Мико́ла Миха́йлович Пржева́льський (31 березня (12 квітня) 1839, с. Кімборово Смоленської губернії, Російська імперія — 20 жовтня (1 листопада) 1888, м. Каракол, Семиріченська область, Туркестанський край, Російська імперія) — російський мандрівник, географ, природодослідник, науковець, історик, археолог, знавець семи мов. Рід Пржевальських походив від українських козаків. Микола Пржевальський зробив величезний внесок у наукове пізнання Центральної Азії, створив принципово нові карти Центральної Азії. Його назвали «великим мандрівником всіх часів і народів».[]
Микола Михайлович Пржевальський | |
---|---|
рос. Николай Михайлович Пржевальский | |
![]() Микола Прживальський | |
Народився | 31 березня (12 квітня) 1839 с Кімборово, Смоленська губернія, Російська імперія |
Помер | 20 жовтня (1 листопада) 1888 (49 років) Каракол, Семиріченська область, Туркестанський край, Російська імперія ·черевний тиф |
Поховання | Каракол |
Громадянство | ![]() |
Діяльність | зоолог, мандрівник-дослідник, письменник, ботанік, військовослужбовець, географ, натураліст, мандрівник |
Галузь | природничі науки, d[1] і подорож[1] |
Alma mater | Академія Генерального штабу |
Знання мов | російська[2][1][3] |
Членство | Леопольдина і Петербурзька академія наук |
Військове звання | генерал-майор |
Брати, сестри | d |
Нагороди | |
|
Систематик живої природи | |
---|---|
![]() | |
Автор найменувань низки ботанічних таксонів. У ботанічній (бінарній) номенклатурі ці назви доповнюються скороченням «Przew.». Персональна сторінка на сайті IPNI Дослідник, який окреслив низку зоологічних таксонів. Назви цих таксонів для вказівки авторства супроводжують позначенням «Przewalski». |
Ця стаття потребує додаткових для поліпшення її . |
Біографія
Походження
Народився в селі Кімборово Смоленської губернії 12 квітня 1839 року.
Шляхетський рід Пржевальських походить від українського козака Кирила Перевала. Він був серед запорожців, які хоробро билися на боці Речі Посполитої проти Московії у Лівонській війні, що тривала майже два десятиліття у XVI столітті. Особливо козаки відзначилися у тривалих боях під Полоцьком 1579 року. Серед героїв взяття цього давнього міста був і запорозький козак Кирило Перевал, який за свою хоробрість рішенням польського короля Стефана Баторія був нобілітований та отримав родовий герб із зображенням на червоному тлі срібного лука зі спрямованою вгору стрілою і ушляхетнене прізвище Перевальський. Згодом українські шляхтичі видозмінили прізвище на польський манір — Пржевальські. Дід мандрівника Казимир Фомич Пржевальській не закінчив польської єзуїтської школи — утік із неї, перейшов у православну віру, перемінивши ім'я Казимир на Кузьму.[1]
Син Кузьми Фомича — Михайло — був також призначений на військову службу. Однак після п'ятнадцятирічного перебування в армії був звільнений у чині штабс-капітана у зв'язку з хворобою. У 1838 р. він одружився з Оленою Олексіївною Каретниковою. А 12 квітня 1839 р. у с. Кімборово Смоленської губернії в них народився перший син Микола, майбутній мандрівник. Батько помер, коли Миколі було сім років. Мати самотужки виховувала трьох синів у маєтку Відрадне. Сам Пржевальський розповідав, що по смерті батька їхня сім'я жила скромно, ріс він дикуном, і виховання його було спартанське. З саморобним луком, з іграшковою рушницею, а з дванадцяти років і мисливською, він цілодобово гуляв глухими смоленськими лісами, що надало йому великий досвід виживання в природі.
З восьми років Микола навчився читати, читав всі книги, які траплялися йому в руки. У десять років його віддали в Смоленську гімназію. Навчання давалося йому легко, вже незабаром він став першим учнем з успішності. Закінчив гімназію в 16 років. Однак отриманих в гімназії знань йому не вистачало. Пізніше Пржевальський згадував: "Незважаючи на те, що я з відзнакою закінчив курс, скажу, справді, виніс звідти дуже мало. Погані методи викладання і велика кількість предметів робили рішуче неможливим вивчити що-небудь позитивно навіть за сильного бажання … ".
Початок військової кар'єри
Після закінчення гімназії Пржевальський, вражений героїчними подвигами захисників Севастополя, вирішив стати військовим, отримав чин унтер-офіцера. Його спочатку скерували на службу в Рязанський піхотний полк. А 24 листопада 1856 року сімнадцятирічний юнак був переведений у 28-й Полоцький піхотний полк, що розміщувався в повітовому місті Білий Смоленської губернії. У вільний від служби час Пржевальський займався вивченням природи, здійснював тривалі мандрівки місцевими лісами і болотами. За час служби в Полоцькому полку він зібрав гербарій великої кількості рослин, що росли навколо міста Білий.
Навчання в Академії Генерального штабу
Його мрією було служити на Далекому Сході. Він подав прохання про переведення його на Амур. Відповідь начальства була своєрідною — арешт на три доби. Після того, що сталося, Пржевальський вибрав інший шлях. Він вирішив вступити на навчання в школу Генерального штабу, вирішивши, що після закінчення її легко зможе домогтися необхідного собі призначення. Приголомшлива пам'ять, цілеспрямованість і підготовка, яка займала іноді до 18 годин на добу, дозволила йому з легкістю витримати вступні іспити. Пржевальський поступив в Академію Генерального штабу. Крім основних предметів, вивчав праці географів Ріттера, Гумбольдта, Ріхтгофена і Семенова. Там же він підготував курсову роботу «Військово-статистичний огляд Приамурського краю», на основі якої 5 лютого 1864 року його обрано дійсним членом Географічного товариства. Під час навчання в академії написав своє перше літературне оповідання «Спогад мисливця», яке надрукували у журналі «Полювання та конярство».
Служба в Польщі
Закінчивши Академію, Пржевальський був призначений ад'ютантом командира Полоцького піхотного полку, в якому він служив до Академії і який розташовувався вже в м. Кременець на Волині. Незабаром він у числі добровольців відправився в Польщу для придушення повстання. А наприкінці 1864 року його перевели викладати географію та історію в юнкерське училище у Варшаві. Тут він познайомився з відомим орнітологом Владиславом Тачановським, який навчив Пржевальського вправно набивати опудала і препарувати птахів. Пржевальський виявився прекрасним педагогом: добре знаючи свій предмет, зацікавив ним і своїх слухачів. Юнкери часто збиралися в нього на квартирі, слухаючи хлібосольного хазяїна. Викладачем був безкомпромісним — ставив незадовільні оцінки навіть улюбленим учням, незважаючи на вмовляння. Незадоволений наявним підручником, Пржевальський написав новий — «Записки із загальної географії для юнкерських училищ», який певний час використовувався у викладанні географії у навчальних закладах Російської імперії.
Служба в Сибіру
Незабаром він добився переведення у Східний Сибір. Наприкінці січня 1867 року Пржевальський приїхав у Петербург і виступив перед Радою Географічного товариства з проханням допомогти в організації експедиції у Середню Азію. Однак тоді йому відмовили. Петро Петрович Семенов-Тян-Шанський, що був у той час головою Відділення фізичної географії, роз'яснив причину цього так: «Микола Пржевальський був ще мало відомою величиною в науковому світі. Дати йому допомогу на підприємство, більш того організувати цілу експедицію під його керівництвом ми не зважилися…». Проте, мандрівникові пообіцяли, що якщо він зуміє на власні кошти зробити в Сибіру якісь дослідження або відкриття, то після повернення може сподіватися на підтримку Товариства і навіть організацію експедиції в Середню Азію під його керівництвом. Пржевальський отримав дворічне службове відрядження в Уссурійський край, а Сибірський відділ географічного товариства дав йому розпорядження вивчити флору і фауну краю. Разом з цим у нього були й конкретні доручення зі штабу військ, згідно з якими він повинен був зібрати інформацію про аборигенів, що живуть уздовж річки Уссурі, а також вивчити шляхи, що ведуть до кордонів Кореї і Маньчжурії. Відстань від Хабаровська до поселення Буссе Пржевальський пройшов пішки за двадцать три дні. Надалі два з половиною роки провів Пржевальський на Далекому Сході. Тисячі кілометрів пройшов, 1600 кілометрів покрив маршрутним зніманням: басейн Уссурі, озеро Ханка, узбережжя Японського моря. Весну 1868 року Пржевальський провів на озері Ханка, де стежив масові перельоти птахів, цвітіння лотоса і любовні ігри японських журавлів. Однак його дослідження були перервані нападом на південне Примор'я банди . Вони вбивали мирних жителів, спалили три російських села і два поста. Пржевальський, військовий офіцер і майстерний стрілець, взяв найактивнішу участь в знищенні бандитів, за що був представлений до звання капітана. Підготував до друку велику статтю «Інородне населення Уссурійського краю». Зібрав близько 300 видів рослин, виготовив понад 300 опудал птахів, причому багато які рослини і птахи на Уссурі виявив уперше. Тут почав писати книгу «Подорож в Уссурійському краї». Незабаром його перевели в Ніколаевськ-на-Амурі й призначили старшим ад'ютантом штабу військ Приамурської області. Тут у вільний час він обробляв матеріали, зібрані експедицією. Лише в лютому 1869 року йому надано дозвіл повернутися до своїх досліджень. Весну і літо він знову провів на озері Ханка, займаючись вивченням річок, що в нього впадають. За два роки він зібрав колекцію з 310 пташиних опудал. Всього ж Пржевальський нарахував 224 види птахів, з яких 36 раніше не були відзначені в цих краях, а деякі й зовсім невідомі науці. На Уссурі він першим побачив і описав чорного зайця і рідкісну рослину діморфант або білий горіх. Він зібрав гербарій з понад 300 видів рослин (дві тисячі екземплярів), 42 види пташиних яєць (всього 550 штук), 83 види різних насіння і більше дюжини шкур ссавців.
Наприкінці 1869 року він поїхав до Санкт-Петербургу. У Російському географічному товаристві його зустріли як науковця-дослідника, який зробив вагомий внесок у вивчення природи, клімату, фауни і флори Уссурійського краю, а також занять та побуту місцевого населення. Його виступи зазвичай закінчувалися оплесками. А за доповідь про народонаселення Примор'я йому присудили Малу срібну медаль товариства. У серпні 1870 року в світ вийшла його перша книга «Подорож до Уссурійського краю», яка принесла Пржевальському популярність за межами вузького кола географів.
Основні експедиції і творчий доробок
Експедиція у напрямку Лхаси
1870 року Російське географічне товариство організувало експедицію в Центральну Азію. Її начальником був призначений Пржевальський. Разом з ним їхали підпоручик М. А. Пильцов, бурят Дондок Ірінчинов і казак Панфіл Чебаєв. Їхній шлях проліг через Москву й Іркутськ і далі — через Кяхту, Ургу та пустелю Гобі в Пекін, де Пржевальський отримав дозвіл китайського уряду на подорож. Він прямував у Тибет. Пржевальський першим з європейців проник у глибинну область Північного Тибету, до верхів'їв Хуанхе і Янцзи (Улан-Мурен), і з'ясував, що саме Баян-Хара-Ула є вододілом між цими річковими системами. Ця експедиція також була дуже важкою, похитнулося здоров'я Пржевальського. Мандрівники планували потрапити в Тибет у Лхасу. Проте у 250 кілометрах від Лхаси загін зустріли посли Далай-лами, які привезли його письмовий наказ, що забороняв відвідувати місто, оскільки члени загону були іновірцями. «У той момент, коли всі негаразди далекого шляху були подолані, а ймовірність досягти мети експедиції перетворилася в упевненість успіху, — з прикрістю написав Микола Пржевальський, — ми так і не змогли дістатися до Лхаси: людське варварство і неуцтво поставили нездоланні перешкоди!». Караван вирушив у зворотному напрямку. Люди втомилися, коні, верблюди також були виснажені та змучені. 31 січня 1880 року загін повернувся в Дзун, а з 35 верблюдів перехід завершили тільки 13.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODNMemN4TDFOamFHbDZiM0I1WjI5d2MybHpYM0J5ZW1WM1lXeHphMmxwTG1wd1p5OHhPREJ3ZUMxVFkyaHBlbTl3ZVdkdmNITnBjMTl3Y25wbGQyRnNjMnRwYVM1cWNHYz0uanBn.jpg)
Пустелями і горами Китаю, який тоді володів і територіями сучасної Монголією, Пржевальський пройшов понад 11 800 кілометрів і наніс на карту (в масштабі в 1 дюймі 10 верст) близько 5700 кілометрів. Наукові результати цієї експедиції вразили сучасників. Пржевальський дав докладні описи пустель Гобі, Ордоса й Алашані, високогірних районів Північного Тибету і улоговини Цайдаму (відкритої ним), уперше наніс на карту Центральної Азії понад 20 хребтів, сім великих і низку дрібних озер. Карта Пржевальського не відзначалася точністю, оскільки через дуже важкі мандрівні умови він не міг робити астрономічні визначення географічних координат. Цей істотний недолік пізніше дещо виправив він сам, а також інші мандрівники. Зрештою були з'ясовані висоти багатьох перевалів, визначені точні місця розташування селищ, зібрані колекції зразків гірських порід. Він зібрав колекції рослин (близько 4 тисяч зразків), комах (3000 екземплярів), плазунів, риб, ссавців. Пржевальський відкрив нові види, що отримали його ім'я, — ящірка Пржевальського, розщіпохвіст Пржевальського, рододендрон Пржевальського. Двотомна праця «Монголія і країна тангутів» (1875—1876) принесла автору світову популярність, була перекладена кількома європейськими мовами.
Російське географічне товариство присудило йому Велику золоту медаль і «найвищі» нагороди — чин підполковника, довічну пенсію у 600 рублів щорічно. Отримав Золоту медаль Паризького географічного товариства. Його ім'я відтепер ставили поруч з Семеновим-Тян-Шанським, Крузенштерном і Беллінсгаузеном, Лівінгстоном і Стенлі.
Експедиція до Лобнору
У січні 1876 року Пржевальський представив у Російське географічне товариство план нової експедиції. Він мав намір зайнятися дослідженням Східного Тянь-Шаню, дійти до Лхаси, обстежити загадкове озеро Лобнор. Окрім того, Пржевальський сподівався знайти і описати дикого верблюда, який, за відомостями Марко Поло, мешкав там. 12 серпня 1876 року разом з дев'ятьма супутниками він вирушив у експедицію. Їхній маршрут проліг від міста Кульджа вгору по берегах річки Або, а потім через Тянь-Шань до Лобнору. У лютому 1877 року Пржевальський досяг величезного очеретяного болота-озера Лобнор. За його описом, озеро було завдовжки 100 кілометрів і завширшки — від 20 до 22 кілометрів.
На берегах таємничого Лобнора, в «країні Лоп», Пржевальський був другим після Марко Поло. Озеро стало, однак, предметом суперечки між Пржевальським і Ріхтгофеном. Згідно з китайськими картами початку XVIII ст., Лобнор розташовувалось зовсім не там, де його виявив Пржевальський. Крім того, всупереч існуючій думці, озеро виявилося прісним, а не солоним. Ріхтгофен вважав, що російська експедиція відкрила якесь інше озеро, а істинний Лобнор лежить північніше. Тільки через півстоліття загадка Лобнора була вирішена остаточно. «Лоб» тибетською означає «мулкий», «нор» монгольською — «озеро». Виявилося, що це болото-озеро час від часу міняє своє місце розташування. На китайських картах воно було зображене в північній частині пустинної безстокової западини Лоб. Але потім річки Тарим і Кончедар'я спрямувалися на південь. Древній Лобнор поступово зник, на його місці залишилися тільки солончаки, блюдця невеликих озерець. А на півдні западини утворилося нове озеро, яке відкрив і описав Пржевальський.
На початку липня експедиція повернулася в Кульджу. Пржевальський був задоволений: він вивчив Лобнор, відкрив Алтинтаг, описав дикого верблюда, добув навіть його шкури, зібрав колекції флори і фауни. Тут же, в Кульджі, його чекали листи і телеграма, в яких йому наказувалося неодмінно продовжувати експедицію.
Під час подорожі 1876—1877 років Пржевальський пройшов по Центральній Азії трохи більше чотирьох тисяч кілометрів — йому перешкодили війна в , загострення відносин між Китаєм і Росією та його хвороба: нестерпний свербіж по всьому тілу. І все-таки ця подорож ознаменувалася двома найбільшими географічними відкриттями — низов'я Тариму з групою озер і хребта Алтинтаг.
Перша Тибетська подорож
Хвороби змусили Пржевальського пробути в Росії до весни 1879 року. Підлікувавшись і відпочивши, Пржевальський у березні 1879 року почав подорож, названу ним «Першою Тибетською». Загін, що складався з тринадцяти чоловік, вийшов із Зайсанського поста 21 березня. Разом з людьми на цей раз вирушило 35 верблюдів, навантажених продовольством і водою. Від Зайсану загін попрямував на південний схід, повз озеро і вздовж річки Урунгу до її верхів'я, перетнув Джунгарську Гобі — «обширну хвилясту рівнину» — і визначив її розміри. Далі їхній шлях проходив через Наньшань. У його західній частині були відкриті два високих засніжених хребта, яким дали назву хребтів Ріттера і Гумбольдта. Труднощі цього походу були в тому, що китайська влада відмовляла загону в продажу провіанту, не дозволяла наймати провідників. Але загін успішно дістався великої тибетської дороги, що веде в Лхасу. По дорозі відкрито ще один невідомий досі хребет, названий на честь Марко Поло. На перевал хребта Тангла загін піднімався обмерзлими стежками. Тут на них раптово напало кочове північнотибетське плем'я агра, які спеціалізувалися на грабунку караванів. Однак загін дав відсіч. І всі наступні нальоти були відбиті. Але в 250 кілометрах від Лхаси загін зустріли посли Далай-лами, які передали його письмовий наказ, що забороняв членам загону відвідувати місто, оскільки вони були іновірцями. «У той момент, коли всі негаразди далекого шляху були подолані, а ймовірність досягти мети експедиції перетворилася в упевненість успіху, — з прикрістю написав Микола Пржевальський, — ми так і не змогли дістатися до Лхаси: людське варварство і неуцтво поставили нездоланні перешкоди!». Караван вирушив у зворотному напрямку. Люди втомилися, коні, верблюди були виснажені та змучені. 31 січня 1880 загін повернувся в Дзун, з 35 верблюдів перехід завершили тільки 13.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelV5TDBaeVlXNWpaVjlNYjNvbFF6TWxRVGh5WlY5RFlYVnpjMlZmVFNWRE15VkJPV3BsWVc1ZlEyaGxkbUYxZUY5a1pWOVFjbnBsZDJGc2MydHBYekl3TG1wd1p5OHlNREJ3ZUMxR2NtRnVZMlZmVEc5NkpVTXpKVUU0Y21WZlEyRjFjM05sWDAwbFF6TWxRVGxxWldGdVgwTm9aWFpoZFhoZlpHVmZVSEo2WlhkaGJITnJhVjh5TUM1cWNHYz0uanBn.jpg)
Відпочивши, мандрівники попрямували до річки Хуанхе і Пржевальський вивчав її впродовж трьох місяців. Далі вони дійшли до озера Кукунор, де він наніс на карту його обриси і розміри, виявивши, що в озеро впадає двадцять п'ять річок. Потім мандрівники повернулися в Кяхту через Алашань і Гобі.
Під час цієї подорожі мандрівник пройшов близько восьми тисяч кілометрів і зробив зйомку понад чотирьох тисяч кілометрів шляху через райони Центральної Азії. Уперше досліджував верхню течію Жовтої річки (Хуанхе) на ділянці понад 250 кілометрів; відкрив хребти Семенова і Угуту-Ула. Описав два нові види тварин — коня Пржевальського і ведмедя-пищухоїда. Його помічник Роборовський зібрав величезну ботанічну колекцію: близько 16 тисяч екземплярів рослин — 1700 видів, з яких 218 описано в науці вперше. У Петербурзі учасників експедиції чекала урочиста зустріч. Московський університет обрав Пржевальського почесним доктором зоології, Російське географічне товариство — почесним членом, міста Петербург і Смоленськ — почесним громадянином. Також він був обраний у почесні члени Дрезденським, Італійським і Віденським географічними товариствами. Свої спостереження і результати досліджень Пржевальський виклав у книзі «Із Зайсану через Хамі у Тибет і на верхів'я Жовтої річки» (1883). Підсумком трьох його експедицій були принципово нові карти Центральної Азії.
Експедиція до витоків Хуанхе
Незабаром він подав у Російське географічне товариство проект дослідження джерел Хуанхе. У листопаді 1883 року почалася чергова, вже четверта подорож Пржевальського. 21 жовтня 1883 він відправився з Кяхти в четверту подорож по Азії. На цей раз маршрут проліг через степи Монголії, пустелі Гобі та Алашань, Північно-Тетунгський хребет. Знову, незважаючи на перепони китайської влади, Пржевальський добрався до витоків Хуанхе, відкрив два озера: Джарін-Нур і Орін-Нур. Далі мандрівники повернули до озера Лобнор, шлях до якого перекривав хребет Алтинтаг. Після тривалих пошуків вони знайшли прохід через хребет, звідси повернули на південний захід. Пржевальський відкрив невідомі хребти: Російський і Керійській. У 1885 році мандрівку було закінчено.
За два роки Пржевальський пройшов величезний шлях — 7815 кілометрів, майже зовсім без доріг. На північному кордоні Тибету відкрив цілу гірську країну з величними хребтами — про них в Європі нічого не було відомо. До колекції додав нові види птахів, ссавців і плазунів, а також риб, в гербарії — нові види рослин. На честь Пржевальського за рішенням Академії наук вибито золоту медаль з написом: «Першому досліднику природи Центральної Азії». Микола Михайлович став володарем 8 почесних золотих медалей, почесним членом 24 наукових товариств.
1886 року йому було присвоєне звання генерал-майора.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODRMemcyTHlWRU1DVTVReVZFTUNWQ1JTVkVNQ1ZDTXlWRU1DVkNPQ1ZFTUNWQ1FpVkVNQ1ZDTUY4bFJEQWxPVVlsUkRFbE9EQWxSREFsUWpZbFJEQWxRalVsUkRBbFFqSWxSREFsUWpBbFJEQWxRa0lsUkRFbE9FTWxSREVsT0RFbFJERWxPRU1sUkRBbFFrRWxSREFsUWtVbFJEQWxRak1sUkRBbFFrVmZKVVF4SlRnelh6RTRPVEJmSlVReEpUZ3dKVVF3SlVKRkpVUXhKVGcySlVReEpUazJMbXB3Wnk4eU1EQndlQzBsUkRBbE9VTWxSREFsUWtVbFJEQWxRak1sUkRBbFFqZ2xSREFsUWtJbFJEQWxRakJmSlVRd0pUbEdKVVF4SlRnd0pVUXdKVUkySlVRd0pVSTFKVVF3SlVJeUpVUXdKVUl3SlVRd0pVSkNKVVF4SlRoREpVUXhKVGd4SlVReEpUaERKVVF3SlVKQkpVUXdKVUpGSlVRd0pVSXpKVVF3SlVKRlh5VkVNU1U0TTE4eE9Ea3dYeVZFTVNVNE1DVkVNQ1ZDUlNWRU1TVTROaVZFTVNVNU5pNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2ZFdzdmRHaDFiV0l2WlM5bFppOGxSREFsT1VZbFJEQWxRa1VsUkRFbE9ERWxSREFsUWtNbFJEQWxRalVsUkRFbE9EQWxSREVsT0RJbFJEQWxRa1FsUkRBbFFqVmZKVVF4SlRnMEpVUXdKVUpGSlVReEpUZ3lKVVF3SlVKRlh5VkVNQ1U1UmlWRU1TVTRNQ1ZFTUNWQ05pVkVNQ1ZDTlNWRU1DVkNNaVZFTUNWQ01DVkVNQ1ZDUWlWRU1TVTRReVZFTVNVNE1TVkVNU1U0UXlWRU1DVkNRU1ZFTUNWQ1JTVkVNQ1ZDTXlWRU1DVkNSUzVxY0djdk1qQXdjSGd0SlVRd0pUbEdKVVF3SlVKRkpVUXhKVGd4SlVRd0pVSkRKVVF3SlVJMUpVUXhKVGd3SlVReEpUZ3lKVVF3SlVKRUpVUXdKVUkxWHlWRU1TVTROQ1ZFTUNWQ1JTVkVNU1U0TWlWRU1DVkNSVjhsUkRBbE9VWWxSREVsT0RBbFJEQWxRallsUkRBbFFqVWxSREFsUWpJbFJEQWxRakFsUkRBbFFrSWxSREVsT0VNbFJERWxPREVsUkRFbE9FTWxSREFsUWtFbFJEQWxRa1VsUkRBbFFqTWxSREFsUWtVdWFuQm4uanBn.jpg)
Останні роки
В останні роки життя дослідник здійснив ще кілька експедицій, які збагатили науку масштабними відкриттями. Він був сповнений нових планів і задумів. У 1888 році побачила світ остання праця Пржевальського — «Від Кяхти на джерела Жовтої річки». У неповні 50 років він став готуватися до п'ятого походу по Середній Азії. Метою даної експедиції було місто Лхаса. Цього разу на його відвідування було отримано офіційну перепустку. Наприкінці 1888 року підготовка, нарешті, була закінчена. Місцем збору учасників було обрано селище Каракол поблизу східного берега Іссик-Куля. На шляху до Караколу він під час плавання у річці Кара-Балта, незважаючи на свої ж рекомендації цього не робити, трохи ковтнув води з річки. Ймовірно через це він заразився черевним тифом. Пржевальський захворів і помер 1 листопада 1888 року в Караколі. Перед смертю Пржевальський просив поховати його на березі Іссик-Куля у його походному одязі. Заповіт покійного виконали. На східному березі озера в дванадцяти кілометрах від міста за два дні (через твердість ґрунту) була викопана могила. На могильному надгробку був скромний напис: «Мандрівник М. М. Пржевальський», як він заповідав. Через кілька років на цьому місці був встановлений пам'ятник. 1889 року Каракол перейменували на Пржевальськ, ця назва була до 1922 року і у радянські часи з 1939 до 1992.
Йому належить таке висловлювання: «Світ прекрасний тому, що можна подорожувати».
Визнання
На його честь названо:
- Гірський хребет, якій він відкрив на території Китая.
- Льодовик на Алтаї.
- Печера біля міста Находка
- Скельний масив у басейні російської річки Партизанська.
- Місто Пржевальск, назва існувала впродовж 1889—1922 і 1939—1992 років.
- Поселення міського типу Пристань-Пржевальск, поряд з яким розташований музей М. М. Пржевальского, на території якого знаходиться його могила.
- Поселення міського типу Пржевальське у Смоленській області Росії, де був маєток Пржевальського.
- Є багато вулиць його імені в Україні та Росії.
- Гімназія в Смоленську.
- Краєзнавчий музей його імені в Пржевальску.
- Пасажирський теплохід Амурського річкового пароплавства Російської Федерації.
- Види тварин:
- Кінь Пржевальського.
- Eolagurus przewalskii (Степовий лемінг Пжевальського).
- Види птахів:
- Sitta przewalskii (Повзик Пржевальського).
- Види риб:
- (Голий короп Пржевальського).
- Види комах:
- (Метелик Пржевальського).
- Види рослин:
- Ligularia przewalskii (Багульник Пржевальського).
- (Жузгун Пржевальського).
- (Цибуля Пржевальського).
- (Рогіз Пржевальського).
- (Шавлія Пржевальского)
- (Шоломниця Пржевальского)
Нагороди
- Золота медаль Паризького географічного товариства;
- Медаль «Пальма Академії» французького Міністерства народної освіти;
- Велика золота медаль імені Олександра Гумбольдта Берлінського географічного товариства;
- Королівська медаль Лондонського географічного товариства (1879 рік), зазначивши, що досягнення мандрівника перевершують все зроблене іншими дослідниками з часів Марко Поло;
- Медаль Вега Стокгольмського географічного товариства;
- Велика золота медаль Італійського географічного товариства.
Пам'ять
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMemxoTDFOMFlXMXdYMjltWDFWVFUxSmZNVEV4TXk1cWNHY3ZNVFV3Y0hndFUzUmhiWEJmYjJaZlZWTlRVbDh4TVRFekxtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMemt4TDFKU05USXhOaTB3TURJelVsOGxSREFsT1VRdUpVUXdKVGxETGlWRU1DVTVSaVZFTVNVNE1DVkVNQ1ZDTmlWRU1DVkNOU1ZFTUNWQ01pVkVNQ1ZDTUNWRU1DVkNRaVZFTVNVNFF5VkVNU1U0TVNWRU1DVkNRU1ZFTUNWQ09DVkVNQ1ZDT1M1bmFXWXZNVFV3Y0hndFVsSTFNakUyTFRBd01qTlNYeVZFTUNVNVJDNGxSREFsT1VNdUpVUXdKVGxHSlVReEpUZ3dKVVF3SlVJMkpVUXdKVUkxSlVRd0pVSXlKVVF3SlVJd0pVUXdKVUpDSlVReEpUaERKVVF4SlRneEpVUXdKVUpCSlVRd0pVSTRKVVF3SlVJNUxtZHBaZz09LmdpZg==.gif)
Пржевальському присвячені поштові марки СРСР, його портрет зображено на пам'ятній монеті номіналом 50 російських рублів.
Див. також
Вікіцитати містять висловлювання на тему: Пржевальський Микола Михайлович |
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Пржевальський Микола Михайлович |
- Пржевальськіт — мінерал, названий на честь М. М. Пржевальського.
Примітки
- Czech National Authority Database
- Bibliothèque nationale de France BNF: платформа відкритих даних — 2011.
- CONOR.Sl
- Неутомимый путешественник Николай Михайлович Пржевальский (рос.)
Джерела
- Ольга Зеленко-Жданова. Неутомимый путешественник Николай Михайлович Пржевальский / По материалам книги М. А. Энгельгардта «Николай Пржевальский. Его жизнь и путешествия» (рос.)
Література
- Віталій Абліцов «Галактика „Україна“. Українська діаспора: видатні постаті» — К.: КИТ, 2007. — 436 с.
Посилання
- Пршевальський // Українська мала енциклопедія : 16 кн. : у 8 т. / проф. Є. Онацький. — Накладом Адміністратури УАПЦ в Аргентині. — Буенос-Айрес, 1963. — Т. 6, кн. XII : Літери По — Риз. — С. 1530. — 1000 екз.
- Микола Пржевальський
- [недоступне посилання]
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Miko la Miha jlovich Przheva lskij 31 bereznya 12 kvitnya 1839 18390412 s Kimborovo Smolenskoyi guberniyi Rosijska imperiya 20 zhovtnya 1 listopada 1888 m Karakol Semirichenska oblast Turkestanskij kraj Rosijska imperiya rosijskij mandrivnik geograf prirododoslidnik naukovec istorik arheolog znavec semi mov Rid Przhevalskih pohodiv vid ukrayinskih kozakiv Mikola Przhevalskij zrobiv velicheznij vnesok u naukove piznannya Centralnoyi Aziyi stvoriv principovo novi karti Centralnoyi Aziyi Jogo nazvali velikim mandrivnikom vsih chasiv i narodiv dzherelo Mikola Mihajlovich Przhevalskijros Nikolaj Mihajlovich PrzhevalskijMikola PrzhivalskijNarodivsya 31 bereznya 12 kvitnya 1839 1839 04 12 s Kimborovo Smolenska guberniya Rosijska imperiyaPomer 20 zhovtnya 1 listopada 1888 1888 11 01 49 rokiv Karakol Semirichenska oblast Turkestanskij kraj Rosijska imperiya cherevnij tifPohovannya KarakolGromadyanstvo Rosijska imperiyaDiyalnist zoolog mandrivnik doslidnik pismennik botanik vijskovosluzhbovec geograf naturalist mandrivnikGaluz prirodnichi nauki d 1 i podorozh 1 Alma mater Akademiya Generalnogo shtabuZnannya mov rosijska 2 1 3 Chlenstvo Leopoldina i Peterburzka akademiya naukVijskove zvannya general majorBrati sestri dNagorodi Kostyantinivska medal d 1884 Medal Zasnovnikiv 1879 d 1878 Korolivska medalVislovlyuvannya u Vikicitatah Mediafajli u Vikishovishi Sistematik zhivoyi prirodiAvtor najmenuvan nizki botanichnih taksoniv U botanichnij binarnij nomenklaturi ci nazvi dopovnyuyutsya skorochennyam Przew Personalna storinka na sajti IPNIDoslidnik yakij okresliv nizku zoologichnih taksoniv Nazvi cih taksoniv dlya vkazivki avtorstva suprovodzhuyut poznachennyam Przewalski Cya stattya potrebuye dodatkovih posilan na dzherela dlya polipshennya yiyi perevirnosti Bud laska dopomozhit udoskonaliti cyu stattyu dodavshi posilannya na nadijni avtoritetni dzherela Zvernitsya na storinku obgovorennya za poyasnennyami ta dopomozhit vipraviti nedoliki Material bez dzherel mozhe buti piddano sumnivu ta vilucheno BiografiyaPohodzhennya Narodivsya v seli Kimborovo Smolenskoyi guberniyi 12 kvitnya 1839 roku Shlyahetskij rid Przhevalskih pohodit vid ukrayinskogo kozaka Kirila Perevala Vin buv sered zaporozhciv yaki horobro bilisya na boci Rechi Pospolitoyi proti Moskoviyi u Livonskij vijni sho trivala majzhe dva desyatilittya u XVI stolitti Osoblivo kozaki vidznachilisya u trivalih boyah pid Polockom 1579 roku Sered geroyiv vzyattya cogo davnogo mista buv i zaporozkij kozak Kirilo Pereval yakij za svoyu horobrist rishennyam polskogo korolya Stefana Batoriya buv nobilitovanij ta otrimav rodovij gerb iz zobrazhennyam na chervonomu tli sribnogo luka zi spryamovanoyu vgoru striloyu i ushlyahetnene prizvishe Perevalskij Zgodom ukrayinski shlyahtichi vidozminili prizvishe na polskij manir Przhevalski Did mandrivnika Kazimir Fomich Przhevalskij ne zakinchiv polskoyi yezuyitskoyi shkoli utik iz neyi perejshov u pravoslavnu viru pereminivshi im ya Kazimir na Kuzmu 1 Sin Kuzmi Fomicha Mihajlo buv takozh priznachenij na vijskovu sluzhbu Odnak pislya p yatnadcyatirichnogo perebuvannya v armiyi buv zvilnenij u chini shtabs kapitana u zv yazku z hvoroboyu U 1838 r vin odruzhivsya z Olenoyu Oleksiyivnoyu Karetnikovoyu A 12 kvitnya 1839 r u s Kimborovo Smolenskoyi guberniyi v nih narodivsya pershij sin Mikola majbutnij mandrivnik Batko pomer koli Mikoli bulo sim rokiv Mati samotuzhki vihovuvala troh siniv u mayetku Vidradne Sam Przhevalskij rozpovidav sho po smerti batka yihnya sim ya zhila skromno ris vin dikunom i vihovannya jogo bulo spartanske Z samorobnim lukom z igrashkovoyu rushniceyu a z dvanadcyati rokiv i mislivskoyu vin cilodobovo gulyav gluhimi smolenskimi lisami sho nadalo jomu velikij dosvid vizhivannya v prirodi Z vosmi rokiv Mikola navchivsya chitati chitav vsi knigi yaki traplyalisya jomu v ruki U desyat rokiv jogo viddali v Smolensku gimnaziyu Navchannya davalosya jomu legko vzhe nezabarom vin stav pershim uchnem z uspishnosti Zakinchiv gimnaziyu v 16 rokiv Odnak otrimanih v gimnaziyi znan jomu ne vistachalo Piznishe Przhevalskij zgaduvav Nezvazhayuchi na te sho ya z vidznakoyu zakinchiv kurs skazhu spravdi vinis zvidti duzhe malo Pogani metodi vikladannya i velika kilkist predmetiv robili rishuche nemozhlivim vivchiti sho nebud pozitivno navit za silnogo bazhannya Pochatok vijskovoyi kar yeri Pislya zakinchennya gimnaziyi Przhevalskij vrazhenij geroyichnimi podvigami zahisnikiv Sevastopolya virishiv stati vijskovim otrimav chin unter oficera Jogo spochatku skeruvali na sluzhbu v Ryazanskij pihotnij polk A 24 listopada 1856 roku simnadcyatirichnij yunak buv perevedenij u 28 j Polockij pihotnij polk sho rozmishuvavsya v povitovomu misti Bilij Smolenskoyi guberniyi U vilnij vid sluzhbi chas Przhevalskij zajmavsya vivchennyam prirodi zdijsnyuvav trivali mandrivki miscevimi lisami i bolotami Za chas sluzhbi v Polockomu polku vin zibrav gerbarij velikoyi kilkosti roslin sho rosli navkolo mista Bilij Navchannya v Akademiyi Generalnogo shtabu Jogo mriyeyu bulo sluzhiti na Dalekomu Shodi Vin podav prohannya pro perevedennya jogo na Amur Vidpovid nachalstva bula svoyeridnoyu aresht na tri dobi Pislya togo sho stalosya Przhevalskij vibrav inshij shlyah Vin virishiv vstupiti na navchannya v shkolu Generalnogo shtabu virishivshi sho pislya zakinchennya yiyi legko zmozhe domogtisya neobhidnogo sobi priznachennya Prigolomshliva pam yat cilespryamovanist i pidgotovka yaka zajmala inodi do 18 godin na dobu dozvolila jomu z legkistyu vitrimati vstupni ispiti Przhevalskij postupiv v Akademiyu Generalnogo shtabu Krim osnovnih predmetiv vivchav praci geografiv Rittera Gumboldta Rihtgofena i Semenova Tam zhe vin pidgotuvav kursovu robotu Vijskovo statistichnij oglyad Priamurskogo krayu na osnovi yakoyi 5 lyutogo 1864 roku jogo obrano dijsnim chlenom Geografichnogo tovaristva Pid chas navchannya v akademiyi napisav svoye pershe literaturne opovidannya Spogad mislivcya yake nadrukuvali u zhurnali Polyuvannya ta konyarstvo Sluzhba v Polshi Zakinchivshi Akademiyu Przhevalskij buv priznachenij ad yutantom komandira Polockogo pihotnogo polku v yakomu vin sluzhiv do Akademiyi i yakij roztashovuvavsya vzhe v m Kremenec na Volini Nezabarom vin u chisli dobrovolciv vidpravivsya v Polshu dlya pridushennya povstannya A naprikinci 1864 roku jogo pereveli vikladati geografiyu ta istoriyu v yunkerske uchilishe u Varshavi Tut vin poznajomivsya z vidomim ornitologom Vladislavom Tachanovskim yakij navchiv Przhevalskogo vpravno nabivati opudala i preparuvati ptahiv Przhevalskij viyavivsya prekrasnim pedagogom dobre znayuchi svij predmet zacikaviv nim i svoyih sluhachiv Yunkeri chasto zbiralisya v nogo na kvartiri sluhayuchi hlibosolnogo hazyayina Vikladachem buv bezkompromisnim staviv nezadovilni ocinki navit ulyublenim uchnyam nezvazhayuchi na vmovlyannya Nezadovolenij nayavnim pidruchnikom Przhevalskij napisav novij Zapiski iz zagalnoyi geografiyi dlya yunkerskih uchilish yakij pevnij chas vikoristovuvavsya u vikladanni geografiyi u navchalnih zakladah Rosijskoyi imperiyi Sluzhba v Sibiru Nezabarom vin dobivsya perevedennya u Shidnij Sibir Naprikinci sichnya 1867 roku Przhevalskij priyihav u Peterburg i vistupiv pered Radoyu Geografichnogo tovaristva z prohannyam dopomogti v organizaciyi ekspediciyi u Serednyu Aziyu Odnak todi jomu vidmovili Petro Petrovich Semenov Tyan Shanskij sho buv u toj chas golovoyu Viddilennya fizichnoyi geografiyi roz yasniv prichinu cogo tak Mikola Przhevalskij buv she malo vidomoyu velichinoyu v naukovomu sviti Dati jomu dopomogu na pidpriyemstvo bilsh togo organizuvati cilu ekspediciyu pid jogo kerivnictvom mi ne zvazhilisya Prote mandrivnikovi poobicyali sho yaksho vin zumiye na vlasni koshti zrobiti v Sibiru yakis doslidzhennya abo vidkrittya to pislya povernennya mozhe spodivatisya na pidtrimku Tovaristva i navit organizaciyu ekspediciyi v Serednyu Aziyu pid jogo kerivnictvom Przhevalskij otrimav dvorichne sluzhbove vidryadzhennya v Ussurijskij kraj a Sibirskij viddil geografichnogo tovaristva dav jomu rozporyadzhennya vivchiti floru i faunu krayu Razom z cim u nogo buli j konkretni doruchennya zi shtabu vijsk zgidno z yakimi vin povinen buv zibrati informaciyu pro aborigeniv sho zhivut uzdovzh richki Ussuri a takozh vivchiti shlyahi sho vedut do kordoniv Koreyi i Manchzhuriyi Vidstan vid Habarovska do poselennya Busse Przhevalskij projshov pishki za dvadcat tri dni Nadali dva z polovinoyu roki proviv Przhevalskij na Dalekomu Shodi Tisyachi kilometriv projshov 1600 kilometriv pokriv marshrutnim znimannyam basejn Ussuri ozero Hanka uzberezhzhya Yaponskogo morya Vesnu 1868 roku Przhevalskij proviv na ozeri Hanka de stezhiv masovi pereloti ptahiv cvitinnya lotosa i lyubovni igri yaponskih zhuravliv Odnak jogo doslidzhennya buli perervani napadom na pivdenne Primor ya bandi Voni vbivali mirnih zhiteliv spalili tri rosijskih sela i dva posta Przhevalskij vijskovij oficer i majsternij strilec vzyav najaktivnishu uchast v znishenni banditiv za sho buv predstavlenij do zvannya kapitana Pidgotuvav do druku veliku stattyu Inorodne naselennya Ussurijskogo krayu Zibrav blizko 300 vidiv roslin vigotoviv ponad 300 opudal ptahiv prichomu bagato yaki roslini i ptahi na Ussuri viyaviv upershe Tut pochav pisati knigu Podorozh v Ussurijskomu krayi Nezabarom jogo pereveli v Nikolaevsk na Amuri j priznachili starshim ad yutantom shtabu vijsk Priamurskoyi oblasti Tut u vilnij chas vin obroblyav materiali zibrani ekspediciyeyu Lishe v lyutomu 1869 roku jomu nadano dozvil povernutisya do svoyih doslidzhen Vesnu i lito vin znovu proviv na ozeri Hanka zajmayuchis vivchennyam richok sho v nogo vpadayut Za dva roki vin zibrav kolekciyu z 310 ptashinih opudal Vsogo zh Przhevalskij narahuvav 224 vidi ptahiv z yakih 36 ranishe ne buli vidznacheni v cih krayah a deyaki j zovsim nevidomi nauci Na Ussuri vin pershim pobachiv i opisav chornogo zajcya i ridkisnu roslinu dimorfant abo bilij gorih Vin zibrav gerbarij z ponad 300 vidiv roslin dvi tisyachi ekzemplyariv 42 vidi ptashinih yayec vsogo 550 shtuk 83 vidi riznih nasinnya i bilshe dyuzhini shkur ssavciv Naprikinci 1869 roku vin poyihav do Sankt Peterburgu U Rosijskomu geografichnomu tovaristvi jogo zustrili yak naukovcya doslidnika yakij zrobiv vagomij vnesok u vivchennya prirodi klimatu fauni i flori Ussurijskogo krayu a takozh zanyat ta pobutu miscevogo naselennya Jogo vistupi zazvichaj zakinchuvalisya opleskami A za dopovid pro narodonaselennya Primor ya jomu prisudili Malu sribnu medal tovaristva U serpni 1870 roku v svit vijshla jogo persha kniga Podorozh do Ussurijskogo krayu yaka prinesla Przhevalskomu populyarnist za mezhami vuzkogo kola geografiv Osnovni ekspediciyi i tvorchij dorobok Ekspediciya u napryamku Lhasi 1870 roku Rosijske geografichne tovaristvo organizuvalo ekspediciyu v Centralnu Aziyu Yiyi nachalnikom buv priznachenij Przhevalskij Razom z nim yihali pidporuchik M A Pilcov buryat Dondok Irinchinov i kazak Panfil Chebayev Yihnij shlyah prolig cherez Moskvu j Irkutsk i dali cherez Kyahtu Urgu ta pustelyu Gobi v Pekin de Przhevalskij otrimav dozvil kitajskogo uryadu na podorozh Vin pryamuvav u Tibet Przhevalskij pershim z yevropejciv pronik u glibinnu oblast Pivnichnogo Tibetu do verhiv yiv Huanhe i Yanczi Ulan Muren i z yasuvav sho same Bayan Hara Ula ye vododilom mizh cimi richkovimi sistemami Cya ekspediciya takozh bula duzhe vazhkoyu pohitnulosya zdorov ya Przhevalskogo Mandrivniki planuvali potrapiti v Tibet u Lhasu Prote u 250 kilometrah vid Lhasi zagin zustrili posli Dalaj lami yaki privezli jogo pismovij nakaz sho zaboronyav vidviduvati misto oskilki chleni zagonu buli inovircyami U toj moment koli vsi negarazdi dalekogo shlyahu buli podolani a jmovirnist dosyagti meti ekspediciyi peretvorilasya v upevnenist uspihu z prikristyu napisav Mikola Przhevalskij mi tak i ne zmogli distatisya do Lhasi lyudske varvarstvo i neuctvo postavili nezdolanni pereshkodi Karavan virushiv u zvorotnomu napryamku Lyudi vtomilisya koni verblyudi takozh buli visnazheni ta zmucheni 31 sichnya 1880 roku zagin povernuvsya v Dzun a z 35 verblyudiv perehid zavershili tilki 13 Vidkrita i opisana Mikoloyu Przhevalskim riba Gymnocypris przewalskii stara nazva Schizopygopsis przewalskii Pustelyami i gorami Kitayu yakij todi volodiv i teritoriyami suchasnoyi Mongoliyeyu Przhevalskij projshov ponad 11 800 kilometriv i nanis na kartu v masshtabi v 1 dyujmi 10 verst blizko 5700 kilometriv Naukovi rezultati ciyeyi ekspediciyi vrazili suchasnikiv Przhevalskij dav dokladni opisi pustel Gobi Ordosa j Alashani visokogirnih rajoniv Pivnichnogo Tibetu i ulogovini Cajdamu vidkritoyi nim upershe nanis na kartu Centralnoyi Aziyi ponad 20 hrebtiv sim velikih i nizku dribnih ozer Karta Przhevalskogo ne vidznachalasya tochnistyu oskilki cherez duzhe vazhki mandrivni umovi vin ne mig robiti astronomichni viznachennya geografichnih koordinat Cej istotnij nedolik piznishe desho vipraviv vin sam a takozh inshi mandrivniki Zreshtoyu buli z yasovani visoti bagatoh perevaliv viznacheni tochni miscya roztashuvannya selish zibrani kolekciyi zrazkiv girskih porid Vin zibrav kolekciyi roslin blizko 4 tisyach zrazkiv komah 3000 ekzemplyariv plazuniv rib ssavciv Przhevalskij vidkriv novi vidi sho otrimali jogo im ya yashirka Przhevalskogo rozshipohvist Przhevalskogo rododendron Przhevalskogo Dvotomna pracya Mongoliya i krayina tangutiv 1875 1876 prinesla avtoru svitovu populyarnist bula perekladena kilkoma yevropejskimi movami Rosijske geografichne tovaristvo prisudilo jomu Veliku zolotu medal i najvishi nagorodi chin pidpolkovnika dovichnu pensiyu u 600 rubliv shorichno Otrimav Zolotu medal Parizkogo geografichnogo tovaristva Jogo im ya vidteper stavili poruch z Semenovim Tyan Shanskim Kruzenshternom i Bellinsgauzenom Livingstonom i Stenli Ekspediciya do Lobnoru U sichni 1876 roku Przhevalskij predstaviv u Rosijske geografichne tovaristvo plan novoyi ekspediciyi Vin mav namir zajnyatisya doslidzhennyam Shidnogo Tyan Shanyu dijti do Lhasi obstezhiti zagadkove ozero Lobnor Okrim togo Przhevalskij spodivavsya znajti i opisati dikogo verblyuda yakij za vidomostyami Marko Polo meshkav tam 12 serpnya 1876 roku razom z dev yatma suputnikami vin virushiv u ekspediciyu Yihnij marshrut prolig vid mista Kuldzha vgoru po beregah richki Abo a potim cherez Tyan Shan do Lobnoru U lyutomu 1877 roku Przhevalskij dosyag velicheznogo ocheretyanogo bolota ozera Lobnor Za jogo opisom ozero bulo zavdovzhki 100 kilometriv i zavshirshki vid 20 do 22 kilometriv Na beregah tayemnichogo Lobnora v krayini Lop Przhevalskij buv drugim pislya Marko Polo Ozero stalo odnak predmetom superechki mizh Przhevalskim i Rihtgofenom Zgidno z kitajskimi kartami pochatku XVIII st Lobnor roztashovuvalos zovsim ne tam de jogo viyaviv Przhevalskij Krim togo vsuperech isnuyuchij dumci ozero viyavilosya prisnim a ne solonim Rihtgofen vvazhav sho rosijska ekspediciya vidkrila yakes inshe ozero a istinnij Lobnor lezhit pivnichnishe Tilki cherez pivstolittya zagadka Lobnora bula virishena ostatochno Lob tibetskoyu oznachaye mulkij nor mongolskoyu ozero Viyavilosya sho ce boloto ozero chas vid chasu minyaye svoye misce roztashuvannya Na kitajskih kartah vono bulo zobrazhene v pivnichnij chastini pustinnoyi bezstokovoyi zapadini Lob Ale potim richki Tarim i Konchedar ya spryamuvalisya na pivden Drevnij Lobnor postupovo znik na jogo misci zalishilisya tilki solonchaki blyudcya nevelikih ozerec A na pivdni zapadini utvorilosya nove ozero yake vidkriv i opisav Przhevalskij Na pochatku lipnya ekspediciya povernulasya v Kuldzhu Przhevalskij buv zadovolenij vin vivchiv Lobnor vidkriv Altintag opisav dikogo verblyuda dobuv navit jogo shkuri zibrav kolekciyi flori i fauni Tut zhe v Kuldzhi jogo chekali listi i telegrama v yakih jomu nakazuvalosya neodminno prodovzhuvati ekspediciyu Pid chas podorozhi 1876 1877 rokiv Przhevalskij projshov po Centralnij Aziyi trohi bilshe chotiroh tisyach kilometriv jomu pereshkodili vijna v zagostrennya vidnosin mizh Kitayem i Rosiyeyu ta jogo hvoroba nesterpnij sverbizh po vsomu tilu I vse taki cya podorozh oznamenuvalasya dvoma najbilshimi geografichnimi vidkrittyami nizov ya Tarimu z grupoyu ozer i hrebta Altintag Persha Tibetska podorozh Hvorobi zmusili Przhevalskogo probuti v Rosiyi do vesni 1879 roku Pidlikuvavshis i vidpochivshi Przhevalskij u berezni 1879 roku pochav podorozh nazvanu nim Pershoyu Tibetskoyu Zagin sho skladavsya z trinadcyati cholovik vijshov iz Zajsanskogo posta 21 bereznya Razom z lyudmi na cej raz virushilo 35 verblyudiv navantazhenih prodovolstvom i vodoyu Vid Zajsanu zagin popryamuvav na pivdennij shid povz ozero i vzdovzh richki Urungu do yiyi verhiv ya peretnuv Dzhungarsku Gobi obshirnu hvilyastu rivninu i viznachiv yiyi rozmiri Dali yihnij shlyah prohodiv cherez Nanshan U jogo zahidnij chastini buli vidkriti dva visokih zasnizhenih hrebta yakim dali nazvu hrebtiv Rittera i Gumboldta Trudnoshi cogo pohodu buli v tomu sho kitajska vlada vidmovlyala zagonu v prodazhu proviantu ne dozvolyala najmati providnikiv Ale zagin uspishno distavsya velikoyi tibetskoyi dorogi sho vede v Lhasu Po dorozi vidkrito she odin nevidomij dosi hrebet nazvanij na chest Marko Polo Na pereval hrebta Tangla zagin pidnimavsya obmerzlimi stezhkami Tut na nih raptovo napalo kochove pivnichnotibetske plem ya agra yaki specializuvalisya na grabunku karavaniv Odnak zagin dav vidsich I vsi nastupni naloti buli vidbiti Ale v 250 kilometrah vid Lhasi zagin zustrili posli Dalaj lami yaki peredali jogo pismovij nakaz sho zaboronyav chlenam zagonu vidviduvati misto oskilki voni buli inovircyami U toj moment koli vsi negarazdi dalekogo shlyahu buli podolani a jmovirnist dosyagti meti ekspediciyi peretvorilasya v upevnenist uspihu z prikristyu napisav Mikola Przhevalskij mi tak i ne zmogli distatisya do Lhasi lyudske varvarstvo i neuctvo postavili nezdolanni pereshkodi Karavan virushiv u zvorotnomu napryamku Lyudi vtomilisya koni verblyudi buli visnazheni ta zmucheni 31 sichnya 1880 zagin povernuvsya v Dzun z 35 verblyudiv perehid zavershili tilki 13 Koni Przhevalskogo Vidpochivshi mandrivniki popryamuvali do richki Huanhe i Przhevalskij vivchav yiyi vprodovzh troh misyaciv Dali voni dijshli do ozera Kukunor de vin nanis na kartu jogo obrisi i rozmiri viyavivshi sho v ozero vpadaye dvadcyat p yat richok Potim mandrivniki povernulisya v Kyahtu cherez Alashan i Gobi Pid chas ciyeyi podorozhi mandrivnik projshov blizko vosmi tisyach kilometriv i zrobiv zjomku ponad chotiroh tisyach kilometriv shlyahu cherez rajoni Centralnoyi Aziyi Upershe doslidzhuvav verhnyu techiyu Zhovtoyi richki Huanhe na dilyanci ponad 250 kilometriv vidkriv hrebti Semenova i Ugutu Ula Opisav dva novi vidi tvarin konya Przhevalskogo i vedmedya pishuhoyida Jogo pomichnik Roborovskij zibrav velicheznu botanichnu kolekciyu blizko 16 tisyach ekzemplyariv roslin 1700 vidiv z yakih 218 opisano v nauci vpershe U Peterburzi uchasnikiv ekspediciyi chekala urochista zustrich Moskovskij universitet obrav Przhevalskogo pochesnim doktorom zoologiyi Rosijske geografichne tovaristvo pochesnim chlenom mista Peterburg i Smolensk pochesnim gromadyaninom Takozh vin buv obranij u pochesni chleni Drezdenskim Italijskim i Videnskim geografichnimi tovaristvami Svoyi sposterezhennya i rezultati doslidzhen Przhevalskij viklav u knizi Iz Zajsanu cherez Hami u Tibet i na verhiv ya Zhovtoyi richki 1883 Pidsumkom troh jogo ekspedicij buli principovo novi karti Centralnoyi Aziyi Ekspediciya do vitokiv Huanhe Nezabarom vin podav u Rosijske geografichne tovaristvo proekt doslidzhennya dzherel Huanhe U listopadi 1883 roku pochalasya chergova vzhe chetverta podorozh Przhevalskogo 21 zhovtnya 1883 vin vidpravivsya z Kyahti v chetvertu podorozh po Aziyi Na cej raz marshrut prolig cherez stepi Mongoliyi pusteli Gobi ta Alashan Pivnichno Tetungskij hrebet Znovu nezvazhayuchi na pereponi kitajskoyi vladi Przhevalskij dobravsya do vitokiv Huanhe vidkriv dva ozera Dzharin Nur i Orin Nur Dali mandrivniki povernuli do ozera Lobnor shlyah do yakogo perekrivav hrebet Altintag Pislya trivalih poshukiv voni znajshli prohid cherez hrebet zvidsi povernuli na pivdennij zahid Przhevalskij vidkriv nevidomi hrebti Rosijskij i Kerijskij U 1885 roci mandrivku bulo zakincheno Za dva roki Przhevalskij projshov velicheznij shlyah 7815 kilometriv majzhe zovsim bez dorig Na pivnichnomu kordoni Tibetu vidkriv cilu girsku krayinu z velichnimi hrebtami pro nih v Yevropi nichogo ne bulo vidomo Do kolekciyi dodav novi vidi ptahiv ssavciv i plazuniv a takozh rib v gerbariyi novi vidi roslin Na chest Przhevalskogo za rishennyam Akademiyi nauk vibito zolotu medal z napisom Pershomu doslidniku prirodi Centralnoyi Aziyi Mikola Mihajlovich stav volodarem 8 pochesnih zolotih medalej pochesnim chlenom 24 naukovih tovaristv 1886 roku jomu bulo prisvoyene zvannya general majora Mogila Mikoli Przhevalskogo na berezi Issik Kulya Fotografiya 1890 roku Ostannya posmertna fotografiya Mikoli Przhevalskogo Ostanni roki V ostanni roki zhittya doslidnik zdijsniv she kilka ekspedicij yaki zbagatili nauku masshtabnimi vidkrittyami Vin buv spovnenij novih planiv i zadumiv U 1888 roci pobachila svit ostannya pracya Przhevalskogo Vid Kyahti na dzherela Zhovtoyi richki U nepovni 50 rokiv vin stav gotuvatisya do p yatogo pohodu po Serednij Aziyi Metoyu danoyi ekspediciyi bulo misto Lhasa Cogo razu na jogo vidviduvannya bulo otrimano oficijnu perepustku Naprikinci 1888 roku pidgotovka nareshti bula zakinchena Miscem zboru uchasnikiv bulo obrano selishe Karakol poblizu shidnogo berega Issik Kulya Na shlyahu do Karakolu vin pid chas plavannya u richci Kara Balta nezvazhayuchi na svoyi zh rekomendaciyi cogo ne robiti trohi kovtnuv vodi z richki Jmovirno cherez ce vin zarazivsya cherevnim tifom Przhevalskij zahvoriv i pomer 1 listopada 1888 roku v Karakoli Pered smertyu Przhevalskij prosiv pohovati jogo na berezi Issik Kulya u jogo pohodnomu odyazi Zapovit pokijnogo vikonali Na shidnomu berezi ozera v dvanadcyati kilometrah vid mista za dva dni cherez tverdist gruntu bula vikopana mogila Na mogilnomu nadgrobku buv skromnij napis Mandrivnik M M Przhevalskij yak vin zapovidav Cherez kilka rokiv na comu misci buv vstanovlenij pam yatnik 1889 roku Karakol perejmenuvali na Przhevalsk cya nazva bula do 1922 roku i u radyanski chasi z 1939 do 1992 Jomu nalezhit take vislovlyuvannya Svit prekrasnij tomu sho mozhna podorozhuvati ViznannyaNa jogo chest nazvano Girskij hrebet yakij vin vidkriv na teritoriyi Kitaya Lodovik na Altayi Pechera bilya mista Nahodka Skelnij masiv u basejni rosijskoyi richki Partizanska Misto Przhevalsk nazva isnuvala vprodovzh 1889 1922 i 1939 1992 rokiv Poselennya miskogo tipu Pristan Przhevalsk poryad z yakim roztashovanij muzej M M Przhevalskogo na teritoriyi yakogo znahoditsya jogo mogila Poselennya miskogo tipu Przhevalske u Smolenskij oblasti Rosiyi de buv mayetok Przhevalskogo Ye bagato vulic jogo imeni v Ukrayini ta Rosiyi Gimnaziya v Smolensku Krayeznavchij muzej jogo imeni v Przhevalsku Pasazhirskij teplohid Amurskogo richkovogo paroplavstva Rosijskoyi Federaciyi Vidi tvarin Kin Przhevalskogo Eolagurus przewalskii Stepovij leming Pzhevalskogo Vidi ptahiv Sitta przewalskii Povzik Przhevalskogo Vidi rib Golij korop Przhevalskogo Vidi komah Metelik Przhevalskogo Vidi roslin Ligularia przewalskii Bagulnik Przhevalskogo Zhuzgun Przhevalskogo Cibulya Przhevalskogo Rogiz Przhevalskogo Shavliya Przhevalskogo Sholomnicya Przhevalskogo Nagorodi Zolota medal Parizkogo geografichnogo tovaristva Medal Palma Akademiyi francuzkogo Ministerstva narodnoyi osviti Velika zolota medal imeni Oleksandra Gumboldta Berlinskogo geografichnogo tovaristva Korolivska medal Londonskogo geografichnogo tovaristva 1879 rik zaznachivshi sho dosyagnennya mandrivnika perevershuyut vse zroblene inshimi doslidnikami z chasiv Marko Polo Medal Vega Stokgolmskogo geografichnogo tovaristva Velika zolota medal Italijskogo geografichnogo tovaristva Pam yatPoshtova marka iz zobrazhennyam Mikoli Przhevalskogo yaka prisvyachena 100 littyu geografichnogo tovaristva SRSR Pam yatna moneta nominalom 50 rosijskih rubliv z portretom Mikoli Przhevalskogo Przhevalskomu prisvyacheni poshtovi marki SRSR jogo portret zobrazheno na pam yatnij moneti nominalom 50 rosijskih rubliv Div takozhVikicitati mistyat vislovlyuvannya na temu Przhevalskij Mikola Mihajlovich Vikishovishe maye multimedijni dani za temoyu Przhevalskij Mikola Mihajlovich Przhevalskit mineral nazvanij na chest M M Przhevalskogo PrimitkiCzech National Authority Database d Track Q13550863 Bibliotheque nationale de France BNF platforma vidkritih danih 2011 d Track Q19938912d Track Q54837d Track Q193563 CONOR Sl d Track Q16744133 Neutomimyj puteshestvennik Nikolaj Mihajlovich Przhevalskij ros DzherelaOlga Zelenko Zhdanova Neutomimyj puteshestvennik Nikolaj Mihajlovich Przhevalskij Po materialam knigi M A Engelgardta Nikolaj Przhevalskij Ego zhizn i puteshestviya ros LiteraturaVitalij Ablicov Galaktika Ukrayina Ukrayinska diaspora vidatni postati K KIT 2007 436 s PosilannyaPrshevalskij Ukrayinska mala enciklopediya 16 kn u 8 t prof Ye Onackij Nakladom Administraturi UAPC v Argentini Buenos Ajres 1963 T 6 kn XII Literi Po Riz S 1530 1000 ekz Mikola Przhevalskij nedostupne posilannya