perevagu Akko U 747 r Finikiyeyu prokotivsya potuzhnij zemletrus ale vidnovlyuvati mista uryad ne kvapivsya Do togo zh nevdovzi v halifati spalahnula gromadyanska vijna a potim vlada zoseredilasya na pridushenni povstan u girskih rajonah Novoyu dinastiyeyu Abbasidami stolicya bula perenesena z Damaska pov yazanogo z finikijskim uzberezhzhyam do Mesopotamiyi I vidnoviti priberezhni poselennya nakazav lishe halif al Mansur u 771 r a zaversheni roboti buli lishe za chasiv U 878 Sidon perejshov pid kontrol formalno namisnika halifa faktichno kerivnika nezalezhnoyi derzhavi Za jogo nastupnika Finikiyeyu Siriyeyu i Palestinoyu keruvav za pohodzhennyam Vidnovlennya vladi Abbasidiv u 905 r dlya sidonciv projshlo majzhe nepomitno tim bilshe sho sin Tugadzha u 928 r otrimav v upravlinnya Palestinu a zgodom i Siriyu Cherez sim rokiv Muhammed priyednav do svoyih volodin Yegipet Pivnichnu Mesopotamiyu i stav u 939 r nezalezhnim volodarem z titulom Pislya smerti Muhammeda u 945 r vlada v derzhavi zoseredilasya v rukah regenta nubijskogo yevnuha faktichno keruvav do azh 968 r Starij rinok Sidona U 970 r Sidon zahopili vijska fatimidskogo halifa al Muyizza Novi volodari pid kontrolem yakih znahodilosya use pivdenne uzberezhzhya Seredzemnogo morya azh do Gibraltaru zgadali pro strategichne znachennya Finikiyi dlya mizhnarodnoyi torgivli i pochali aktivno zabudovuvati yiyi fortecyami Odnu z nih al Muyizz pochav buduvati i v Sidoni Prote u 974 r u nastup perejshli vizantijci Sidonom voni volodili nedovgo i ochistili jogo osterigayuchis udaru z tilu Natomist u 975 r do mista zi shodu pidstupila kinnota tyurkiv na choli z kolishnim abbasidskim najmancem Fatimidske vijsko sho skladalosya golovnim chinom z berberskoyi pihoti vidkinulo tyurkiv vid sidonskih muriv i kinulosya navzdogin Alp Tegin kontratakuvav Jogo vershniki vikoristovuyuchi bulavi prorvali lavi berberiv peretvorivshi bij na metodichne znishennya voroga Vladu nad Sidonom Fatimidam vdalosya vidnoviti lishe u 977 r Zamirennya spriyalo pidnesennyu priberezhnih mist i Sidona zokrema Prote z chasom vlada Fatimidiv stala zanadto obtyazhlivoyu U 1076 r sidonci povstali i vignali yegiptyan Rozumiyuchi sho sili ne rivni mistyani zvernulisya za dopomogoyu do seldzhuckogo sultana U 1080 tyurki bez boyu uvijshli do mista i priyednali jogo do sultanatu Fatimidi povernuli sobi Sidon lishe u 1089 r Hrestonosci j mamlyuki 1106 roku do mista vpershe pidijshlo vijsko hrestonosciv a na sidonskomu rejdi z yavilasya anglijska eskadra Sidonci kapitulyuvati vidmovilisya a licari ne vidchuvali sebe vpevneno tozh vidstupili U 1108 roci yerusalimskij korol Balduyin I povernuvsya a z morya do Sidona pidstupili genuezci Prote na dopomogu prijshov yegipetskij flot sho vidignav italijciv i zmusiv hrestonosciv znyati oblogu 1110 roku v Finikiyi z yavilisya norvezhci na choli z korolem Genuezciv zminili venecijci na choli z dozhem Ordelafo Falyero Z yihnoyu dopomogoyu 4 grudnya 1110 roku Balduyin I taki zahopiv Sidon Misto bulo peretvoreno na centr Sidonskoyi senjoriyi u skladi Yerusalimskogo korolivstva a miscevi baroni uvijshli do kola periv derzhavi hrestonosciv na rivni z volodaryami Tripoli i Antiohiyi Sidonu pidporyadkovuvalisya Sarepta i zamki u livanskih gorah V cerkovnomu iyerarhiyi misto bulo pidporyadkovane arhiyepiskopu Tirskomu a cherez nogo Patriarhu Yerusalimskomu Vodnochas yepiskop buv vasalom korolya i v comu statusi buv zobov yazanij na jogo vimogu vistavlyati 50 bijciv Volodaryami Sidonu stala rodina Granye Do 1126 roku senoriyeyu keruvav potim jogo sin u 1153 roci vikonuvav obov yazki admirala korolivstva Prote skoristavsya cim dlya peretvorennya mista na piratske gnizdo grabuyuchi i musulman i hristiyan Oburenij korol pozbaviv Zhirara zvannya i vignav za mezhi korolivstva Zhirar podavsya do Antiohiyi a zvidti do Pid chas odniyeyi z sutichok vin potrapiv u polon do korolya i buv publichno spalenij u Yerusalimi Sidon perejshov do sina Zhirara Mechet Bab al Saraj 1201 U misti znahodilasya rezidenciya velikogo magistra Ordena tampliyeriv Koli 1173 roku tampliyer Gotye dyu Menil napav na posolstvo asasiniv sho yakraz uklali dogovir z korolem vin shovavsya same u Sidoni 1179 roku Sidonsku senjoriyu rozoriv Saladin sho zavdav hrestonoscyam serjoznoyi porazki pid U 1182 vin blokuvav misto z boku morya zmusivshi genuezciv venecijciv i pizanciv uklasti z nim mirni ugodi Pislya katastrofi hrestonosciv pid 3 lipnya 1187 Saladin zajnyav Sidon bez boyu Miski muri buli zrujnovani Morskij zamok zbudovanij hrestonoscyami u 1228 r U veresni 1192 roku Richard I Levine Serce uklav iz Saladinom mir za yakim Sidon bulo podileno mizh Reno Sidonskim ta musulmanami 1197 roku spalahnuv novij konflikt privodom dlya yakogo stali diyi pirativ Brat Saladina zahopiv i zrujnuvav misto U 1204 status kvo ante belyum vidnovivsya zokrema j punkt pro rozpodil Sidona ale stan mista buv takim sho novij volodar senjoriyi perenis rezidenciyu do Sarepti Tudi zh perebravsya i yepiskop 1228 roku hrestonosci perejshli u kontrnastup vidvoyuvali i rozbuduvali Sidon Nova citadel mista bula zvedena na misu sho vidavavsya daleko u more i otrimala nazvu Morskogo zamku Za z imperatorom Fridrihom II 1229 musulmani viznali Sidon volodinnyam hrestonosciv Fortecya Sv Lyudovika zbudovana na misci starodavnogo sidonskogo akropolya 1254 Francuzkij korol Lyudovik IX Svyatij u 1252 roci rozpochav budivnictvo novih muriv ale u 1253 roci musulmani nespodivanim udarom zahopili i pograbuvali misto 1200 hristiyan buli vbiti abo zh oberneni na rabiv Lyudovik zvilniv Sidon vinoviv miski muri i zbuduvav she odnu na misci kolishnoyi forteci al Muyizza 1254 Obloga Sidona mongolami u 1260 r miniatyura XIV st U 1260 roci koli mongoli zahopili Damask i han Hulagu priznachivshi svoyim namisnikom nestorianina Kitbuku virishiv skoristatisya cim dlya grabunku prikordonnya Zhulyena namagavsya zupiniti pleminnik Kitbuki ale baron jogo vbiv Todi mongoli rushili na Sidon Zhulyenu vdalosya pevnij chas utrimuvati yih pered mistom shob mirni sidonci mali zmogu hocha b vtekti A potim baron zabarikaduvavsya v citadeli Mongoli znishili nizhnye misto vbivayuchi vsih hto traplyavsya yim na shlyahu zrujnuvali miski muri i vidstupili do Damaska Zhulyen ne rozgubivsya i prodav Sidon iz okrugoyu svoyim kreditoram tampliyeram 1260 U 1268 roci tampliyeri uklali ugodu pro nenapad z Bejbarsom U 1277 roci Sidon perejshov pid opiku sicilijskogo korolya U 1283 roci Bejbars pidpisav mir i z nim dozvolivshi vidnoviti muri Sidona Ale hrestonoscyam ce vzhe ne dopomoglo 28 travnya 1291 roku Bejbars zahopiv Akko Komandor tampliyeriv Tibo Goden visliznuv z mista i perebravsya do Sidona shob keruvati jogo oboronoyu Misto protrimalosya do 14 lipnya koli Goden viddav nakaz jogo zalishiti Miski muri buli zriti citadeli zalishilisya u napivzrujnovanomu stani Sidon buv pidporyadkovanij mamlyuckim namisnikam Damasku a piznishe stav chastinoyu okrugu Baalbek Mamlyuki ne buli zacikavleni v rozvitku miscevoyi torgivli bo turbuvalisya nasampered pro Yegipet Tozh Sidon pid yihnoyu vladoyu zanepav I navit kolishnya miska okruga bula pererozpodilena na korist susidnih emiriv yakih v Kayiri vvazhali nadijnoyu oporoyu svoyeyi vladi Moderni chasi Rozgrom mamlyukiv pri serpen 1516 roku i perehid Levantu pid vladu osmaniv sidonci sprijnyali z polegshennyam V zhovtni 1516 miska delegaciya osobisto pribula v Damask abi zasvidchiti svoyu loyalnist Selimu I Organizaciyu miscevoyi vladi sultan zalishiv nezminnoyu ale vid zmini gospodariv Sidon vigrav nasampered ekonomichno Yegipetska monopoliya na mizhnarodnu torgivlyu bula zlamana a priyednannya do Osmanskoyi imperiyi Mesopotamiyi znovu vidkrilo shlyah do Indiyi cherez levantijski porti U 1536 r pravo na torgivlyu v osmanskih volodinnyah otrimali francuzi u 1580 anglijci u 1612 gollandci Sidon u XVII st Gravyura Vaclava Gollara Sidon znovu peretvorivsya na centr mizhnarodnogo obminu Cim skoristavsya shufskij emir yakij priyednav misto do svoyih volodin i progolosiv sebe emirom Livanu Fahreddin pobuduvav bilya Sidona svoyu rezidenciyu a v samomu misti dlya yevropejskih torgivciv U 1608 roci vin uklav samostijnu torgovelnu ugodu z Toskanskim gercogstvom stvoriv regulyarnu armiyu i onoviv fortechni muri Zanepokoyenij sultan doruchiv pashi Damaska usunuti nepokirnogo vasala U 1613 roci Fahreddin zalishiv batkivshinu prote u 1618 r povernuvsya i peretvoriv Livan na cilkom samostijnu derzhavu golovnim portom yakoyi stav same Sidon Za obsyagami torgivli misto postupalosya lishe i Izmiru Han il Franzh karavan saraj zbudovanij Fahreddinom II dlya yevropejskih torgivciv Vreshti resht osmanam vdalosya zahopiti i stratiti Fahreddina ta jogo rodichiv I nadali Sidon namagalisya ne vipuskati z pidporyadkuvannya Stambula Pislya 1660 r buv stvorenij navit okremij Sidonskij eyalet yakomu bula pidporyadkovane uzberezhzhya i Palestina Girski rajoni odnak do skladu eyaleta ne vhodili Z seredini XVII st osoblivu rol u miscevij torgivli pochali grati francuzki kupci sho zbilshili obsyagi svoyih operacij vtrichi Pri comu osmanski ekonomisti vidznachali sho torgovelne saldo bulo na korist Sidonu Gotovoyi produkciyi v yevropejciv kupuvali menshe anizh prodavali sirovini nakopichuyuchi takim chinom zoloto i sriblo Sidon u seredini XIX st litografiya Devida Robertsa V 1771 r Sidon zahopiv volodar Akko Razom iz livanskim emirom voni pidnyali povstannya proti osmanskoyi vladi Turki u 1772 r vzyali Sidon v oblogu prote na rejdi z yavilasya rosijska eskadra yaka primusila yih vidstupiti Borotbu z Dagirom ocholiv na prizvisko al Dzhazzar riznik yakogo sultan zrobiv sidonskim vali U 1774 r z rosiyanami uklali mir a nastupnogo roku buv vbitij Dagir Ahmad pasha u 1775 r perenis centr eyaleta do Akko hocha za nazvoyu vin zalishavsya Sidonskim Do Akko pochali perebiratisya i torgivci Francuzam z 1791 r v Levanti i Sidoni zokrema torguvati vzagali zaboronili Misto pochalo zanepadati natomist sidonski vali buli bilshe zajnyati politichnimi mizhusobicyam U 1804 r posada vali perejshla Sulejmanu pashi a v 1818 Abdallahu pashi yakij stvoriv postijne vijsko i terorizuvav z jogo dopomogoyu vsyu okrugu ne rahuyuchis iz sultanom Sidon Stare misto U 1831 r Sidon buv okupovanij yegipetskoyu armiyeyu i ostatochno pozbavlenij statusu administrativnogo centru U 1837 r misto bulo zrujnovane zemletrusom U 1840 Sidon bombarduvali anglijci i avstrijci shob perekonati yegiptyan zalishiti Siriyu U 1841 r Muhammed Ali taki vidmovivsya vid azijskih volodin Sidonska vulicya 1903 Prote z povernennyam osmaniv sidonskij eyalet ne vidnovili a ob yednali z Tripoli a centrom yeyaletu stav Bejrut U 1860 1861 misto perebuvalo pid okupaciyeyu francuziv sho ogolosili sebe zahisnikami miscevih hristiyan V 1864 r Sidon buv vzagali pidporyadkovanij Damasku V 1887 roci buv utvorenij vilayet Bejrut v skladi yakogo Sidon buv zvichajnim poselennyam U 1918 misto znovu perejshlo pid kontrol francuziv yaki peretvorili Livan na svij protektorat Z 1943 roku Sidon u skladi nezalezhnogo Livanu Z 1948 r poruch iz mistom roztashovani dva tabori palestinskih bizhenciv sho faktichno mayut eksteritorialnij status Div takozhHram Eshmuna finikijskij hram miskogo boga Sidonu PrimitkiAtlas svitu K DNVP Kartografiya 2005 336 s ISBN 966 631 546 7 Livan Ukrayinska radyanska enciklopediya u 12 t gol red M P Bazhan redkol O K Antonov ta in 2 ge vid K Golovna redakciya URE 1974 1985 Cya versiya u desho vidozminenomu viglyadi zustrichayetsya vzhe v Yustina XVIII 3 yakij perekladaye na aramejskij lad yak ribu u finikijskij jdetsya shvidshe pro ribolovlyu Buttya X 15 Pokazovo sho Gomer virazno protistavlyaye remisnikiv sidonyan finikijcyam yaki vistupayut v nogo zdebilshogo yak pirati Plinij V 76 Yustin XVIII 3 9 Strabon Geografiya XVI 2 13 Nav XI 8 Diodor Sicilijskij XIV 79 Diodor Sicilijskij XIV 98 Plutarh Agesilaj 37 Plutarh Agesilaj 38 Feokrit Idil XVII 110DzherelaVikishovishe maye multimedijni dani za temoyu Sajda misto Fr C Eiselen Sidon A Study in Oriental History New York 1907PosilannyaSajda Universalnij slovnik enciklopediya 4 te vid K Teka 2006