Монасти́р свято́го Ону́фрія — монастир Української греко-католицької церкви, архітектурна пам'ятка Львова, пов'язана з давньоруським Львовом. Розташовується на вулиці Богдана Хмельницького.
Монастир святого Онуфрія | |
---|---|
![]() | |
49°50′57″ пн. ш. 24°01′43″ сх. д. / 49.8493972° пн. ш. 24.0288167° сх. д.Координати: 49°50′57″ пн. ш. 24°01′43″ сх. д. / 49.8493972° пн. ш. 24.0288167° сх. д. | |
Тип споруди | монастир |
Розташування | |
Стиль | Відродження |
Належність | Українська греко-католицька церква |
Стан | пам'ятка архітектури національного значення України |
Адреса | вул. Б. Хмельницького, 36 |
Епонім | Онуфрій Великий |
![]() ![]() Монастир святого Онуфрія (Львів) (Львів) | |
|
Історія
Православний період
Монастир датують приблизно XIII століттям. Збереглось мало відомостей про ранній і зокрема княжий період (до завоювання Львова Казимиром III). Бартоломей Зиморович у своїй праці «Leopolis triplex» стверджує, що князь Лев I Данилович віддав Святоонуфріївському монастирю на зберігання ікону Богородиці, написану нібито самим Лукою Євангелістом, яку Володислав Опольський підступом викрав і вивіз до Ченстохови. Також існує досить специфічний документ, що стосується давнього монастиря — фальсифікована у XV столітті грамота про нібито наданий у 1292 році привілей церкві св. Миколая від короля Руси Лева Даниловича, у якому зокрема згадується Онуфріївський монастир. Цей фальсифікований привілей був підтверджений королем Казимиром IV Яґеллончиком у 1448 році. У 1460 і 1463 роках львівський міщанин Степан Дропан зробив пожертвування на монастир (дата певний час вважалась датою заснування). 1573 р. Іван Федоров заснував в монастирі друкарню, з якої вишли львівський «Апостол» та «Буквар». Королівський акт від 15 жовтня 1582 року дозволяв монастиреві користуватись водогоном, що проходив його територією. 1583 року на території монастиря поховано одного з першодрукарів Івана Федорова (була надгробна плита з епітафією про те, що він у Львові «друкованіє занедбалоє обновил»).
Монастир став одним «каменів спотикання» у стосунках між владикою Гедеоном (Балабаном) та Львівським братством. 13 листопада 1589 року константинопольський патріарх Єремія II звільнив монастир від підпорядкування Унівському монастиреві. Від цього часу він перебував під протекторатом Львівської Ставропігії (підпорядковувався, за одними відомостями, безпосередньо Константинопольському Патріярху, за іншими — митрополиту).
Монастир потерпів від великої пожежі Краківського передмістя 1623 року, у 1655 році, під час турецької облоги 1672 р.
Унійний період
З 1708 року, після переходу Львівської Ставропігії на унію, підпорядковувався Риму. Від 1762 року незалежний від Стравропігії. 1767 року монастир став Василіянським.
Монастир проіснував до 1946 року (ліквідований московсько-більшовицькою владою). Центральний василіянський архів і бібліотеку, що розміщувались на той час в монастирі, розподілено між державними архівами і бібліотеками.
Радянський період
Приміщення використовувались Музеєм етнографії. 1977 року тут відкрито Музей Івана Федоровича (Федорова — за радянською версією). Того ж року на території монастиря розміщено трифігурну композицію, що зображує Івана Федоровича з двома помічниками. Скульптор А. Галян. 1989 року монастир повернено василіянам. Музей перенесено до приміщень на вулиці Коперника і нині має назву Музей мистецтва давньої української книги. Скульптурну групу також перенесено.
Сучасний стан
З 1904 року досі (з перервою на період підпільної діяльності Української греко-католицької церкви у 1946—1989 роках) монастир святого Онуфрія є осідком протоігумена Провінції Найсвятішого Спасителя в Україні Василіянського Чину святого Йосафата. Станом на лютий 2011 року в монастирі проживало 22 ченці, в тому числі 14 ієромонахів. Намісником монастиря з 2020 року є о. Веніамин Чернега, ЧСВВ.
Монастирська церква
Львівський дослідник Володимир Вуйцик припускав, що церква спочатку була дерев'яною і знаходилась дещо ближче до Замкової гори. Над головним вхідним порталом церкви розміщено дату 1518.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekkyTDFOMFgwOXVkWFJvY21sMWN5MHhMbXB3Wnk4ek1EQndlQzFUZEY5UGJuVjBhSEpwZFhNdE1TNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODJMelppTDBOb2RYSmphRjl2Wmw5VGRDNWZUMjUxY0doeWFYVnpKVEpEWDB4MmFYWmZKVEk0Y0d4aGJpVXlPUzV3Ym1jdk1qQXdjSGd0UTJoMWNtTm9YMjltWDFOMExsOVBiblZ3YUhKcGRYTWxNa05mVEhacGRsOGxNamh3YkdGdUpUSTVMbkJ1Wnc9PS5wbmc=.png)
Близько 1550 року на кошти князя Костянтина Острозького завершено будівництво двох нових мурованих церков на нинішньому їх місці. Це були церкви св. Онуфрія і св. Трійці, що прилягали одна до одної, але фактично функціонували окремо, кожна — із власним входом. Однак дослідження 1993 року, проведені Костянтином Присяжним, Миколою Бевзом, А. Мартинюк та студентами В. Романюком, В. Рижим та В. Накопало, показали, що кладка з коленого каменю, збережена аж до вінцевого карнизу основної нави, має давніше походження. За новою версією 1550 року скоріш за все проведено лише реконструкцію, під час якої збоку прибудовано другий храм (св. Трійці). Водночас у самої церкви св. Онуфрія розібрано чільну стіну фасаду, храм видовжено і перемуровано склепіння. Відповідно постав ряд наразі нерозв'язаних питань про те, якими були первісні склепіння, чи існували бані.
Після пожежі 1623 року, нападу Б. Хмельницького і московитів 1655 року, турецько-татарської облоги 1672 року храм відбудовано і наново освячено 10 жовтня 1680 єпископом Йосифом Шумлянським. 1770 року невідомий почаївський архітектор виконав проєкт повністю нової церкви і монастиря у барокових формах, котрий однак не був реалізований. Автором проєкту був, ймовірно, Готфрід Гофман. 1776 року церкви з'єднали в один об'єм під керівництвом архітектора Франциска Кульчицького. 1777 року було розібрано стіну, що відділяла наву від презбітерію, мала проходи на місці царських і дияконських врат іконостасу. Дана стіна — архаїчний архітектурний елемент, характерний для українських церков XV–XVI ст. Одночасно підлогу вівтарної частини піднято на дві сходинки. 1821 року/1824 року за проєктом Франца Трешера (молодшого) добудовано притвор. У 1902 р. за проєктом Едґара Ковача будівничий Іван Левинський спорудив північну наву, у результаті чого пам'ятка має вигляд тринавного храму. Сучасний вигляд церкви — це конгломерат різночасових нашарувань. 1906 року храм розписаний художником Йозефом Балою поверх стінопису Мартина Яблонського 1854 року.
Про іконостас церкви відомо, що 1777 року він був перебудований за зразком іконостасу церкви св. Миколая, львівським різьбярем Іваном Щуровським. До нашого часу не зберігся. 1820 року новий іконостас виконаний Лукою Долинським. 1908 року його замінено новим, з іконами Модеста Сосенка, із різьбою на зразок краснопущанського іконостаса.
У 1885 році в церкві встановили нові органи (без відома митрополичого Ординаріату).
- Інтер'єр церкви
-
-
-
-
-
Дзвіниця
Будівництво первинної дзвіниці почато 1554 року, вимурувано на невелику висоту. Дзвіниця водночас була головною брамою (мала наскрізний прохід). 1681 року зроблено дерев'яну надбудову. Точну локалізацію дзвіниці не встановлено. Відомо, що вона мала оборонне значення — на ній було розміщено гармати. У 1820 році збудовано нову дзвіницю за проєктом Франца Трешера, що збереглась донині. Зовні на дзвіниці було зроблено розписи Лукою Долинським: образи Ісуса Христа, св. Василія, Антонія і Феодосія Печерських, св. Йосафата.
Келії
1688 р. розібрано дерев'яний паркан, на місці якого протягом 1693–1698 років було вибудувано мур довкола території монастиря. На північній межі із володіннями вірменського монастиря св. Анни муру не було, під час ворожих набігів монастирі утворювали єдиний оборонний комплекс (відіграло роль під час татарського нападу на Львів 1695 року). Сходи до брами збудовано у 1780 р. У 1815–1819 роках проведено надбудову другого поверху келій. Це було пов'язано із переселенням групи василіян із скасованого монастиря при соборі святого Юра. У 1820-х роках Францом Трешером також було спроєктоване крило монастиря, що повинно було примикати до дзвіниці з півночі, однак з невідомих причин не реалізоване. 1854 року проєкт розбудови монастиря авторства Йозефа Енґеля також не реалізовано. У 1990-х роках збудовано додатковий корпус келій з каплицею за проєктом групи архітекторів інституту «Укрзахідпроектреставрація» під керівництвом Уляни Піхурко та Миколи Гайди.
- Дзвіниця, келії, пам'ятні таблиці
-
-
-
-
Пам'ятні таблиці
Зліва та справа від головного входу є дві, також 2 містяться справа та зліва біля входу всередині храму.
Усипальниця
У підземеллях ховали шляхтичів та багатших міщан-русинів. Також тут був похований страчений на львівському молдавський господар Стефан VII Томша.
Монастирський цвинтар
На місці теперішнього монастирського саду з кінця XVI століття був цвинтар ченців монастиря і парафіян Успенської церкви. Окрім Івана Федоровича, тут були поховані: Арсеній Радкевич (1759–1821), Модест Гриневецький (1758–1823), Теофан Голдаєвич (1822).
- Надгробні плити, вмуровані у стіну церкви Святого Онуфрія
-
-
-
-
-
Настоятелі монастиря
До Добромильської реформи:
- зокрема, у 1776: Боніфатій Кровницький;
- ?-1821: Арсеній Радкевич (був спочатку ігуменом для всіх трьох об'єднаних львівських монастирів);
- [1822]: Модест Михайло Гриневецький (як протоігумен був одночасно й ігуменом Святоонуфріївського монастиря);
- 1823—1838: Орест Онуфрій Хомчинський (протоігумен, заразом і настоятель монастиря св. Онуфрія; 1838 став архимандритом у Жовкві; керівництво монастирем передав, мабуть, вікарію о. Компаневичу);
- 1838-[1843]: Варлаам Василь Компаневич (вікарій);
- 1843 (з 7 вересня (інсталяція) — 1847: Юст Юстин Ганкевич;
- 1847—1854: Ігнатій Іван Сінгалевич;
- 1854—1855: Мар'ян Модест Максимович;
- 1858-1866: Терентій Теодор Бубес (пом. 1866);
- 1867—1878: Климентій Кароль Сарницький;
- 1878—1886: Яків Іван Загайський;
Від початку реформи і до закриття монастиря радянською владою:
- 1887—1889: Йосиф Василевський, єзуїт;
- 1890: Павло Маковський, єзуїт;
- 1891—1892: Михайло Андрейчак, єзуїт, Юліян Іван Зємба, ЧСВВ — вікарій;
- 1893: Едуард Буркевич, єзуїт;
- 1894: Юліян Іван Дацій;
- 1895—1896: Єронім Йосиф Малицький;
- 1896 (з 23 червня) — 1898: Андрей Роман Шептицький;
- 1898 (з 26 серпня) — 1901: Платонід Петро Філяс;
- 1901 (з 21 червня): Віталій Володимир Градюк;
- 1901 (з 4 листопада) — 1918: Мелетій Матей Лончина;
- 1918 (з 1 вересня) — 1921: Яків Йосиф Вацура;
- 1921 (з 23 жовтня) — 1924: Ігнатій Іван Тисовський;
- 1924 (з 27 січня) — 1926: Віталій Володимир Градюк;
- 1926 (з 28 жовтня) — 1931: Теодосій Тит Галущинський;
- 1931 (з 21 серпня) — 1935: Йосиф Іван Лучинський;
- 1935 (з 13 листопада) — 1939: Йосиф Іван Чепіль;
- 1939 — (1940/41) — 1944: Іриней Іван Назарко;
Новітній період:
- 1990 (з 19 січня): Антоній Теодор Масюк (ігумен);
- Протоігумен провінції Василь Мендрунь був одночасно і настоятелем монастиря св. Онуфрія у Львові;
- 1998 (з 17 серпня): Теодор Тарас Пилявський (ігумен);
- 2001 (з 3 травня): Віталій Володимир Дудкевич;
- 2004 (з 17 лютого): Дам'ян Зиновій Кастран (ігумен);
- 2005 (з 2 грудня): Михайло Микола Лучків (настоятель);
- 2007 (з 7 серпня): Корнилій Віктор Яремак (настоятель);
- 2010 (з 29 січня): Юстин Юрій Кучер (намісник);
- 2012 (з 21 лютого): Макарій Віктор Солюк (намісник);
- 2012 (з 3 серпня): Вінкентій Василь Пелих (намісник);
- 2016: Йоаким Ігор Ошуст (намісник);
- 2020: Веніамин Володимир Чернега (намісник).
Намісники
- Никанор Микола Краєвський (1858—1861)
Примітки
- Вечерський В. Українські монастирі… — C. 328.
- Вечерський В. Українські монастирі… — С. 328—329.
- Грушевський М. Історія України-Руси. — Т. V. — С. 563.
- Трегубова Т. О., Мих Р. М. Львів. Архітектурно-історичний нарис. — Київ : Будівельник, 1989. — С. 258. — .
- . Архів оригіналу за 7 червня 2011. Процитовано 17 січня 2011.
- Catalogus Ordinis Basiliani Sancti Iosaphat. — Romae : Apud Curiam Generalem Ordinis, 2011. — С. 134—138.
- Мартинюк А. Храми давнього Львова // Галицька брама. — № 15, 1996. — С. 14—15.
- Вечерський В. Українські монастирі… — С. 330.
- Вуйцик В. С. Скульптор Іван Щуровський // Записки Наукового товариства імені Шевченка. Праці Комісії образотворчого та ужиткового мистецтва. — Львів, 1998. — Т. CCXXXVI. — С. 307—309.
- Новопостроени органы [ 13 лютого 2022 у Wayback Machine.] // Діло. — 1885. — Р. VI. — Ч. 103 (19 вер. (1 жовт.)). — С. 3.
- Вечерський В. Українські монастирі… — С. 331.
- Бірюльов Ю. О. Енґель Йозеф // Енциклопедія Львова / За редакцією А. Козицького. — Львів : Літопис, 2008. — Т. 2: Д—Й. — С. 234—235. — .
- Вуйцик В. С. // Записки Наукового товариства імені Шевченка. Праці Комісії образотворчого та ужиткового мистецтва. — Львів, 1998. — Т. CCXXXVI. — С. 307.
- [. Архів оригіналу за 26 березня 2020. Процитовано 4 вересня 2017. S. 196 (przyp.) (пол.)]
Джерела
- Архітектура Львова: Час і стилі. XIII—XXI ст / М. Бевз, Ю. Бірюльов, Ю. Богданова, В. Дідик, У. Іваночко, Т. Клименюк та інші. — Львів : Центр Європи, 2008. — С. 54. — .
- Бобкова С. 99 відсотків вірогідності, що перепоховали останки Івана Федоровича // Високий замок. — 2014. — № 188 (5252). — 19—21 грудня). — С. 1, 5.
- Вечерський В. Українські монастирі. — Київ, Харків: ТзОВ «Інформаційно-аналітична аґенція „Наш час“», ВАТ «Харківська книжкова фабрика „Глобус“», 2008. — 400 с., іл. — (Невідома Україна). — , .
- Вуйцик В. С. Монастир святого Онуфрія у Львові // Вісник інституту «Укрзахідпроектреставрація». — № 14, 2004. — С. 48—59. — ISBN 966-95066-4-13.
- Вуйцик В. С. Дзвіниця церкви святого Онуфрія Василіянського монастиря у Львові // Вісник інституту «Укрзахідпроектреставрація». — № 14, 2004. — С. 60—63. — ISBN 966-95066-4-13.
- Монастир святого Онуфрія у Львові. Сьомі наукові драганівські читання / Упорядник Лев Скоп. — Львів : Місіонер, 2007. — 304(+4 с. вкл.) с. — .
- Скленар І. Сторінки історії та сучасності львівського монастиря св. Онуфрія [ 22 листопада 2011 у Wayback Machine.]
- Orłowicz M. Ilustrowany przewodnik po Lwowie ze 102 ilustracjami i planem miasta. — Lwów—Warszawa, 1925. — 276 s. — 173—174 s. (пол.)
Посилання
- Онуфріївський монастир, відео з дрона
- Василіянський монастир святого Онуфрія у Львові. Офіційний сайт [ 17 лютого 2020 у Wayback Machine.]
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
U Vikipediyi ye statti pro inshi znachennya cogo termina Monastir svyatogo Onufriya U Vikipediyi ye statti pro inshi znachennya cogo termina Cerkva svyatogo Onufriya znachennya Monasti r svyato go Onu friya monastir Ukrayinskoyi greko katolickoyi cerkvi arhitekturna pam yatka Lvova pov yazana z davnoruskim Lvovom Roztashovuyetsya na vulici Bogdana Hmelnickogo Monastir svyatogo Onufriya49 50 57 pn sh 24 01 43 sh d 49 8493972 pn sh 24 0288167 sh d 49 8493972 24 0288167 Koordinati 49 50 57 pn sh 24 01 43 sh d 49 8493972 pn sh 24 0288167 sh d 49 8493972 24 0288167Tip sporudi monastirRoztashuvannya Ukrayina LvivStil VidrodzhennyaNalezhnist Ukrayinska greko katolicka cerkvaStan pam yatka arhitekturi nacionalnogo znachennya UkrayiniAdresa vul B Hmelnickogo 36Eponim Onufrij VelikijMonastir svyatogo Onufriya Lviv Lviv Monastir svyatogo Onufriya u VikishovishiIstoriyaPravoslavnij period Monastir datuyut priblizno XIII stolittyam Zbereglos malo vidomostej pro rannij i zokrema knyazhij period do zavoyuvannya Lvova Kazimirom III Bartolomej Zimorovich u svoyij praci Leopolis triplex stverdzhuye sho knyaz Lev I Danilovich viddav Svyatoonufriyivskomu monastiryu na zberigannya ikonu Bogorodici napisanu nibito samim Lukoyu Yevangelistom yaku Volodislav Opolskij pidstupom vikrav i viviz do Chenstohovi Takozh isnuye dosit specifichnij dokument sho stosuyetsya davnogo monastirya falsifikovana u XV stolitti gramota pro nibito nadanij u 1292 roci privilej cerkvi sv Mikolaya vid korolya Rusi Leva Danilovicha u yakomu zokrema zgaduyetsya Onufriyivskij monastir Cej falsifikovanij privilej buv pidtverdzhenij korolem Kazimirom IV Yagellonchikom u 1448 roci U 1460 i 1463 rokah lvivskij mishanin Stepan Dropan zrobiv pozhertvuvannya na monastir data pevnij chas vvazhalas datoyu zasnuvannya 1573 r Ivan Fedorov zasnuvav v monastiri drukarnyu z yakoyi vishli lvivskij Apostol ta Bukvar Korolivskij akt vid 15 zhovtnya 1582 roku dozvolyav monastirevi koristuvatis vodogonom sho prohodiv jogo teritoriyeyu 1583 roku na teritoriyi monastirya pohovano odnogo z pershodrukariv Ivana Fedorova bula nadgrobna plita z epitafiyeyu pro te sho vin u Lvovi drukovaniye zanedbaloye obnovil Monastir stav odnim kameniv spotikannya u stosunkah mizh vladikoyu Gedeonom Balabanom ta Lvivskim bratstvom 13 listopada 1589 roku konstantinopolskij patriarh Yeremiya II zvilniv monastir vid pidporyadkuvannya Univskomu monastirevi Vid cogo chasu vin perebuvav pid protektoratom Lvivskoyi Stavropigiyi pidporyadkovuvavsya za odnimi vidomostyami bezposeredno Konstantinopolskomu Patriyarhu za inshimi mitropolitu Monastir poterpiv vid velikoyi pozhezhi Krakivskogo peredmistya 1623 roku u 1655 roci pid chas tureckoyi oblogi 1672 r Unijnij period Z 1708 roku pislya perehodu Lvivskoyi Stavropigiyi na uniyu pidporyadkovuvavsya Rimu Vid 1762 roku nezalezhnij vid Stravropigiyi 1767 roku monastir stav Vasiliyanskim Monastir proisnuvav do 1946 roku likvidovanij moskovsko bilshovickoyu vladoyu Centralnij vasiliyanskij arhiv i biblioteku sho rozmishuvalis na toj chas v monastiri rozpodileno mizh derzhavnimi arhivami i bibliotekami Radyanskij period Primishennya vikoristovuvalis Muzeyem etnografiyi 1977 roku tut vidkrito Muzej Ivana Fedorovicha Fedorova za radyanskoyu versiyeyu Togo zh roku na teritoriyi monastirya rozmisheno trifigurnu kompoziciyu sho zobrazhuye Ivana Fedorovicha z dvoma pomichnikami Skulptor A Galyan 1989 roku monastir poverneno vasiliyanam Muzej pereneseno do primishen na vulici Kopernika i nini maye nazvu Muzej mistectva davnoyi ukrayinskoyi knigi Skulpturnu grupu takozh pereneseno Suchasnij stan Z 1904 roku dosi z perervoyu na period pidpilnoyi diyalnosti Ukrayinskoyi greko katolickoyi cerkvi u 1946 1989 rokah monastir svyatogo Onufriya ye osidkom protoigumena Provinciyi Najsvyatishogo Spasitelya v Ukrayini Vasiliyanskogo Chinu svyatogo Josafata Stanom na lyutij 2011 roku v monastiri prozhivalo 22 chenci v tomu chisli 14 iyeromonahiv Namisnikom monastirya z 2020 roku ye o Veniamin Chernega ChSVV Monastirska cerkva Lvivskij doslidnik Volodimir Vujcik pripuskav sho cerkva spochatku bula derev yanoyu i znahodilas desho blizhche do Zamkovoyi gori Nad golovnim vhidnim portalom cerkvi rozmisheno datu 1518 Cerkva z pivnichno zahidnogo boku Edgar Kovach Proyekt dobudovi navi 1902 roku Plan aktualnij do sogodni Blizko 1550 roku na koshti knyazya Kostyantina Ostrozkogo zaversheno budivnictvo dvoh novih murovanih cerkov na ninishnomu yih misci Ce buli cerkvi sv Onufriya i sv Trijci sho prilyagali odna do odnoyi ale faktichno funkcionuvali okremo kozhna iz vlasnim vhodom Odnak doslidzhennya 1993 roku provedeni Kostyantinom Prisyazhnim Mikoloyu Bevzom A Martinyuk ta studentami V Romanyukom V Rizhim ta V Nakopalo pokazali sho kladka z kolenogo kamenyu zberezhena azh do vincevogo karnizu osnovnoyi navi maye davnishe pohodzhennya Za novoyu versiyeyu 1550 roku skorish za vse provedeno lishe rekonstrukciyu pid chas yakoyi zboku pribudovano drugij hram sv Trijci Vodnochas u samoyi cerkvi sv Onufriya rozibrano chilnu stinu fasadu hram vidovzheno i peremurovano sklepinnya Vidpovidno postav ryad narazi nerozv yazanih pitan pro te yakimi buli pervisni sklepinnya chi isnuvali bani Pislya pozhezhi 1623 roku napadu B Hmelnickogo i moskovitiv 1655 roku turecko tatarskoyi oblogi 1672 roku hram vidbudovano i nanovo osvyacheno 10 zhovtnya 1680 yepiskopom Josifom Shumlyanskim 1770 roku nevidomij pochayivskij arhitektor vikonav proyekt povnistyu novoyi cerkvi i monastirya u barokovih formah kotrij odnak ne buv realizovanij Avtorom proyektu buv jmovirno Gotfrid Gofman 1776 roku cerkvi z yednali v odin ob yem pid kerivnictvom arhitektora Franciska Kulchickogo 1777 roku bulo rozibrano stinu sho viddilyala navu vid prezbiteriyu mala prohodi na misci carskih i diyakonskih vrat ikonostasu Dana stina arhayichnij arhitekturnij element harakternij dlya ukrayinskih cerkov XV XVI st Odnochasno pidlogu vivtarnoyi chastini pidnyato na dvi shodinki 1821 roku 1824 roku za proyektom Franca Treshera molodshogo dobudovano pritvor U 1902 r za proyektom Edgara Kovacha budivnichij Ivan Levinskij sporudiv pivnichnu navu u rezultati chogo pam yatka maye viglyad trinavnogo hramu Suchasnij viglyad cerkvi ce konglomerat riznochasovih nasharuvan 1906 roku hram rozpisanij hudozhnikom Jozefom Baloyu poverh stinopisu Martina Yablonskogo 1854 roku Pro ikonostas cerkvi vidomo sho 1777 roku vin buv perebudovanij za zrazkom ikonostasu cerkvi sv Mikolaya lvivskim rizbyarem Ivanom Shurovskim Do nashogo chasu ne zberigsya 1820 roku novij ikonostas vikonanij Lukoyu Dolinskim 1908 roku jogo zamineno novim z ikonami Modesta Sosenka iz rizboyu na zrazok krasnopushanskogo ikonostasa U 1885 roci v cerkvi vstanovili novi organi bez vidoma mitropolichogo Ordinariatu Inter yer cerkvi Dzvinicya Budivnictvo pervinnoyi dzvinici pochato 1554 roku vimuruvano na neveliku visotu Dzvinicya vodnochas bula golovnoyu bramoyu mala naskriznij prohid 1681 roku zrobleno derev yanu nadbudovu Tochnu lokalizaciyu dzvinici ne vstanovleno Vidomo sho vona mala oboronne znachennya na nij bulo rozmisheno garmati U 1820 roci zbudovano novu dzvinicyu za proyektom Franca Treshera sho zbereglas donini Zovni na dzvinici bulo zrobleno rozpisi Lukoyu Dolinskim obrazi Isusa Hrista sv Vasiliya Antoniya i Feodosiya Pecherskih sv Josafata Keliyi 1688 r rozibrano derev yanij parkan na misci yakogo protyagom 1693 1698 rokiv bulo vibuduvano mur dovkola teritoriyi monastirya Na pivnichnij mezhi iz volodinnyami virmenskogo monastirya sv Anni muru ne bulo pid chas vorozhih nabigiv monastiri utvoryuvali yedinij oboronnij kompleks vidigralo rol pid chas tatarskogo napadu na Lviv 1695 roku Shodi do brami zbudovano u 1780 r U 1815 1819 rokah provedeno nadbudovu drugogo poverhu kelij Ce bulo pov yazano iz pereselennyam grupi vasiliyan iz skasovanogo monastirya pri sobori svyatogo Yura U 1820 h rokah Francom Tresherom takozh bulo sproyektovane krilo monastirya sho povinno bulo primikati do dzvinici z pivnochi odnak z nevidomih prichin ne realizovane 1854 roku proyekt rozbudovi monastirya avtorstva Jozefa Engelya takozh ne realizovano U 1990 h rokah zbudovano dodatkovij korpus kelij z kapliceyu za proyektom grupi arhitektoriv institutu Ukrzahidproektrestavraciya pid kerivnictvom Ulyani Pihurko ta Mikoli Gajdi Dzvinicya keliyi pam yatni tablici Pam yatni tablici Zliva ta sprava vid golovnogo vhodu ye dvi takozh 2 mistyatsya sprava ta zliva bilya vhodu vseredini hramu Usipalnicya U pidzemellyah hovali shlyahtichiv ta bagatshih mishan rusiniv Takozh tut buv pohovanij strachenij na lvivskomu moldavskij gospodar Stefan VII Tomsha Monastirskij cvintar Na misci teperishnogo monastirskogo sadu z kincya XVI stolittya buv cvintar chenciv monastirya i parafiyan Uspenskoyi cerkvi Okrim Ivana Fedorovicha tut buli pohovani Arsenij Radkevich 1759 1821 Modest Grineveckij 1758 1823 Teofan Goldayevich 1822 Nadgrobni pliti vmurovani u stinu cerkvi Svyatogo Onufriya Nastoyateli monastirya Do Dobromilskoyi reformi zokrema u 1776 Bonifatij Krovnickij 1821 Arsenij Radkevich buv spochatku igumenom dlya vsih troh ob yednanih lvivskih monastiriv 1822 Modest Mihajlo Grineveckij yak protoigumen buv odnochasno j igumenom Svyatoonufriyivskogo monastirya 1823 1838 Orest Onufrij Homchinskij protoigumen zarazom i nastoyatel monastirya sv Onufriya 1838 stav arhimandritom u Zhovkvi kerivnictvo monastirem peredav mabut vikariyu o Kompanevichu 1838 1843 Varlaam Vasil Kompanevich vikarij 1843 z 7 veresnya instalyaciya 1847 Yust Yustin Gankevich 1847 1854 Ignatij Ivan Singalevich 1854 1855 Mar yan Modest Maksimovich 1858 1866 Terentij Teodor Bubes pom 1866 1867 1878 Klimentij Karol Sarnickij 1878 1886 Yakiv Ivan Zagajskij Vid pochatku reformi i do zakrittya monastirya radyanskoyu vladoyu 1887 1889 Josif Vasilevskij yezuyit 1890 Pavlo Makovskij yezuyit 1891 1892 Mihajlo Andrejchak yezuyit Yuliyan Ivan Zyemba ChSVV vikarij 1893 Eduard Burkevich yezuyit 1894 Yuliyan Ivan Dacij 1895 1896 Yeronim Josif Malickij 1896 z 23 chervnya 1898 Andrej Roman Sheptickij 1898 z 26 serpnya 1901 Platonid Petro Filyas 1901 z 21 chervnya Vitalij Volodimir Gradyuk 1901 z 4 listopada 1918 Meletij Matej Lonchina 1918 z 1 veresnya 1921 Yakiv Josif Vacura 1921 z 23 zhovtnya 1924 Ignatij Ivan Tisovskij 1924 z 27 sichnya 1926 Vitalij Volodimir Gradyuk 1926 z 28 zhovtnya 1931 Teodosij Tit Galushinskij 1931 z 21 serpnya 1935 Josif Ivan Luchinskij 1935 z 13 listopada 1939 Josif Ivan Chepil 1939 1940 41 1944 Irinej Ivan Nazarko Novitnij period 1990 z 19 sichnya Antonij Teodor Masyuk igumen Protoigumen provinciyi Vasil Mendrun buv odnochasno i nastoyatelem monastirya sv Onufriya u Lvovi 1998 z 17 serpnya Teodor Taras Pilyavskij igumen 2001 z 3 travnya Vitalij Volodimir Dudkevich 2004 z 17 lyutogo Dam yan Zinovij Kastran igumen 2005 z 2 grudnya Mihajlo Mikola Luchkiv nastoyatel 2007 z 7 serpnya Kornilij Viktor Yaremak nastoyatel 2010 z 29 sichnya Yustin Yurij Kucher namisnik 2012 z 21 lyutogo Makarij Viktor Solyuk namisnik 2012 z 3 serpnya Vinkentij Vasil Pelih namisnik 2016 Joakim Igor Oshust namisnik 2020 Veniamin Volodimir Chernega namisnik Namisniki Nikanor Mikola Krayevskij 1858 1861 PrimitkiVecherskij V Ukrayinski monastiri C 328 Vecherskij V Ukrayinski monastiri S 328 329 Grushevskij M Istoriya Ukrayini Rusi T V S 563 Tregubova T O Mih R M Lviv Arhitekturno istorichnij naris Kiyiv Budivelnik 1989 S 258 ISBN 5 7705 0178 2 Arhiv originalu za 7 chervnya 2011 Procitovano 17 sichnya 2011 Catalogus Ordinis Basiliani Sancti Iosaphat Romae Apud Curiam Generalem Ordinis 2011 S 134 138 Martinyuk A Hrami davnogo Lvova Galicka brama 15 1996 S 14 15 Vecherskij V Ukrayinski monastiri S 330 Vujcik V S Skulptor Ivan Shurovskij Zapiski Naukovogo tovaristva imeni Shevchenka Praci Komisiyi obrazotvorchogo ta uzhitkovogo mistectva Lviv 1998 T CCXXXVI S 307 309 Novopostroeni organy 13 lyutogo 2022 u Wayback Machine Dilo 1885 R VI Ch 103 19 ver 1 zhovt S 3 Vecherskij V Ukrayinski monastiri S 331 Biryulov Yu O Engel Jozef Enciklopediya Lvova Za redakciyeyu A Kozickogo Lviv Litopis 2008 T 2 D J S 234 235 ISBN 978 966 7007 69 0 Vujcik V S Zapiski Naukovogo tovaristva imeni Shevchenka Praci Komisiyi obrazotvorchogo ta uzhitkovogo mistectva Lviv 1998 T CCXXXVI S 307 Arhiv originalu za 26 bereznya 2020 Procitovano 4 veresnya 2017 S 196 przyp pol DzherelaMonastir sv Onufriya u sestrinskih Vikiproyektah Portal Lviv Monastir sv Onufriya u Vikishovishi Arhitektura Lvova Chas i stili XIII XXI st M Bevz Yu Biryulov Yu Bogdanova V Didik U Ivanochko T Klimenyuk ta inshi Lviv Centr Yevropi 2008 S 54 ISBN 978 966 7022 77 8 Bobkova S 99 vidsotkiv virogidnosti sho perepohovali ostanki Ivana Fedorovicha Visokij zamok 2014 188 5252 19 21 grudnya S 1 5 Vecherskij V Ukrayinski monastiri Kiyiv Harkiv TzOV Informacijno analitichna agenciya Nash chas VAT Harkivska knizhkova fabrika Globus 2008 400 s il Nevidoma Ukrayina ISBN 978 966 1530 06 4 ISBN 966 8174 12 7 Vujcik V S Monastir svyatogo Onufriya u Lvovi Visnik institutu Ukrzahidproektrestavraciya 14 2004 S 48 59 ISBN 966 95066 4 13 Vujcik V S Dzvinicya cerkvi svyatogo Onufriya Vasiliyanskogo monastirya u Lvovi Visnik institutu Ukrzahidproektrestavraciya 14 2004 S 60 63 ISBN 966 95066 4 13 Monastir svyatogo Onufriya u Lvovi Somi naukovi draganivski chitannya Uporyadnik Lev Skop Lviv Misioner 2007 304 4 s vkl s ISBN 978 966 658 123 8 Sklenar I Storinki istoriyi ta suchasnosti lvivskogo monastirya sv Onufriya 22 listopada 2011 u Wayback Machine Orlowicz M Ilustrowany przewodnik po Lwowie ze 102 ilustracjami i planem miasta Lwow Warszawa 1925 276 s 173 174 s pol PosilannyaOnufriyivskij monastir video z drona Vasiliyanskij monastir svyatogo Onufriya u Lvovi Oficijnij sajt 17 lyutogo 2020 u Wayback Machine