| |
Дані про відкриття | |
---|---|
Дата відкриття | 28 серпня 1789 |
Відкривач(і) | Вільям Гершель |
Планета | Сатурн |
Номер | II |
Орбітальні характеристики | |
Велика піввісь | 237 948 км |
Перицентр | 236 830 км |
Апоцентр | 239 066 км |
Орбітальний період | 1,370218 діб |
Ексцентриситет орбіти | 0,0047 |
Нахил орбіти | 0,019° до площини екватора планети |
Фізичні характеристики | |
Видима зоряна величина | {{{видима зоряна величина}}} |
Діаметр | 513,2×502,8×496,6 км |
Середній радіус | 252,1 ± 0,1 км |
Маса | 1,08022 ± 0,00101× 1020 кг |
Густина | 1,6096 ± 0,0024 г/см³ |
Прискорення вільного падіння | 0,113 м/с² |
Друга космічна швидкість | 0,239 км/с |
Період обертання навколо своєї осі | 1,370218 діб |
Нахил осі обертання | 0° |
Альбедо | 1,375 ± 0,008 (геометричне), 0,81 ± 0,04 (Бонда) |
Температура поверхні | 32,9 — 145 К |
Атмосфера | водяна пара — 91%, азот — 4%, двоокис вуглецю — 3,2%, метан — 1,7% |
Інші позначення | |
Сатурн II | |
|
Енцелад (Сатурн II; лат. Enceladus, грец. Ἐγκέλαδος) — 14-й за віддаленістю від планети супутник Сатурна. Відкритий Вільямом Гершелем 28 серпня 1789 року. Діаметр — 500 км, радіус орбіти — 238 тис. км. Супутник є найсвітлішим небесним тілом Сонячної системи. Енцелад — геологічно найактивніший супутник Сатурна. На ньому можуть бути водяні вулкани (гейзери), які оновлюють іній на поверхні та слугують джерелом речовини для розрідженого пилового кільця вздовж орбіти супутника. Проте енергетичне джерело цієї вулканічної та геологічної активності невідоме.
Назва
Назва «Енцелад» запропонована сином першовідкривача — Джоном Гершелем — на честь гіганта Енкелада з грецької міфології. Він вибрав цю назву через те, що Сатурн, відомий у давньогрецькій міфології як Кронос, був ватажком гігантів. Деталям рельєфу Енцелада дають імена, взяті зі збірки оповідань «Тисяча й одна ніч». Кратери називають на честь її персонажів, а інші структури — борозни (fossae), гряди (dorsa), рівнини (planitiae) та «зморшки» (sulci) — на честь згадуваних там географічних об'єктів. Станом на лютий 2017 року на карті Енцелада фігурує 85 назв, із яких 22 Міжнародний астрономічний союз затвердив 1982 року, після прольоту двох КА «Вояджер», а інші — починаючи з 2006 року, на основі знімків «Кассіні».
Розміри та маса
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHpMek00TDBWdVkyVnNZV1IxYzE5RllYSjBhRjlEYjIxd1lYSnBjMjl1WDJGMFh6STVYMnR0WDNCbGNsOXdlQzV3Ym1jdk16QXdjSGd0Ulc1alpXeGhaSFZ6WDBWaGNuUm9YME52YlhCaGNtbHpiMjVmWVhSZk1qbGZhMjFmY0dWeVgzQjRMbkJ1Wnc9PS5wbmc=.png)
Середній діаметр Енцелада — 504,2 км. Це 6-й за розмірами і масою супутник Сатурна після Титана (5150 км), Реї (1530 км), Япета (1440 км), Діони (1120 км) і Тефії (1050 км). За ним слідує Мімас (397 км). Ці сім об'єктів, на відміну від усіх менших супутників Сатурна, мають доволі правильну кулясту форму. Таким чином, Енцелад — один із найменших кулястих супутників Сатурна.
У другому наближенні форма Енцелада описується сплющеним тривісним еліпсоїдом. Його розміри (за даними станції «Кассіні») — 513,2 ± 0,6 км (a) × 502,8 ± 0,4 км (b) × 496,6 ± 0,4 км (c), де a — діаметр вздовж осі, направленої на Сатурн, b — діаметр вздовж дотичної до орбіти, c — відстань між північним і південним полюсом.
Орбіта
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODNMemRqTDBWdVkyVnNZV1IxYzE5dmNtSnBkRjh5TG1wd1p5OHlNREJ3ZUMxRmJtTmxiR0ZrZFhOZmIzSmlhWFJmTWk1cWNHYz0uanBn.jpg)
Енцелад — один із найбільших внутрішніх супутників Сатурна і 14-й супутник у порядку віддаленості від планети. Його орбіта проходить по найщільнішій частині кільця E — найдальшого кільця Сатурна. Це дуже широке, але дуже розріджене кільце з мікроскопічних частинок льоду або пилу, яке починається біля орбіти Мімаса і закінчується десь біля орбіти Реї.
Орбіта супутника розташовується на відстані 237 378 км від Сатурна і 180 000 км від верхньої границі його хмар, між орбітами Мімаса (меншого супутника) і Тефії (більшого). Енцелад обертається навколо Сатурна за 32,9 години. Наразі Енцелад перебуває в орбітальному резонансі 2:1 з Діоною. Цей резонанс допомагає підтримувати ексцентриситет орбіти Енцелада (0,0047), який призводить до регулярної зміни величини припливних сил і, як наслідок, до припливного нагрівання надр супутника, що забезпечує його геологічну активність.
Як і більшість супутників Сатурна, Енцелад обертається навколо нього синхронно до власного руху по орбіті. Таким чином, він постійно обернений до планети однією стороною. На відміну від Місяця, Енцелад не проявляє лібрації навколо власної осі обертання (принаймні, вона не перевищує 1,5°). Утім, форма супутника вказує на те, що колись у нього були лібрації з періодом, у чотири рази більшим від орбітального. Ця лібрація, як і резонанс із Діоною, могли забезпечити Енцелад додатковим джерелом тепла.
Взаємодія з кільцем E
Кільце E — найбільш зовнішнє кільце Сатурна. Воно складається з мікроскопічних частинок льоду або пилу і починається з орбіти Мімаса, закінчуючись біля орбіти Реї, хоча деякі спостереження показують, що воно простягається навіть за орбіту Титана і, таким чином, його ширина — близько 1 000 000 км. Численні математичні моделі показують, що це кільце нестійке і час його життя становить від 10 000 до 1 000 000 років, тому для його існування необхідне постійне поповнення частинками.
Орбіта Енцелада проходить по найщільнішій області цього кільця. Ця область доволі вузька. Тому поповнення кільця речовиною з Енцелада передбачалося ще до польоту «Кассіні». Його дані це підтвердили.
![]() | ![]() | ![]() |
Є два шляхи наповнення кільця E частинками. Перше і, ймовірно, головне джерело частинок — кріовулканічні струмені з південної полярної області Енцелада. Більшість їхніх викидів падає назад на поверхню супутника, але деякі частинки долають його тяжіння і потрапляють у кільце E, оскільки перша космічна швидкість для Енцелада становить всього 866 км/год. Друге джерело частинок — викиди з поверхні Енцелада при ударах метеоритів. Це справедливо і для інших супутників Сатурна, орбіта яких проходить всередині кільця E.
Поверхня
![]() | ![]() | ![]() |
Перші детальні знімки поверхні Енцелада отримав «Вояджер-2». Дослідження отриманої мозаїки високої роздільності показало, що на супутнику є принаймні п'ять різних типів ландшафту, зокрема ділянки з кратерами, гладкі області та ребристі ділянки, які часто межують із гладкими. На поверхні мало кратерів і багато своєрідних жолобків. Крім того, там є довгі тріщини та уступи. Ці факти вказують на те, що поверхня Енцелада молода (декілька сотень мільйонів років) і/або нещодавно оновлена. Мабуть, це пов'язано з його кріовулканічною активністю.
Енцелад складається переважно з водяного льоду й має майже білу поверхню з рекордною в Сонячній системі чистотою і відбивною здатністю. Він відбиває 81 ± 4 % сонячного випромінювання (болометричне альбедо Бонда за даними «Кассіні»). Відповідно, поглинання світла поверхнею дуже мале, і її середня температура опівдні досягає лише −198 °C (дещо холодніше, ніж на інших супутниках Сатурна). Геометричне альбедо Енцелада дорівнює 1,38.
Автоматична станція «Кассіні», що досягла у 2004 році системи Сатурна, виявила фонтани частинок льоду висотою сотні кілометрів, що б'ють із чотирьох тріщин у районі південного полюса Енцелада. З цих частинок утворюється «слід», що обертається вже навколо самого Сатурна у вигляді кільця. Поки не зовсім зрозуміло, що є джерелом енергії для цієї безпрецедентно сильної для настільки малого супутника вулканічної активності. Ним могла б бути енергія, що виділяється в ході радіоактивного розпаду, однак у водяному фонтані були виявлені пилові частинки та невеликі крижинки. Для того, щоб «закинути» їх на сотні кілометрів угору, потрібно занадто багато енергії. Ймовірно, надра Енцелада «розігрівають» припливні хвилі, однак за сучасними оцінками, їхня енергія на два порядки менша, ніж потрібно. 2010 р. вчені виявили, що це нагрівання могла б пояснити лібрація при русі по орбіті.
Температура поверхні — мінус 200 градусів за Цельсієм. У розломах південної полярної області вона подекуди сягає −90 °C. Наявність на Енцеладі таких ділянок та атмосфери, а також молодість поверхні вказує на наявність якогось джерела енергії, що підтримує геологічні процеси на супутнику.
Ландшафт
«Вояджер-2» виявив на поверхні Енцелада декілька типів деталей рельєфу тектонічного походження: жолоби, уступи, а також пояси западин і хребтів. Дослідження «Кассіні» показують, що тектоніка — головний фактор, який формує рельєф Енцелада. Найпомітніші її прояви — рифти, які можуть досягати 200 км у довжину, 5—10 — у ширину і близько кілометра в глибину.
![]() | ![]() |
Інший прояв тектонічних процесів Енцелада — це смуги криволінійних борозен та гребенів, відкриті «Вояджером-2». Вони часто відділяють гладкі рівнини від кратерованих. Такі ділянки (наприклад, [ru]), нагадують деякі ділянки Ганімеда, однак на Енцеладі їх рельєф набагато складніший. Ці смуги часто розташовуються не паралельно одна одній, а стикуються під кутом на зразок шеврона. В інших випадках вони припідняті, а вздовж них тягнуться розломи і хребти. «Кассіні» відкрив у зморшках Самарканд цікаві темні плями шириною 125 і 750 метрів, які розташовуються приблизно паралельно до вузьких розломів. Ці плями інтерпретуються як провали.
Крім глибоких розломів і рельєфних смуг, на Енцеладі є ще декілька типів ландшафту. На зображеннях вище видно комплекс вузьких розломів (по декілька сотень метрів шириною), відкритих космічною станцією «Кассіні». Багато з цих розломів зібрані у смуги, що перетинають кратеровані ділянки. Вглиб вони поширюються, мабуть, лише на декілька сотень метрів. На морфологію розломів, що проходять через кратери, мабуть, вплинули своєрідні властивості зміненої ударом поверхні: всередині кратерів розломи виглядають не так, як ззовні. Інший приклад тектонічних структур Енцелада — лінійні западини, вперше виявлені «Вояджером-2», і набагато детальніше зняті станцією «Кассіні». Вони перетинають ділянки різних типів, як, наприклад, заглиблення і пояси хребтів. Це, мабуть, одні з наймолодших деталей рельєфу Енцелада (як і рифти). Але деякі з них (як і розташовані біля них кратери) виглядають згладженими, що вказує на їх великий вік. Є на цьому супутнику і хребти, хоча вони там не так розвинуті, як, наприклад, на Європі. Їхня висота досягає одного кілометра. За поширеністю на Енцеладі тектонічних структур видно, що тектоніка була на ньому важливим геологічним фактором упродовж більшої частини його існування.
Ударні кратери
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelZsTDBWT01EQXpYMFJsWjNKaFpHVmtYME55WVhSbGNuTmZiMjVmUlc1alpXeGhaSFZ6TG1wd1p5OHlNakJ3ZUMxRlRqQXdNMTlFWldkeVlXUmxaRjlEY21GMFpYSnpYMjl1WDBWdVkyVnNZV1IxY3k1cWNHYz0uanBn.jpg)
Імпактні події — звичайне явище для багатьох об'єктів Сонячної системи. Більша частина Енцелада вкрита кратерами з різною концентрацією і ступенем зруйнованості.
«Кассіні» зробив детальні знімки ряду кратерованих зон. На них видно, що багато кратерів Енцелада сильно деформовано в'язкою релаксацією і розломами. Релаксація поверхні (вирівнювання рельєфних ділянок із часом) відбувається під дією гравітації. Швидкість, з якою це відбувається, залежить від температури: чим теплішим є лід, тим легше він вирівнюється. Кратери з ознаками в'язкої релаксації мають, зазвичай, куполоподібне дно. Іноді їх видно лише завдяки припіднятій кромці. Яскравий приклад сильно релаксованого кратера — [ru]. Крім того, багато кратерів Енцелада перетинаються численними тектонічними розломами.
Гладенькі рівнини
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODNMemN5TDBWT01EQXpYMU5oYldGeWEyRnVaRjlUZFd4amFTNXFjR2N2TVRjd2NIZ3RSVTR3TUROZlUyRnRZWEpyWVc1a1gxTjFiR05wTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Дві гладенькі рівнини — [ru] і [ru] — були відкриті ще «Вояджером-2». Вони мають переважно низький рельєф і дуже слабо кратеровані, що вказує на їхній відносно молодий вік. На знімках рівнини Сарандіб, зроблених «Вояджером-2», ударних кратерів не видно взагалі. На південному-заході від неї є ще одна рівнинна область, яку навхрест перетинають декілька западин і уступів. Пізніше «Кассіні» отримав набагато детальніші знімки цих гладких у першому наближенні областей, і виявилося, що вони перетинаються великою кількістю низьких хребтів і розломів. Наразі вважається, що ці деталі рельєфу виникли через напруження зсуву. На детальних фотографіях рівнини Сарандіб, знятих «Кассіні», видно і невеликі кратери. Вони дозволили оцінити вік рівнини. Його оцінки (залежно від прийнятого значення швидкості накопичення кратерів) лежать в інтервалі від 170 млн до 3,7 млрд років.
На знімках «Кассіні», що охоплюють не зняті раніше ділянки поверхні, виявлені нові гладенькі рівнини (особливо на ведучій півкулі). Ця область (подібно до південної полярної області) покрита не низькими хребтами, а численними системами жолобів та гірських хребтів. Вона розташовується на стороні супутника, протилежній до рівнин [ru] і [ru]. Через це вважається, що на розподіл різних типів рельєфу по поверхні Енцелада вплинула припливна дія Сатурна.
Південний полярний регіон
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkUyTDBadmRXNTBZV2x1YzE5dlpsOUZibU5sYkdGa2RYTmZVRWxCTURjM05UZ3VhbkJuTHpJd01IQjRMVVp2ZFc1MFlXbHVjMTl2Wmw5RmJtTmxiR0ZrZFhOZlVFbEJNRGMzTlRndWFuQm4uanBn.jpg)
Зображення, отримані «Кассіні» при зближенні 14 липня 2005 року, показали своєрідну тектонічно деформовану область, яка розташовується навколо південного полюса Енцелада і досягає 60° південної широти. Вона вкрита розломами і хребтами. Там мало великих ударних кратерів, з чого можна зробити висновок, що це наймолодша ділянка поверхні Енцелада (і всіх крижаних супутників середнього розміру). За швидкістю накопичення кратерів вік деяких ділянок цієї області оцінюється в 500 000 років, а можливо, і менше. Неподалік від центру цієї області можна побачити чотири розломи, обмежених з обох боків хребтами. Вони неофіційно називаються [en]. Їхня глибина досягає 500 м, ширина — двох кілометрів, а протяжність — 130 км. 2006 року вони отримали власні назви: [ru], [ru], [ru] і [ru]. Ці розломи, мабуть, — наймолодші деталі приполярної області. Вони оточені відкладами крупнистого водяного льоду (який виглядає блідо-зеленим на спектрозональних знімках, отриманих об'єднанням зображень в ультрафіолетовому, зеленому та ближньому інфрачервоному діапазоні). Такий самий лід видно і в інших місцях — у відслоненнях і розломах. Його наявність вказує на те, що область достатньо молода і ще не покрита дрібнозернистим льодом із E-кільця. Результати спектрометрії у видимій та інфрачервоній області показують, що зеленуватий лід у тигрових смугах відрізняється за складом від льоду інших ділянок поверхні Енцелада. Спектрометричне виявлення свіжого кристалічного водяного льоду в смугах вказує на молодість цих ділянок (молодше 1000 років) чи їх недавнє розплавлення. Крім того, у тигрових смугах були знайдені прості органічні сполуки, які більше ніде на поверхні досі не виявлені.
Один із таких районів «блакитного» льоду в південній полярній області був знятий із дуже високою роздільною здатністю під час прольоту 14 липня 2005 року. На фотографіях видно дуже сильно деформовані ділянки, місцями покриті брилами розміром 10—100 м.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWlMMkppTDBWdVkyVnNZV1IxYzE5emIzVjBhRjl3YjJ4bFgxTkZNVFV1Y0c1bkx6RTNNSEI0TFVWdVkyVnNZV1IxYzE5emIzVjBhRjl3YjJ4bFgxTkZNVFV1Y0c1bi5wbmc=.png)
Границя південної полярної області відмічена хребтами і долинами, що утворюють Y- та V-подібні узори або паралельні один одному. Їхня форма, напрямок і розташування вказують на їхнє утворення через зміни форми супутника в цілому. Є два пояснення цих змін. По-перше, якийсь фактор міг зменшити радіус орбіти Енцелада. Через це зменшився і його період обертання навколо Сатурна, що призвело (завдяки припливному захопленню) до прискорення обертання і навколо власної осі. Це викликало сплющування супутника. За іншою версією, із надр Енцелада до поверхні піднялася велика маса теплої речовини, що призвело до зміщення кори відносно надр. Після цього форма еліпсоїда кори змінилася відповідно до нового положення екватора. Але ці версії передбачають однакові наслідки для обидвох полюсів, а фактично північна полярна область супутника сильно відрізняється від південної: вона сильно кратерована і, отже, доволі стара. Можливо, ця відмінність пояснюється різницею товщини кори в цих областях. На існування такої різниці вказує морфологія Y-подібних розривів і V-подібних виступів вздовж краю південної полярної області, а також вік прилеглих ділянок. Y-подібні розриви і розломи, що продовжують ці розриви, які проходять вздовж меридіанів, приурочені до відносно молодих ділянок з імовірно тонкою корою. V-подібні виступи прилягають до старих областей поверхні.
Гейзери
Склад викидів з південної полярної області Енцелада за даними мас-спектрометра INMS, встановленого на АМС «Кассіні»:
- Вода — 93 % ± 3 %
- Азот — 4 % ± 1 %
- Діоксид вуглецю — 3,2 % ± 0,6 %
- Метан — 1,6 % ± 0,6 %
- Аміак, ацетилен, синильна кислота, пропан — сліди (< 1 %)
Вміст інших сполук виміряти було неможливо через обмеження на молекулярну масу <99.
У березні 2015 року журнал Nature повідомив про виявлення на Енцеладі гарячих гейзерів, викиди яких містять частинки діоксиду кремнію (SiO2).
2015 року було опубліковано результати визначення кислотності рідини, що викидається гейзерами Енцелада. Модель океану, побудована авторами дослідження на основі даних, отриманих зондом «Кассіні» з допомогою мас-спектрометрів і газоаналізаторів, показує, що в речовині струменів, а, отже, і у водах підповерхневого океану, міститься багато розчиненої кухонної солі та соди. Вони є сильнолужним середовищем, з pH близько 11—12. Схожий склад розчинених речовин (але pH близько 10) мають озеро Моно в Каліфорнії та Магаді в Кенії, у яких мешкають як одноклітинні, так і багатоклітинні організми, зокрема різні рачки, а в другому — навіть риби.
Нові спостереження гейзерів Енцелада провів космічний телескоп James Webb (JWST). Зафіксований ним 9 листопада 2022 року викид на Енцеладі виявився набагато більшим, що вдавалося спостерігати досі. Швидко замерзнувши, частинки льоду вилетіли на відстань, що в багато разів перевищує розміри супутника (діаметр якого трохи більше 500 кілометрів). Доповідь про це прозвучала на симпозіумі «Планетні системи та походження життя в еру телескопа James Webb», який проходив у Балтиморі (США).
Атмосфера
Атмосфера Енцелада дуже розріджена, але у порівнянні з атмосферами інших невеликих супутників Сатурна — доволі щільна. У ній 91 % становить водяна пара, 4 % — азот, 3,2 % — вуглекислий газ, 1,7 % — метан. Невеликий Енцелад не може утримувати атмосферу власним тяжінням, значить, є постійне джерело її поповнення. Таким джерелом можуть бути потужні гейзери або кріовулкани.
Внутрішня будова
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODNMemRrTDBWdVkyVnNZV1IxYzE5U2IyeHNMbXB3Wnk4eU5UQndlQzFGYm1ObGJHRmtkWE5mVW05c2JDNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWlMMkprTDBWdVkyVnNZV1IxYzE5RGIyeGtYMGRsZVhObGNsOU5iMlJsYkMxMWF5NXpkbWN2TWpVd2NIZ3RSVzVqWld4aFpIVnpYME52YkdSZlIyVjVjMlZ5WDAxdlpHVnNMWFZyTG5OMlp5NXdibWM9LnBuZw==.png)
До місії «Кассіні» про Енцелад і його внутрішню будову було відомо відносно мало. Станція допомогла усунути ці проблеми і дала багато інформації, потрібної для моделювання внутрішньої будови Енцелада. Ці дані включають точне визначення маси і форми (параметри тривісного еліпсоїда), знімки поверхні з високою роздільністю і деяку інформацію про геохімію супутника.
Оцінка густини Енцелада за результатами «Вояджерів» вказує на те, що він майже повністю складається з водяного льоду. Але за його гравітаційним впливом на апарат «Кассіні» розраховано, що його густина дорівнює 1,61 г/см³ — більше, ніж в інших крижаних супутників Сатурна середнього розміру. Це вказує на те, що Енцелад містить великий відсоток силікатів і заліза та, ймовірно, його надра відносно сильно нагріваються від розпаду радіоактивних елементів.
Припускають, що Енцелад, як і інші крижані супутники Сатурна, сформувався порівняно швидко і, отже, на початку свого існування був багатий короткоживучими радіонуклідами (як-от алюміній-26 і залізо-60). Їхній розпад міг дати достатньо тепла для диференціації надр супутника на крижану мантію і кам'яне ядро (розпад одних лише довгоживучих радіонуклідів не міг запобігти швидкому замерзанню надр Енцелада через його невеликий розмір, незважаючи на відносно високу частку каменю в його складі). Наступне радіоактивне і припливне нагрівання могли підняти температуру ядра до 1000 К, що достатньо для плавлення внутрішньої мантії. Але для підтримання сучасної геологічної активності Енцелада його ядро також повинно бути в деяких місцях розплавленим. Підтримання високої температури цих ділянок забезпечує припливне нагрівання, яке і є джерелом сучасної геологічної активності супутника.
Щоб виявити, чи диференційовані надра Енцелада, дослідники розглянули не лише геологічні моделі і його масу, а й форму його [ru]. Геологічні та геохімічні дані вказують на наявність диференціації. Але форма супутника узгоджується з її відсутністю (у припущенні, що він перебуває в гідростатичній рівновазі). Але за спостережуваною формою Енцелада можна припустити й інше: він диференційований, але не перебуває в гідростатичній рівновазі, оскільки в недалекому минулому обертався швидше, ніж зараз.
Дослідження
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMemsxTDBWdVkyVnNZV1IxYzE5bWNtOXRYMVp2ZVdGblpYSXVhbkJuTHpJeU1IQjRMVVZ1WTJWc1lXUjFjMTltY205dFgxWnZlV0ZuWlhJdWFuQm4uanBn.jpg)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODRMemcyTDBaaGJITmxYMk52Ykc5eVgwTmhjM05wYm1sZmFXMWhaMlZmYjJaZmFtVjBjMTlwYmw5MGFHVmZjMjkxZEdobGNtNWZhR1Z0YVhOd2FHVnlaVjl2Wmw5RmJtTmxiR0ZrZFhNdWFuQm5Mekl5TUhCNExVWmhiSE5sWDJOdmJHOXlYME5oYzNOcGJtbGZhVzFoWjJWZmIyWmZhbVYwYzE5cGJsOTBhR1ZmYzI5MWRHaGxjbTVmYUdWdGFYTndhR1Z5WlY5dlpsOUZibU5sYkdGa2RYTXVhbkJuLmpwZw==.jpg)
Відкриття Гершелем
Енцелад був відкритий 28 серпня 1789 року Вільямом Гершелем у ході перших спостережень на 1,2-метровому телескопі (першому в світі за діаметром на той час), хоча невпевнено спостерігався ним ще 1787 року в 16,5-сантиметровий телескоп. Через слабкий блиск (+11,7m) і близькість до набагато яскравішого Сатурна та його кілець Енцелад важко спостерігати з Землі. Для цього потрібен телескоп із діаметром дзеркала не менше 15—30 см (залежно від атмосферних умов і світлового забруднення). Як і багато інших супутників Сатурна, відкритих до початку космічної ери, Енцелад був виявлений під час перетину Землею площини кілець (рівнодення на Сатурні). Оскільки кільця у цей час спостерігаються з ребра та майже не помітні, супутники легше побачити.
З часів Гершеля до польотів «Вояджерів» нових даних про Енцелад з'явилося мало (але, зокрема, був виявлений водяний лід на його поверхні).
Місія «Вояджер»
Два космічних апарати серії «Вояджер» зробили перші знімки Енцелада великим планом. 12 листопада 1980 року «Вояджер-1» став першим апаратом, який пролетів біля Енцелада. Оскільки відстань між ним і супутником була доволі велика — 202 000 км — зображення вийшло з дуже поганою роздільністю. Але на них видно високу відбивальну здатність поверхні та відсутність на ній великих кратерів, що вказує на її невеликий вік і на існування сучасної чи нещодавньої геологічної активності. Крім того, «Вояджер-1» підтвердив, що Енцелад розташований у щільній частині дифузного E-кільця Сатурна. Враховуючи невелику кількість кратерів на поверхні, значну кількість матеріалу, потрібного для перекриття цих деталей рельєфу, та незначну гравітацію супутника, вчені припустили, що E-кільце може складатися з частинок, які викидаються з поверхні Енцелада.
26 серпня 1981 року «Вояджер-2» пролетів набагато ближче до Енцелада, ніж попередній корабель (87 010 км), що дозволило зробити якісніші фотографії. На них видно, що деякі ділянки поверхні супутника кратеровані набагато сильніше, ніж інші, що вказує на їх набагато більший вік. Наприклад, у північній півкулі на середніх і високих широтах кратерів набагато більше, ніж на низьких. Така неоднорідна поверхня контрастує з однорідної сильно кратерованою поверхнею Мімаса — трохи меншого супутника Сатурна. Молодість поверхні Енцелада стала несподіванкою для наукової спільноти, тому що жодна теорія в той час не могла передбачити, що таке невелике (і холодне порівняно з високоактивним супутником Юпітера Іо) небесне тіло може бути таким активним. Однак «Вояджеру-2» не вдалося виявити, чи проявляє активність Енцелад зараз і чи є він джерелом частинок кільця E.
Кассіні — Гюйгенс
Зближення «Кассіні» з Енцеладом | |
---|---|
Дата | Відстань (км) |
17 лютого 2005 | 1264 |
9 березня 2005 | 500 |
29 березня 2005 | 64 000 |
21 травня 2005 | 93 000 |
14 липня 2005 | 175 |
12 жовтня 2005 | 49 000 |
24 грудня 2005 | 94 000 |
17 січня 2006 | 146 000 |
9 вересня 2006 | 40 000 |
9 листопада 2006 | 95 000 |
28 червня 2007 | 90 000 |
30 вересня 2007 | 98 000 |
12 березня 2008 | 52 |
30 червня 2008 | 84 000 |
11 серпня 2008 | 54 |
9 жовтня 2008 | 25 |
31 жовтня 2008 | 200 |
8 листопада 2008 | 52 804 |
2 листопада 2009 | 103 |
21 листопада 2009 | 1607 |
28 квітня 2010 | 103 |
18 травня 2010 | 201 |
13 серпня 2010 | 2554 |
30 листопада 2010 | 48 |
21 грудня 2010 | 50 |
30 січня 2011 | 60 000 |
20 лютого 2011 | 68 000 |
13 вересня 2011 | 42 000 |
1 жовтня 2011 | 99 |
19 жовтня 2011 | 1231 |
5 листопада 2011 | 496 |
23 листопада 2011 | 35 000 |
11 грудня 2011 | 20 000 |
27 березня 2012 | 74 |
14 квітня 2012 | 74 |
2 травня 2012 | 74 |
14 жовтня 2015 | 1839 |
28 жовтня 2015 | 49 |
19 грудня 2015 | 4999 |
1 липня 2004 року на орбіту Сатурна вийшла автоматична міжпланетна станція «Кассіні». Виходячи з результатів «Вояджера-2», Енцелад розглядався як пріоритетна ціль, і тому було заплановано декілька зближень із ним на відстань до 1500 км, а також багато спостережень з відстані до 100 000 км (список наводиться в таблиці). «Кассіні» виявив, зокрема, викиди водяної пари та складних вуглеводнів із південної полярної області. Це дало підстави для припущень про наявність життя у підлідних шарах Енцелада.
2007 року група вчених розробила математичну модель крижаних гейзерів, що викидають на висоту сотень кілометрів водяну пару та частинки пилу. Модель передбачає наявність рідкої води під поверхнею супутника.
14 березня 2008 року «Кассіні», під час тісного зближення з Енцеладом, зібрав дані про його водяні викиди, а також надіслав на Землю нові знімки цього небесного тіла. 9 жовтня 2008 року, пролітаючи крізь струмені викидів гейзерів Енцелада, «Кассіні» зібрав дані, що вказують на наявність рідкого океану під крижаною корою. У липні 2009 року від «Кассіні» отримані та опубліковані деталізовані дані хімічного складу цих викидів, які підтверджували версію про рідкий океан як їх джерело.
На початку березня 2011 року вчені встановили, що теплова потужність Енцелада значно вища, ніж вважалося до цього.
У червні 2011 року група вчених із Гайдельберзького університету (Німеччина) виявила, що під застиглою корою Енцелада розташовується океан і зробила висновок, що вода у підземному океані супутника — солона.
2013 року астроном Метт Хедман із колегами із Корнелльського університету проаналізували 252 знімки «Кассіні», де були зображені гейзери Енцелада між 2005 і 2012 роками, та зуміли показати зв'язок між припливною силою й активністю Енцелада. На знімках виявилося, що при русі Енцелада від апоцентру до перицентру яскравість струменів падає на три порядки. Крім того, вчені відмітили, що інтенсивність викидів у проміжку між 2005 і 2009 роком зменшилася вдвічі. Дані, отримані в результаті аналізу, цілком відповідають геофізичним розрахункам, які вказують на те, що тріщини у крижаній поверхні супутника під час його максимального віддалення від планети повинні зазнавати максимального напруження і, ймовірно, розширюватися.
Відкриття «Кассіні» вже стимулювали розробку проєктів дослідження Енцелада наступними місіями. НАСА та ЄКА готують спільний проєкт із вивчення супутників Сатурна — Titan Saturn System Mission (TSSM), де, поміж іншим, буде вивчатися й Енцелад. Ймовірно, у 2030-х роках корабель повинен буде пролетіти крізь викиди кріовулканів і не передбачає спускних апаратів.
Космічний апарат НАСА «Кассіні» надав вченим перший чіткий доказ того, що супутник Сатурна Енцелад демонструє ознаки сучасної гідротермальної діяльності, яка може нагадувати ту, яку спостерігають у глибоких океанах на Землі. Ця знахідка разом із теорією, що Енцелад містить підземний океан, збільшує можливість того, що на супутнику можуть міститись умови, придатні для живих організмів. Гідротермальна діяльність відбувається, коли морська вода проникає і реагує з кам'янистою корою й виступає як підігрів, мінерально-насиченого розчину, природне явище в земних океанах. Гравітаційні дослідження настійно вказують на наявність 10-км глибини океану під крижаною оболонкою близько від 30 до 40 кілометрів завтовшки.
Підповерхневий океан
Передані «Касіні» 2005 року знімки гейзерів, що фонтанували з «тигрових смуг» на висоту 250 км, дали привід говорити про можливість наявності під крижаною корою Енцелада повноцінного океану рідкої води. Однак самі по собі гейзери не є доказом наявності рідкої води, а вказують у першу чергу на наявність тектонічних сил, що призводять до зміщення льоду та утворення в результаті тертя викидів рідкої води.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHdMekJoTDFCSlFURTVNRFU0TFZOaGRIVnliazF2YjI0dFJXNWpaV3hoWkhWekxWQnZjM05wWW14bFNIbGtjbTkwYUdWeWJXRnNRV04wYVhacGRIa3RRWEowYVhOMFEyOXVZMlZ3ZEMweU1ERTFNRE14TVM1cWNHY3ZNalV3Y0hndFVFbEJNVGt3TlRndFUyRjBkWEp1VFc5dmJpMUZibU5sYkdGa2RYTXRVRzl6YzJsaWJHVkllV1J5YjNSb1pYSnRZV3hCWTNScGRtbDBlUzFCY25ScGMzUkRiMjVqWlhCMExUSXdNVFV3TXpFeExtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
2014 року були опубліковані результати досліджень, згідно з якими на Енцеладі існує підповерхневий океан. Цей висновок було зроблено на основі вимірювань гравітаційного поля супутника, виконані під час трьох близьких (менше 500 км над поверхнею) прольотів «Кассіні» над Енцеладом у 2010—2012 роках. Отримані дані дозволили вченим достатньо впевнено стверджувати, що під південним полюсом супутника залягає океан рідкої води. Розмір водної маси можна порівняти з північноамериканським озером Верхнім, площа якого становить близько 80 тис. км² (10 % від площі Енцелада), товщина — близько 10 км, а глибини залягання — 30—40 км. Він простягається від полюса до 50-х градусів південної широти. Температура його верхніх шарів може становити близько −45 °C і зі зростанням глибини досягати 0...+1 °C, що можна порівняти з температурою земних арктичних і антарктичних вод. Дно, ймовірно, кам'яне. Чи є вода під північним полюсом Енцелада, залишається незрозумілим. Наявність води на південному полюсі пояснюється особливостями припливного розігрівання супутника гравітаційною дією Сатурна, яка забезпечує існування води в рідкому вигляді, навіть незважаючи на те, що температура поверхні Енцелада переважно не перевищує близько −200 °C. За наявними оцінками, температура океану може перевищувати 90 °C. На початку 2015 року підтвердилася активність гарячих гейзерів на його дні.
У травні 2015 року вченими з інституту Карнегі на основі даних з приладів «Кассіні» було визначено pH середовища океану Енцелада, рівний 11—12 (це дуже лужне середовище: навіть при pH 11 можуть вижити лише мало які бактерії та гриби).
У середині вересня 2015 року астрофізики Корнелльського університету на основі даних «Кассіні», отриманих за сім років досліджень, починаючи з 2004 року, уточнили модель підповерхневого океану. Згідно з новими дослідженнями, опублікованими в журналі Icarus, під поверхнею Енцелада розташовуються не окремі водойми, а глобальний водяний океан, відокремлений від поверхні ядра. Попередні дослідження, що вказували на наявність замкненої водойми в районі південного полюса, добре узгоджувалися зі спостереженнями «Кассіні» за гейзерами, але суперечили гравітаційним вимірюванням. Нова модель враховує магнітуду невеликих коливань поверхні, що виникає при русі Енцелада по орбіті навколо Сатурна, та вказує на наявність глобального океану. У випадку, якщо Енцелад був би повністю твердим тілом, коливання (лібрації) орбіти супутника були б не настільки значними.
У кінці жовтня 2015 року планетологи з Японії, Німеччини та США опублікували в журналі Nature Communications дослідження, згідно з яким океан Енцелада є або дуже давнім, і виник разом із формуванням Сатурна, або став рідким відносно недавно, близько 10 млн років тому, у результаті зміни орбіти чи зіткнення з яким-небудь великим об'єктом, що розплавив частину вод і запустив реакції окиснення на межі між ядром і океаном.
Згідно з результатами аналізу даних прольоту «Кассіні» над південним полюсом Енцелада 6 листопада 2011 року, опублікованими 2017 року, середня товщина крижаного шару над океаном становить не 18—22 і навіть не 5 км, як вважалося раніше, а лише 2 км.
У квітні 2017 року оприлюднені опрацьовані відомості, зібрані зондом при прольоті 28 жовтня 2015 року з рекордної відстані 25 км над тріщинами («тигровими смугами») на південному полюсі: склад рідини, що викидалася крізь них, був проаналізований за допомогою мас-спектрометрів. Крім води, вуглекислого газу, метану та аміаку вчені виявили великі кількості водню. Аналіз складу вказує, за словами геологів, на активні гідротермальні процеси в океані Енцелада. Крім генерування водню, як відмічено в присвяченій цьому публікації, на дні океану, ймовірно, відбуваються процеси відновлення вуглекислого газу до метану, а подібні гідротермальні реакції схожі з активністю давніх океанів Землі, що стала джерелом енергії для перших організмів.
Органічні сполуки, виявлені «Кассіні» в солоних гейзерах супутника 2005 року, підтвердження існування океану рідкої води достатньо неглибокого залягання, що можна порівняти з Маріанською западиною, наявність скелястої серцевини з силікатів, висока лужність води та прямі свідчення гідротермальної активності разом роблять Енцелад найпривабливішим місцем у Сонячній системі для пошуків мікробного життя. Апаратура «Кассіні» не дозволяє виявити, чи є в океані Енцелада складна органіка і тим більше життя.
У майбутніх експедиціях планується виконати спектрографічні дослідження гейзерів, щоб отримати детальну інформацію про склад води. Не виключений аналіз in situ і навіть використання занурюваного апарату без попереднього буріння крижаної кори, якщо підтвердяться розрахунки Інституту дослідження космосу в Боулдері (США), згідно з якими вода, що надходить із підповерхневого океану, незважаючи на тижневий цикл підйому на 30—40 км, зберігає достатньо тепла, щоб у точці розлому не давати замерзнути тріщинам метрової ширини.
Посилання
- Перицентр
і апоцентр
обчислені за формулами
,
, де
— довжина великої півосі орбіти,
— ексцентриситет орбіти; значення округлені до кілометрів.
- . Архів оригіналу за 9 березня 2005. Процитовано 27 квітня 2007.
{{}}
: Обслуговування CS1: Сторінки з текстом «archived copy» як значення параметру title () - Porco C. C. et al. (2006). Cassini Observes the Active South Pole of Enceladus. Science. 311 (5766): 1393—1401. doi:10.1126/science.1123013. PMID 16527964. (англ.)
- Jacobson, R. A.; Antreasian, P. G.; Bordi, J. J.; Criddle, K. E. та ін. (December 2006). The Gravity Field of the Saturnian System from Satellite Observations and Spacecraft Tracking Data. The Astronomical Journal. 132: 2520—2526. Bibcode:2006AJ....132.2520J.
{{}}
: Явне використання «та ін.» у:|author=
() - Verbiscer A., French R., Showalter M., Helfenstein P. (2007). Enceladus: Cosmic Graffiti Artist Caught in the Act. Science. 315 (5813): 815 (supporting online material, table S1). Bibcode:2007Sci...315..815V. doi:10.1126/science.1134681. PMID 17289992. (англ.)
- Howett C. J. A., Spencer J. R., Pearl J., Segura, M. (2010). Thermal inertia and bolometric Bond albedo values for Mimas, Enceladus, Tethys, Dione, Rhea and Iapetus as derived from Cassini/CIRS measurements. Icarus. 206 (2): 573—593. Bibcode:2010Icar..206..573H. doi:10.1016/j.icarus.2009.07.016.
- Spencer, J. R.; et al.; (2006); Cassini Encounters Enceladus: Background and the Discovery of a South Polar Hot Spot, Science, Vol. 311, No. 5766, pp. 1401–1405
- Waite, J. H.; et al.; (2006); Cassini Ion and Neutral Mass Spectrometer: Enceladus Plume Composition and Structure, Science, Vol. 311, No. 5766, pp. 1419–1422
- Blue, J.; (2006) Categories for Naming Planetary Features. Retrieved April 4, 2014.
- . Gazetteer of Planetary Nomenclature (англ.). International Astronomical Union (IAU) Working Group for Planetary System Nomenclature (WGPSN). Архів оригіналу за 17 червня 2013. Процитовано 11 травня 2013.
- Blue, J. (13 листопада 2006). New Names for Enceladus. Архів оригіналу за 14 травня 2013. Процитовано 11 травня 2013.
- Thomas P. C. (2010). (PDF). Icarus. 208 (1): 395—401. Bibcode:2010Icar..208..395T. doi:10.1016/j.icarus.2010.01.025. Архів оригіналу (PDF) за 27 вересня 2011. Процитовано 8 лютого 2017.
- Spahn F. та ін. (2006). Cassini Dust Measurements at Enceladus and Implications for the Origin of the E Ring. Science. 311 (5766): 1416—1418. Bibcode:2006Sci...311.1416S. doi:10.1126/science.1121375. PMID 16527969.
{{}}
: Явне використання «та ін.» у:|author=
() (англ.) - Rothery, David A. (1999). Satellites of the Outer Planets: Worlds in their own right. Oxford University Press. ISBN . (англ.)
- . NASA. 16 травня 2007. Архів оригіналу за 19 січня 2009. Процитовано 3 серпня 2016. (англ.)
- Spencer J. R., Pearl J. C., Segura M., Flasar F. M., Mamoutkine A., Romani P., Buratti B. J., Hendri A. R., Spilker L. J., Lopes R. M. C. (2006). Cassini Encounters Enceladus: Background and the Discovery of a South Polar Hot Spot. Science. 311 (5766): 1401. doi:10.1126/science.1121661. PMID 16527965. (англ.)
- Александр Смирнов, Артём Тунцов. Спутник Сатурна дрожит и тает. — Infox.ru, 7.10.2010. (рос.)
- Spencer J. R., Nimmo F. (2013). Enceladus: An Active Ice World in the Saturn System. Annual Review of Earth and Planetary Sciences. 41: 693—717. Bibcode:2013AREPS..41..693S. doi:10.1146/annurev-earth-050212-124025.
- Turtle, E. P.; et al.; Enceladus, Curiouser and Curiouser: Observations by Cassini's Imaging Science Subsystem [ 1 травня 2013 у Wayback Machine.], Cassini CHARM Teleconference, 2005-04-28 (англ.)
- Barnash A. N.; et al.; (2006); Interactions Between Impact Craters and Tectonic Fractures on Enceladus, Bulletin of the American Astronomical Society, Vol. 38, No. 3, presentation no. 24.06 (англ.)
- Smith B. A. (1982). A new look at the Saturn system — The Voyager 2 images. Science. 215 (4532): 504—537. Bibcode:1982Sci...215..504S. doi:10.1126/science.215.4532.504. PMID 17771273. (англ.)
- Єдиний метод визначення абсолютного віку поверхні небесних тіл, з яких немає зразків речовини — розрахунок за концентрацією кратерів. На жаль, швидкість накопичення кратерів на об'єктах зовнішньої Сонячної системи точно не відома. Оцінки віку, виконані за однією і тією ж концентрацією кратерів і різними значеннями швидкості кратерування, сильно відрізняються. Тому для повноти картини надаються обидві оцінки, наведені у Porco et al., 2006.
- Nimmo F., Pappalardo, R. T. (2006). Diapir-induced reorientation of Saturn's moon Enceladus. Nature. 441 (7093): 614—616. Bibcode:2006Natur.441..614N. doi:10.1038/nature04821. PMID 16738654. (англ.)
- Enceladus in False Color [ 2006-03-09 у Wayback Machine.]. Retrieved March 22, 2006. (англ.)
- . Gazetteer of Planetary Nomenclature. International Astronomical Union (IAU) Working Group for Planetary System Nomenclature (WGPSN). Архів оригіналу за 17 червня 2013. Процитовано 11 травня 2013. (англ.)
- Cassini Finds Enceladus Tiger Stripes are Really Cubs [ 2016-03-08 у Wayback Machine.], 30 August 2005. Retrieved May 11, 2013. (англ.)
- Brown R. H. та ін. (2006). Composition and Physical Properties of Enceladus's Surface. Science. 311 (5766): 1425—1428. Bibcode:2006Sci...311.1425B. doi:10.1126/science.1121031. PMID 16527972.
{{}}
: Явне використання «та ін.» у:|last=
() (англ.) - . ciclops.org. Архів оригіналу за 11 травня 2013. Процитовано 11 травня 2013. (англ.)
- Hsiang-Wen Hsu, Frank Postberg, Yasuhito Sekine, etc. Ongoing hydrothermal activities within Enceladus // Nature. — 2015. — No. 519. — P. 207-210. — DOI: . (англ.)
- Океаны на Энцладе назвали перспективными кандидатами на наличие жизни. 08.05.2015. (рос.)
- Reite, O. B.; Maloiy, G. M. O.; Aasehaug, B. (1974). pH, Salinity and Temperature Tolerance of Lake Magadi Tilapia. Nature. 247 (5439). Bibcode:1974Natur.247..315R. doi:10.1038/247315a0.
- На Енцеладі помітили гейзер рекордної сили. 19.05.2023
- Herschel, W. (1795) Description of a Forty-feet Reflecting Telescope, Philosophical Transactions of the Royal Society of London, Vol. 85, pp. 347—409 (reported by M. Arago (1871), Herschel [ 13 січня 2016 у Wayback Machine.], Annual Report of the Board of Regents of the Smithsonian Institution, pp. 198—223)
- Frommert, H.; and Kronberg, C.; William Herschel (1738—1822) [ 23 серпня 2006 у Wayback Machine.]. Accessed May 29, 2006
- Soylent Communications, William Herschel. Accessed May 29, 2006
- . The Planetary Rings Node — Planetary Data System (NASA) (англ.). SETI. 19 лютого 1997. Архів оригіналу за 28 квітня 2014. Процитовано 19 квітня 2014. (англ.)
- Terrile, R. J.; and Cook, A. F.; (1981); Enceladus: Evolution and Possible Relationship to Saturn's E-Ring. 12th Annual Lunar and Planetary Science Conference, Abstract 428
- Planetary Society Cassini's Tour of the Saturn System [ 25 серпня 2009 у Wayback Machine.].
- Cassini Solstice Mission: Saturn Tour Dates: 2011
- Cassini Solstice MIssion - Enceladus. NASA - JPL. 2013. Процитовано 9 квітня 2014.
- . Newsru. 27 листопада 2008. Архів оригіналу за 9 грудня 2014. Процитовано 20 липня 2013. (рос.)
- (англ.). Space.com. 14 березня 2008. Архів оригіналу за 8 березня 2014. Процитовано 20 липня 2013. (англ.)
- (англ.). NewScientist. 29 квітня 2009. Архів оригіналу за 6 серпня 2013. Процитовано 20 липня 2013. (англ.)
- Иван Умнов (22 липня 2009). . StarMission. Архів оригіналу за 5 березня 2016. Процитовано 20 липня 2013. (рос.)
- Леонид Попов (9 березня 2011). . Мембрана. Архів оригіналу за 20 квітня 2013. Процитовано 20 липня 2013. (рос.)
- . КМ.ру. 24 червня 2011. Архів оригіналу за 28 серпня 2011. Процитовано 20 липня 2013. (рос.)
- Rincon, Paul (18 лютого 2009). Science & Environment | Jupiter in space agencies' sights. BBC News. Процитовано 13 березня 2009. (англ.)
- Сара Фечт. Внеземной разум // Популярная механика : журнал. — август 2013. — № 8 (130). — С. 42-49.
- Hsiang-Wen Hsu, Frank Postberg, Yasuhito Sekine, Takazo Shibuya, Sascha Kempf, Mihály Horányi, Antal Juhász, Nicolas Altobelli, Katsuhiko Suzuki, Yuka Masaki, Tatsu Kuwatani, Shogo Tachibana, Sin-iti Sirono, Georg Moragas-Klostermeyer, Ralf Srama. Ongoing hydrothermal activities within Enceladus. Nature, 2015; 519 (7542): 207
- Alexis Bouquet, Olivier Mousis, J. Hunter Waite, Sylvain Picaud. Possible evidence for a methane source in Enceladus' ocean. Geophysical Research Letters, 2015
- Iess, L.; Stevenson, D. J.; Parisi, M.; Hemingway, D.; Jacobson, R. A.; Lunine, J. I.; Nimmo, F.; Armstrong, J. W.; Asmar, S. W.; Ducci, M.; Tortora, P. (4 квітня 2014). (PDF). Science. 344 (6179): 78—80. Bibcode:2014Sci...344...78I. doi:10.1126/science.1250551. Архів оригіналу (PDF) за 5 березня 2016. Процитовано 16 квітня 2017. (англ.)
- Yasuhito Sekine, Takazo Shibuya, Frank Postberg, Hsiang-Wen Hsu, Katsuhiko Suzuki, Yuka Masaki, Tatsu Kuwatani, Megumi Mori, Peng K. Hong, Motoko Yoshizaki, Shogo Tachibana & Sin-iti Sirono. High-temperature water–rock interactions and hydrothermal environments in the chondrite-like core of Enceladus // Nature Communications. — 2015. — Т. 6, № 8604 (2015), Число 27 (10). — DOI: . (англ.)
- Hsiang-Wen Hsu, Frank Postberg, Yasuhito Sekine, Takazo Shibuya, Sascha Kempf, Mihály Horányi, Antal Juhász, Nicolas Altobelli, Katsuhiko Suzuki, Yuka Masaki,Tatsu Kuwatani, Shogo Tachibana, Sin-iti Georg Moragas-Klostermeyer & Ralf Srama. Ongoing hydrothermal activities within Enceladus // Nature Communications. — 2015. — Т. 519, Число 11 (03). — С. 207–210. — DOI: . (англ.)
- Планетологи: океан Энцелада оказался заполнен содой и солью. 07.05.2015. (рос.)
- Bacteria in Nature: Volume 1: Bacterial Activities in Perspective / E. R. Leadbetter, J. S. Poindexter. — Springer Science & Business Media, 2013. — P. 233. (англ.)
- Environmental and Microbial Relationships / C. P. Kubicek, I. S. Druzhinina. — Springer Science & Business Media, 2007. — P. 98. (англ.)
- Enceladus’s measured physical libration requires a global subsurface ocean. (англ.)
- Cassini Finds Global Ocean in Saturn's Moon Enceladus. 15.09.2015. (англ.)
- High-temperature water–rock interactions and hydrothermal environments in the chondrite-like core of Enceladus. 27.10.2015. (англ.)
- A. Le Gall, C. Leyrat, M. A. Janssen, G. Choblet, G. Tobie, O. Bourgeois, A. Lucas, C. Sotin, C. Howett, R. Kirk, R. D. Lorenz, R. D. West, A. Stolzenbach, M. Massé, A. H. Hayes, L. Bonnefoy, G. Veyssière, F. Paganelli. Thermally anomalous features in the subsurface of Enceladus’s south polar terrain // Nature Astronomy. — 2017. — Т. 1, № 0063, Число 17 (03). — DOI: . (англ.)
- Ondřej Čadek, Gabriel Tobie, Tim Van Hoolst, Marion Massé, Gaël Choblet, Axel Lefèvre, Giuseppe Mitri, Rose-Marie Baland, Marie Běhounková, Olivier Bourgeois, Anthony Trinh. Enceladus's internal ocean and ice shell constrained from Cassini gravity, shape, and libration data // Geophysical Research Letters. — 2016. — Т. 43, вип. 11, Число 11 (06). — С. 5653–5660. — DOI: . (англ.)
- J. Hunter Waite, Christopher R. Glein, Rebecca S. Perryman, Ben D. Teolis, Brian A. Magee, Greg Miller, Jacob Grimes, Mark E. Perry, Kelly E. Miller, Alexis Bouquet, Jonathan I. Lunine, Tim Brockwell, Scott J. Bolton. Cassini finds molecular hydrogen in the Enceladus plume: Evidence for hydrothermal processes // Science. — 2017. — Т. 356, вип. 6334, Число 14 (04). — С. 155-159. — DOI: . (англ.)
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Encelad Enceladus Fotografiya Encelada zroblena 9 bereznya 2005 roku kosmichnim aparatom Kassini Gyujgens Dani pro vidkrittyaData vidkrittya 28 serpnya 1789Vidkrivach i Vilyam GershelPlaneta SaturnNomer IIOrbitalni harakteristikiVelika pivvis 237 948 kmPericentr 236 830 kmApocentr 239 066 kmOrbitalnij period 1 370218 dibEkscentrisitet orbiti 0 0047Nahil orbiti 0 019 do ploshini ekvatora planetiFizichni harakteristikiVidima zoryana velichina vidima zoryana velichina Diametr 513 2 502 8 496 6 kmSerednij radius 252 1 0 1 kmMasa 1 08022 0 00101 1020 kgGustina 1 6096 0 0024 g sm Priskorennya vilnogo padinnya 0 113 m s Druga kosmichna shvidkist 0 239 km sPeriod obertannya navkolo svoyeyi osi 1 370218 dibNahil osi obertannya 0 Albedo 1 375 0 008 geometrichne 0 81 0 04 Bonda Temperatura poverhni 32 9 145 KAtmosfera vodyana para 91 azot 4 dvookis vuglecyu 3 2 metan 1 7 Inshi poznachennyaSaturn IIEncelad u VikishovishiU Vikipediyi ye statti pro inshi znachennya cogo termina Encelad Encelad Saturn II lat Enceladus grec Ἐgkelados 14 j za viddalenistyu vid planeti suputnik Saturna Vidkritij Vilyamom Gershelem 28 serpnya 1789 roku Diametr 500 km radius orbiti 238 tis km Suputnik ye najsvitlishim nebesnim tilom Sonyachnoyi sistemi Encelad geologichno najaktivnishij suputnik Saturna Na nomu mozhut buti vodyani vulkani gejzeri yaki onovlyuyut inij na poverhni ta sluguyut dzherelom rechovini dlya rozridzhenogo pilovogo kilcya vzdovzh orbiti suputnika Prote energetichne dzherelo ciyeyi vulkanichnoyi ta geologichnoyi aktivnosti nevidome NazvaNazva Encelad zaproponovana sinom pershovidkrivacha Dzhonom Gershelem na chest giganta Enkelada z greckoyi mifologiyi Vin vibrav cyu nazvu cherez te sho Saturn vidomij u davnogreckij mifologiyi yak Kronos buv vatazhkom gigantiv Detalyam relyefu Encelada dayut imena vzyati zi zbirki opovidan Tisyacha j odna nich Krateri nazivayut na chest yiyi personazhiv a inshi strukturi borozni fossae gryadi dorsa rivnini planitiae ta zmorshki sulci na chest zgaduvanih tam geografichnih ob yektiv Stanom na lyutij 2017 roku na karti Encelada figuruye 85 nazv iz yakih 22 Mizhnarodnij astronomichnij soyuz zatverdiv 1982 roku pislya prolotu dvoh KA Voyadzher a inshi pochinayuchi z 2006 roku na osnovi znimkiv Kassini Rozmiri ta masaPorivnyannya rozmiriv Zemli ta Encelada Serednij diametr Encelada 504 2 km Ce 6 j za rozmirami i masoyu suputnik Saturna pislya Titana 5150 km Reyi 1530 km Yapeta 1440 km Dioni 1120 km i Tefiyi 1050 km Za nim sliduye Mimas 397 km Ci sim ob yektiv na vidminu vid usih menshih suputnikiv Saturna mayut dovoli pravilnu kulyastu formu Takim chinom Encelad odin iz najmenshih kulyastih suputnikiv Saturna U drugomu nablizhenni forma Encelada opisuyetsya splyushenim trivisnim elipsoyidom Jogo rozmiri za danimi stanciyi Kassini 513 2 0 6 km a 502 8 0 4 km b 496 6 0 4 km c de a diametr vzdovzh osi napravlenoyi na Saturn b diametr vzdovzh dotichnoyi do orbiti c vidstan mizh pivnichnim i pivdennim polyusom OrbitaVid na pivnichnij polyus Saturna Pokazani orbiti dekilkoh suputnikiv orbita Encelada vidilena chervonim Encelad odin iz najbilshih vnutrishnih suputnikiv Saturna i 14 j suputnik u poryadku viddalenosti vid planeti Jogo orbita prohodit po najshilnishij chastini kilcya E najdalshogo kilcya Saturna Ce duzhe shiroke ale duzhe rozridzhene kilce z mikroskopichnih chastinok lodu abo pilu yake pochinayetsya bilya orbiti Mimasa i zakinchuyetsya des bilya orbiti Reyi Orbita suputnika roztashovuyetsya na vidstani 237 378 km vid Saturna i 180 000 km vid verhnoyi granici jogo hmar mizh orbitami Mimasa menshogo suputnika i Tefiyi bilshogo Encelad obertayetsya navkolo Saturna za 32 9 godini Narazi Encelad perebuvaye v orbitalnomu rezonansi 2 1 z Dionoyu Cej rezonans dopomagaye pidtrimuvati ekscentrisitet orbiti Encelada 0 0047 yakij prizvodit do regulyarnoyi zmini velichini priplivnih sil i yak naslidok do priplivnogo nagrivannya nadr suputnika sho zabezpechuye jogo geologichnu aktivnist Yak i bilshist suputnikiv Saturna Encelad obertayetsya navkolo nogo sinhronno do vlasnogo ruhu po orbiti Takim chinom vin postijno obernenij do planeti odniyeyu storonoyu Na vidminu vid Misyacya Encelad ne proyavlyaye libraciyi navkolo vlasnoyi osi obertannya prinajmni vona ne perevishuye 1 5 Utim forma suputnika vkazuye na te sho kolis u nogo buli libraciyi z periodom u chotiri razi bilshim vid orbitalnogo Cya libraciya yak i rezonans iz Dionoyu mogli zabezpechiti Encelad dodatkovim dzherelom tepla Vzayemodiya z kilcem E Kilce E najbilsh zovnishnye kilce Saturna Vono skladayetsya z mikroskopichnih chastinok lodu abo pilu i pochinayetsya z orbiti Mimasa zakinchuyuchis bilya orbiti Reyi hocha deyaki sposterezhennya pokazuyut sho vono prostyagayetsya navit za orbitu Titana i takim chinom jogo shirina blizko 1 000 000 km Chislenni matematichni modeli pokazuyut sho ce kilce nestijke i chas jogo zhittya stanovit vid 10 000 do 1 000 000 rokiv tomu dlya jogo isnuvannya neobhidne postijne popovnennya chastinkami Orbita Encelada prohodit po najshilnishij oblasti cogo kilcya Cya oblast dovoli vuzka Tomu popovnennya kilcya rechovinoyu z Encelada peredbachalosya she do polotu Kassini Jogo dani ce pidtverdili Shema kilec i suputnikiv Saturna U najshilnishij chastini kilcya E vidno Encelad Kilce E ta Encelad Kilce dobre pomitne zavdyaki osvitlennyu zzadu Sonce roztashovuyetsya za 5 vid centra znimka Encelad i kilcya Saturna Znimok zroblenij kosmichnim aparatom ru 29 lipnya 2015 roku z vidstani blizko 1 mln km Vidno gejzeri v rajoni pivdennogo polyusa suputnika Ye dva shlyahi napovnennya kilcya E chastinkami Pershe i jmovirno golovne dzherelo chastinok kriovulkanichni strumeni z pivdennoyi polyarnoyi oblasti Encelada Bilshist yihnih vikidiv padaye nazad na poverhnyu suputnika ale deyaki chastinki dolayut jogo tyazhinnya i potraplyayut u kilce E oskilki persha kosmichna shvidkist dlya Encelada stanovit vsogo 866 km god Druge dzherelo chastinok vikidi z poverhni Encelada pri udarah meteoritiv Ce spravedlivo i dlya inshih suputnikiv Saturna orbita yakih prohodit vseredini kilcya E PoverhnyaPivnichna polyarna oblast Encelada Karta poverhni 2011 Zobrazhennya Encelada na foni zemnoyi poverhni poryad iz Velikoyu Britaniyeyu dozvolyaye ociniti naskilki malim ye cej suputnik Pershi detalni znimki poverhni Encelada otrimav Voyadzher 2 Doslidzhennya otrimanoyi mozayiki visokoyi rozdilnosti pokazalo sho na suputniku ye prinajmni p yat riznih tipiv landshaftu zokrema dilyanki z kraterami gladki oblasti ta rebristi dilyanki yaki chasto mezhuyut iz gladkimi Na poverhni malo krateriv i bagato svoyeridnih zholobkiv Krim togo tam ye dovgi trishini ta ustupi Ci fakti vkazuyut na te sho poverhnya Encelada moloda dekilka soten miljoniv rokiv i abo neshodavno onovlena Mabut ce pov yazano z jogo kriovulkanichnoyu aktivnistyu Encelad skladayetsya perevazhno z vodyanogo lodu j maye majzhe bilu poverhnyu z rekordnoyu v Sonyachnij sistemi chistotoyu i vidbivnoyu zdatnistyu Vin vidbivaye 81 4 sonyachnogo viprominyuvannya bolometrichne albedo Bonda za danimi Kassini Vidpovidno poglinannya svitla poverhneyu duzhe male i yiyi serednya temperatura opivdni dosyagaye lishe 198 C desho holodnishe nizh na inshih suputnikah Saturna Geometrichne albedo Encelada dorivnyuye 1 38 Avtomatichna stanciya Kassini sho dosyagla u 2004 roci sistemi Saturna viyavila fontani chastinok lodu visotoyu sotni kilometriv sho b yut iz chotiroh trishin u rajoni pivdennogo polyusa Encelada Z cih chastinok utvoryuyetsya slid sho obertayetsya vzhe navkolo samogo Saturna u viglyadi kilcya Poki ne zovsim zrozumilo sho ye dzherelom energiyi dlya ciyeyi bezprecedentno silnoyi dlya nastilki malogo suputnika vulkanichnoyi aktivnosti Nim mogla b buti energiya sho vidilyayetsya v hodi radioaktivnogo rozpadu odnak u vodyanomu fontani buli viyavleni pilovi chastinki ta neveliki krizhinki Dlya togo shob zakinuti yih na sotni kilometriv ugoru potribno zanadto bagato energiyi Jmovirno nadra Encelada rozigrivayut priplivni hvili odnak za suchasnimi ocinkami yihnya energiya na dva poryadki mensha nizh potribno 2010 r vcheni viyavili sho ce nagrivannya mogla b poyasniti libraciya pri rusi po orbiti Temperatura poverhni minus 200 gradusiv za Celsiyem U rozlomah pivdennoyi polyarnoyi oblasti vona podekudi syagaye 90 C Nayavnist na Enceladi takih dilyanok ta atmosferi a takozh molodist poverhni vkazuye na nayavnist yakogos dzherela energiyi sho pidtrimuye geologichni procesi na suputniku Landshaft Voyadzher 2 viyaviv na poverhni Encelada dekilka tipiv detalej relyefu tektonichnogo pohodzhennya zholobi ustupi a takozh poyasi zapadin i hrebtiv Doslidzhennya Kassini pokazuyut sho tektonika golovnij faktor yakij formuye relyef Encelada Najpomitnishi yiyi proyavi rifti yaki mozhut dosyagati 200 km u dovzhinu 5 10 u shirinu i blizko kilometra v glibinu Znimok poverhni Encelada u psevdokolorah Vidno harakterni detali relyefu zokrema j krateri yaki rujnuyutsya Znimok otrimanij Kassini 9 bereznya 2005 roku Mozayika poverhni Encelada z visokoyu rozdilnistyu pokazuye bagato rozlomiv i krateriv perevazhno davnishih nizh rozlomi Znimok Kassini 9 bereznya 2005 roku Inshij proyav tektonichnih procesiv Encelada ce smugi krivolinijnih borozen ta grebeniv vidkriti Voyadzherom 2 Voni chasto viddilyayut gladki rivnini vid kraterovanih Taki dilyanki napriklad ru nagaduyut deyaki dilyanki Ganimeda odnak na Enceladi yih relyef nabagato skladnishij Ci smugi chasto roztashovuyutsya ne paralelno odna odnij a stikuyutsya pid kutom na zrazok shevrona V inshih vipadkah voni pripidnyati a vzdovzh nih tyagnutsya rozlomi i hrebti Kassini vidkriv u zmorshkah Samarkand cikavi temni plyami shirinoyu 125 i 750 metriv yaki roztashovuyutsya priblizno paralelno do vuzkih rozlomiv Ci plyami interpretuyutsya yak provali Krim glibokih rozlomiv i relyefnih smug na Enceladi ye she dekilka tipiv landshaftu Na zobrazhennyah vishe vidno kompleks vuzkih rozlomiv po dekilka soten metriv shirinoyu vidkritih kosmichnoyu stanciyeyu Kassini Bagato z cih rozlomiv zibrani u smugi sho peretinayut kraterovani dilyanki Vglib voni poshiryuyutsya mabut lishe na dekilka soten metriv Na morfologiyu rozlomiv sho prohodyat cherez krateri mabut vplinuli svoyeridni vlastivosti zminenoyi udarom poverhni vseredini krateriv rozlomi viglyadayut ne tak yak zzovni Inshij priklad tektonichnih struktur Encelada linijni zapadini vpershe viyavleni Voyadzherom 2 i nabagato detalnishe znyati stanciyeyu Kassini Voni peretinayut dilyanki riznih tipiv yak napriklad zagliblennya i poyasi hrebtiv Ce mabut odni z najmolodshih detalej relyefu Encelada yak i rifti Ale deyaki z nih yak i roztashovani bilya nih krateri viglyadayut zgladzhenimi sho vkazuye na yih velikij vik Ye na comu suputniku i hrebti hocha voni tam ne tak rozvinuti yak napriklad na Yevropi Yihnya visota dosyagaye odnogo kilometra Za poshirenistyu na Enceladi tektonichnih struktur vidno sho tektonika bula na nomu vazhlivim geologichnim faktorom uprodovzh bilshoyi chastini jogo isnuvannya Udarni krateri Napivzrujnovani krateri na Enceladi Znimok Kassini 17 lyutogo 2005 roku Znizu zliva napravo prostyagayutsya ru vishe vidno kraterovani oblasti Impaktni podiyi zvichajne yavishe dlya bagatoh ob yektiv Sonyachnoyi sistemi Bilsha chastina Encelada vkrita kraterami z riznoyu koncentraciyeyu i stupenem zrujnovanosti Kassini zrobiv detalni znimki ryadu kraterovanih zon Na nih vidno sho bagato krateriv Encelada silno deformovano v yazkoyu relaksaciyeyu i rozlomami Relaksaciya poverhni virivnyuvannya relyefnih dilyanok iz chasom vidbuvayetsya pid diyeyu gravitaciyi Shvidkist z yakoyu ce vidbuvayetsya zalezhit vid temperaturi chim teplishim ye lid tim legshe vin virivnyuyetsya Krateri z oznakami v yazkoyi relaksaciyi mayut zazvichaj kupolopodibne dno Inodi yih vidno lishe zavdyaki pripidnyatij kromci Yaskravij priklad silno relaksovanogo kratera ru Krim togo bagato krateriv Encelada peretinayutsya chislennimi tektonichnimi rozlomami Gladenki rivnini ru na Enceladi Znimok Kassini 17 lyutogo 2005 roku Sprava vidno pivnichno zahidnu chastinu rivnini Sarandib Dvi gladenki rivnini ru i ru buli vidkriti she Voyadzherom 2 Voni mayut perevazhno nizkij relyef i duzhe slabo kraterovani sho vkazuye na yihnij vidnosno molodij vik Na znimkah rivnini Sarandib zroblenih Voyadzherom 2 udarnih krateriv ne vidno vzagali Na pivdennomu zahodi vid neyi ye she odna rivninna oblast yaku navhrest peretinayut dekilka zapadin i ustupiv Piznishe Kassini otrimav nabagato detalnishi znimki cih gladkih u pershomu nablizhenni oblastej i viyavilosya sho voni peretinayutsya velikoyu kilkistyu nizkih hrebtiv i rozlomiv Narazi vvazhayetsya sho ci detali relyefu vinikli cherez napruzhennya zsuvu Na detalnih fotografiyah rivnini Sarandib znyatih Kassini vidno i neveliki krateri Voni dozvolili ociniti vik rivnini Jogo ocinki zalezhno vid prijnyatogo znachennya shvidkosti nakopichennya krateriv lezhat v intervali vid 170 mln do 3 7 mlrd rokiv Na znimkah Kassini sho ohoplyuyut ne znyati ranishe dilyanki poverhni viyavleni novi gladenki rivnini osoblivo na veduchij pivkuli Cya oblast podibno do pivdennoyi polyarnoyi oblasti pokrita ne nizkimi hrebtami a chislennimi sistemami zholobiv ta girskih hrebtiv Vona roztashovuyetsya na storoni suputnika protilezhnij do rivnin ru i ru Cherez ce vvazhayetsya sho na rozpodil riznih tipiv relyefu po poverhni Encelada vplinula priplivna diya Saturna Pivdennij polyarnij region Dokladnishe en Strumeni rechovini sho b yut z pid poverhni Encelada Znimok Kassini Zobrazhennya otrimani Kassini pri zblizhenni 14 lipnya 2005 roku pokazali svoyeridnu tektonichno deformovanu oblast yaka roztashovuyetsya navkolo pivdennogo polyusa Encelada i dosyagaye 60 pivdennoyi shiroti Vona vkrita rozlomami i hrebtami Tam malo velikih udarnih krateriv z chogo mozhna zrobiti visnovok sho ce najmolodsha dilyanka poverhni Encelada i vsih krizhanih suputnikiv serednogo rozmiru Za shvidkistyu nakopichennya krateriv vik deyakih dilyanok ciyeyi oblasti ocinyuyetsya v 500 000 rokiv a mozhlivo i menshe Nepodalik vid centru ciyeyi oblasti mozhna pobachiti chotiri rozlomi obmezhenih z oboh bokiv hrebtami Voni neoficijno nazivayutsya en Yihnya glibina dosyagaye 500 m shirina dvoh kilometriv a protyazhnist 130 km 2006 roku voni otrimali vlasni nazvi ru ru ru i ru Ci rozlomi mabut najmolodshi detali pripolyarnoyi oblasti Voni otocheni vidkladami krupnistogo vodyanogo lodu yakij viglyadaye blido zelenim na spektrozonalnih znimkah otrimanih ob yednannyam zobrazhen v ultrafioletovomu zelenomu ta blizhnomu infrachervonomu diapazoni Takij samij lid vidno i v inshih miscyah u vidslonennyah i rozlomah Jogo nayavnist vkazuye na te sho oblast dostatno moloda i she ne pokrita dribnozernistim lodom iz E kilcya Rezultati spektrometriyi u vidimij ta infrachervonij oblasti pokazuyut sho zelenuvatij lid u tigrovih smugah vidriznyayetsya za skladom vid lodu inshih dilyanok poverhni Encelada Spektrometrichne viyavlennya svizhogo kristalichnogo vodyanogo lodu v smugah vkazuye na molodist cih dilyanok molodshe 1000 rokiv chi yih nedavnye rozplavlennya Krim togo u tigrovih smugah buli znajdeni prosti organichni spoluki yaki bilshe nide na poverhni dosi ne viyavleni Odin iz takih rajoniv blakitnogo lodu v pivdennij polyarnij oblasti buv znyatij iz duzhe visokoyu rozdilnoyu zdatnistyu pid chas prolotu 14 lipnya 2005 roku Na fotografiyah vidno duzhe silno deformovani dilyanki miscyami pokriti brilami rozmirom 10 100 m Karta pivdennoyi polyarnoyi oblasti Encelada do 65 pd sh zroblena 2007 roku Granicya pivdennoyi polyarnoyi oblasti vidmichena hrebtami i dolinami sho utvoryuyut Y ta V podibni uzori abo paralelni odin odnomu Yihnya forma napryamok i roztashuvannya vkazuyut na yihnye utvorennya cherez zmini formi suputnika v cilomu Ye dva poyasnennya cih zmin Po pershe yakijs faktor mig zmenshiti radius orbiti Encelada Cherez ce zmenshivsya i jogo period obertannya navkolo Saturna sho prizvelo zavdyaki priplivnomu zahoplennyu do priskorennya obertannya i navkolo vlasnoyi osi Ce viklikalo splyushuvannya suputnika Za inshoyu versiyeyu iz nadr Encelada do poverhni pidnyalasya velika masa teployi rechovini sho prizvelo do zmishennya kori vidnosno nadr Pislya cogo forma elipsoyida kori zminilasya vidpovidno do novogo polozhennya ekvatora Ale ci versiyi peredbachayut odnakovi naslidki dlya obidvoh polyusiv a faktichno pivnichna polyarna oblast suputnika silno vidriznyayetsya vid pivdennoyi vona silno kraterovana i otzhe dovoli stara Mozhlivo cya vidminnist poyasnyuyetsya rizniceyu tovshini kori v cih oblastyah Na isnuvannya takoyi riznici vkazuye morfologiya Y podibnih rozriviv i V podibnih vistupiv vzdovzh krayu pivdennoyi polyarnoyi oblasti a takozh vik prileglih dilyanok Y podibni rozrivi i rozlomi sho prodovzhuyut ci rozrivi yaki prohodyat vzdovzh meridianiv priurocheni do vidnosno molodih dilyanok z imovirno tonkoyu koroyu V podibni vistupi prilyagayut do starih oblastej poverhni Gejzeri Sklad vikidiv z pivdennoyi polyarnoyi oblasti Encelada za danimi mas spektrometra INMS vstanovlenogo na AMS Kassini Voda 93 3 Azot 4 1 Dioksid vuglecyu 3 2 0 6 Metan 1 6 0 6 Amiak acetilen sinilna kislota propan slidi lt 1 Vmist inshih spoluk vimiryati bulo nemozhlivo cherez obmezhennya na molekulyarnu masu lt 99 U berezni 2015 roku zhurnal Nature povidomiv pro viyavlennya na Enceladi garyachih gejzeriv vikidi yakih mistyat chastinki dioksidu kremniyu SiO2 2015 roku bulo opublikovano rezultati viznachennya kislotnosti ridini sho vikidayetsya gejzerami Encelada Model okeanu pobudovana avtorami doslidzhennya na osnovi danih otrimanih zondom Kassini z dopomogoyu mas spektrometriv i gazoanalizatoriv pokazuye sho v rechovini strumeniv a otzhe i u vodah pidpoverhnevogo okeanu mistitsya bagato rozchinenoyi kuhonnoyi soli ta sodi Voni ye silnoluzhnim seredovishem z pH blizko 11 12 Shozhij sklad rozchinenih rechovin ale pH blizko 10 mayut ozero Mono v Kaliforniyi ta Magadi v Keniyi u yakih meshkayut yak odnoklitinni tak i bagatoklitinni organizmi zokrema rizni rachki a v drugomu navit ribi Novi sposterezhennya gejzeriv Encelada proviv kosmichnij teleskop James Webb JWST Zafiksovanij nim 9 listopada 2022 roku vikid na Enceladi viyavivsya nabagato bilshim sho vdavalosya sposterigati dosi Shvidko zamerznuvshi chastinki lodu viletili na vidstan sho v bagato raziv perevishuye rozmiri suputnika diametr yakogo trohi bilshe 500 kilometriv Dopovid pro ce prozvuchala na simpoziumi Planetni sistemi ta pohodzhennya zhittya v eru teleskopa James Webb yakij prohodiv u Baltimori SShA AtmosferaAtmosfera Encelada duzhe rozridzhena ale u porivnyanni z atmosferami inshih nevelikih suputnikiv Saturna dovoli shilna U nij 91 stanovit vodyana para 4 azot 3 2 vuglekislij gaz 1 7 metan Nevelikij Encelad ne mozhe utrimuvati atmosferu vlasnim tyazhinnyam znachit ye postijne dzherelo yiyi popovnennya Takim dzherelom mozhut buti potuzhni gejzeri abo kriovulkani Vnutrishnya budovaVnutrishnya budova Encelada model na osnovi ostannih danih Kassini Korichnevim poznacheno silikatne yadro bilim mantiyu bagatu vodyanim lodom Zhovte i chervone peredbachuvanij diapir pid pivdennim polyusomOdna z mozhlivih shem kriovulkanizmu na Enceladi Do misiyi Kassini pro Encelad i jogo vnutrishnyu budovu bulo vidomo vidnosno malo Stanciya dopomogla usunuti ci problemi i dala bagato informaciyi potribnoyi dlya modelyuvannya vnutrishnoyi budovi Encelada Ci dani vklyuchayut tochne viznachennya masi i formi parametri trivisnogo elipsoyida znimki poverhni z visokoyu rozdilnistyu i deyaku informaciyu pro geohimiyu suputnika Ocinka gustini Encelada za rezultatami Voyadzheriv vkazuye na te sho vin majzhe povnistyu skladayetsya z vodyanogo lodu Ale za jogo gravitacijnim vplivom na aparat Kassini rozrahovano sho jogo gustina dorivnyuye 1 61 g sm bilshe nizh v inshih krizhanih suputnikiv Saturna serednogo rozmiru Ce vkazuye na te sho Encelad mistit velikij vidsotok silikativ i zaliza ta jmovirno jogo nadra vidnosno silno nagrivayutsya vid rozpadu radioaktivnih elementiv Pripuskayut sho Encelad yak i inshi krizhani suputniki Saturna sformuvavsya porivnyano shvidko i otzhe na pochatku svogo isnuvannya buv bagatij korotkozhivuchimi radionuklidami yak ot alyuminij 26 i zalizo 60 Yihnij rozpad mig dati dostatno tepla dlya diferenciaciyi nadr suputnika na krizhanu mantiyu i kam yane yadro rozpad odnih lishe dovgozhivuchih radionuklidiv ne mig zapobigti shvidkomu zamerzannyu nadr Encelada cherez jogo nevelikij rozmir nezvazhayuchi na vidnosno visoku chastku kamenyu v jogo skladi Nastupne radioaktivne i priplivne nagrivannya mogli pidnyati temperaturu yadra do 1000 K sho dostatno dlya plavlennya vnutrishnoyi mantiyi Ale dlya pidtrimannya suchasnoyi geologichnoyi aktivnosti Encelada jogo yadro takozh povinno buti v deyakih miscyah rozplavlenim Pidtrimannya visokoyi temperaturi cih dilyanok zabezpechuye priplivne nagrivannya yake i ye dzherelom suchasnoyi geologichnoyi aktivnosti suputnika Shob viyaviti chi diferencijovani nadra Encelada doslidniki rozglyanuli ne lishe geologichni modeli i jogo masu a j formu jogo ru Geologichni ta geohimichni dani vkazuyut na nayavnist diferenciaciyi Ale forma suputnika uzgodzhuyetsya z yiyi vidsutnistyu u pripushenni sho vin perebuvaye v gidrostatichnij rivnovazi Ale za sposterezhuvanoyu formoyu Encelada mozhna pripustiti j inshe vin diferencijovanij ale ne perebuvaye v gidrostatichnij rivnovazi oskilki v nedalekomu minulomu obertavsya shvidshe nizh zaraz DoslidzhennyaVid Encelada z kosmichnogo aparata Voyadzher 2 26 serpnya 1981 rokuSpektrozonalnij znimok Kassini vodyana para u pivdennij pivkuli EnceladaVidkrittya Gershelem Encelad buv vidkritij 28 serpnya 1789 roku Vilyamom Gershelem u hodi pershih sposterezhen na 1 2 metrovomu teleskopi pershomu v sviti za diametrom na toj chas hocha nevpevneno sposterigavsya nim she 1787 roku v 16 5 santimetrovij teleskop Cherez slabkij blisk 11 7m i blizkist do nabagato yaskravishogo Saturna ta jogo kilec Encelad vazhko sposterigati z Zemli Dlya cogo potriben teleskop iz diametrom dzerkala ne menshe 15 30 sm zalezhno vid atmosfernih umov i svitlovogo zabrudnennya Yak i bagato inshih suputnikiv Saturna vidkritih do pochatku kosmichnoyi eri Encelad buv viyavlenij pid chas peretinu Zemleyu ploshini kilec rivnodennya na Saturni Oskilki kilcya u cej chas sposterigayutsya z rebra ta majzhe ne pomitni suputniki legshe pobachiti Z chasiv Gershelya do polotiv Voyadzheriv novih danih pro Encelad z yavilosya malo ale zokrema buv viyavlenij vodyanij lid na jogo poverhni Misiya Voyadzher Dva kosmichnih aparati seriyi Voyadzher zrobili pershi znimki Encelada velikim planom 12 listopada 1980 roku Voyadzher 1 stav pershim aparatom yakij proletiv bilya Encelada Oskilki vidstan mizh nim i suputnikom bula dovoli velika 202 000 km zobrazhennya vijshlo z duzhe poganoyu rozdilnistyu Ale na nih vidno visoku vidbivalnu zdatnist poverhni ta vidsutnist na nij velikih krateriv sho vkazuye na yiyi nevelikij vik i na isnuvannya suchasnoyi chi neshodavnoyi geologichnoyi aktivnosti Krim togo Voyadzher 1 pidtverdiv sho Encelad roztashovanij u shilnij chastini difuznogo E kilcya Saturna Vrahovuyuchi neveliku kilkist krateriv na poverhni znachnu kilkist materialu potribnogo dlya perekrittya cih detalej relyefu ta neznachnu gravitaciyu suputnika vcheni pripustili sho E kilce mozhe skladatisya z chastinok yaki vikidayutsya z poverhni Encelada 26 serpnya 1981 roku Voyadzher 2 proletiv nabagato blizhche do Encelada nizh poperednij korabel 87 010 km sho dozvolilo zrobiti yakisnishi fotografiyi Na nih vidno sho deyaki dilyanki poverhni suputnika kraterovani nabagato silnishe nizh inshi sho vkazuye na yih nabagato bilshij vik Napriklad u pivnichnij pivkuli na serednih i visokih shirotah krateriv nabagato bilshe nizh na nizkih Taka neodnoridna poverhnya kontrastuye z odnoridnoyi silno kraterovanoyu poverhneyu Mimasa trohi menshogo suputnika Saturna Molodist poverhni Encelada stala nespodivankoyu dlya naukovoyi spilnoti tomu sho zhodna teoriya v toj chas ne mogla peredbachiti sho take nevelike i holodne porivnyano z visokoaktivnim suputnikom Yupitera Io nebesne tilo mozhe buti takim aktivnim Odnak Voyadzheru 2 ne vdalosya viyaviti chi proyavlyaye aktivnist Encelad zaraz i chi ye vin dzherelom chastinok kilcya E Kassini Gyujgens Zblizhennya Kassini z EnceladomData Vidstan km 17 lyutogo 2005 12649 bereznya 2005 50029 bereznya 2005 64 00021 travnya 2005 93 00014 lipnya 2005 17512 zhovtnya 2005 49 00024 grudnya 2005 94 00017 sichnya 2006 146 0009 veresnya 2006 40 0009 listopada 2006 95 00028 chervnya 2007 90 00030 veresnya 2007 98 00012 bereznya 2008 5230 chervnya 2008 84 00011 serpnya 2008 549 zhovtnya 2008 2531 zhovtnya 2008 2008 listopada 2008 52 8042 listopada 2009 10321 listopada 2009 160728 kvitnya 2010 10318 travnya 2010 20113 serpnya 2010 255430 listopada 2010 4821 grudnya 2010 5030 sichnya 2011 60 00020 lyutogo 2011 68 00013 veresnya 2011 42 0001 zhovtnya 2011 9919 zhovtnya 2011 12315 listopada 2011 49623 listopada 2011 35 00011 grudnya 2011 20 00027 bereznya 2012 7414 kvitnya 2012 742 travnya 2012 7414 zhovtnya 2015 183928 zhovtnya 2015 4919 grudnya 2015 4999 1 lipnya 2004 roku na orbitu Saturna vijshla avtomatichna mizhplanetna stanciya Kassini Vihodyachi z rezultativ Voyadzhera 2 Encelad rozglyadavsya yak prioritetna cil i tomu bulo zaplanovano dekilka zblizhen iz nim na vidstan do 1500 km a takozh bagato sposterezhen z vidstani do 100 000 km spisok navoditsya v tablici Kassini viyaviv zokrema vikidi vodyanoyi pari ta skladnih vuglevodniv iz pivdennoyi polyarnoyi oblasti Ce dalo pidstavi dlya pripushen pro nayavnist zhittya u pidlidnih sharah Encelada 2007 roku grupa vchenih rozrobila matematichnu model krizhanih gejzeriv sho vikidayut na visotu soten kilometriv vodyanu paru ta chastinki pilu Model peredbachaye nayavnist ridkoyi vodi pid poverhneyu suputnika 14 bereznya 2008 roku Kassini pid chas tisnogo zblizhennya z Enceladom zibrav dani pro jogo vodyani vikidi a takozh nadislav na Zemlyu novi znimki cogo nebesnogo tila 9 zhovtnya 2008 roku prolitayuchi kriz strumeni vikidiv gejzeriv Encelada Kassini zibrav dani sho vkazuyut na nayavnist ridkogo okeanu pid krizhanoyu koroyu U lipni 2009 roku vid Kassini otrimani ta opublikovani detalizovani dani himichnogo skladu cih vikidiv yaki pidtverdzhuvali versiyu pro ridkij okean yak yih dzherelo Na pochatku bereznya 2011 roku vcheni vstanovili sho teplova potuzhnist Encelada znachno visha nizh vvazhalosya do cogo U chervni 2011 roku grupa vchenih iz Gajdelberzkogo universitetu Nimechchina viyavila sho pid zastigloyu koroyu Encelada roztashovuyetsya okean i zrobila visnovok sho voda u pidzemnomu okeani suputnika solona 2013 roku astronom Mett Hedman iz kolegami iz Kornellskogo universitetu proanalizuvali 252 znimki Kassini de buli zobrazheni gejzeri Encelada mizh 2005 i 2012 rokami ta zumili pokazati zv yazok mizh priplivnoyu siloyu j aktivnistyu Encelada Na znimkah viyavilosya sho pri rusi Encelada vid apocentru do pericentru yaskravist strumeniv padaye na tri poryadki Krim togo vcheni vidmitili sho intensivnist vikidiv u promizhku mizh 2005 i 2009 rokom zmenshilasya vdvichi Dani otrimani v rezultati analizu cilkom vidpovidayut geofizichnim rozrahunkam yaki vkazuyut na te sho trishini u krizhanij poverhni suputnika pid chas jogo maksimalnogo viddalennya vid planeti povinni zaznavati maksimalnogo napruzhennya i jmovirno rozshiryuvatisya Vidkrittya Kassini vzhe stimulyuvali rozrobku proyektiv doslidzhennya Encelada nastupnimi misiyami NASA ta YeKA gotuyut spilnij proyekt iz vivchennya suputnikiv Saturna Titan Saturn System Mission TSSM de pomizh inshim bude vivchatisya j Encelad Jmovirno u 2030 h rokah korabel povinen bude proletiti kriz vikidi kriovulkaniv i ne peredbachaye spusknih aparativ Kosmichnij aparat NASA Kassini nadav vchenim pershij chitkij dokaz togo sho suputnik Saturna Encelad demonstruye oznaki suchasnoyi gidrotermalnoyi diyalnosti yaka mozhe nagaduvati tu yaku sposterigayut u glibokih okeanah na Zemli Cya znahidka razom iz teoriyeyu sho Encelad mistit pidzemnij okean zbilshuye mozhlivist togo sho na suputniku mozhut mistitis umovi pridatni dlya zhivih organizmiv Gidrotermalna diyalnist vidbuvayetsya koli morska voda pronikaye i reaguye z kam yanistoyu koroyu j vistupaye yak pidigriv mineralno nasichenogo rozchinu prirodne yavishe v zemnih okeanah Gravitacijni doslidzhennya nastijno vkazuyut na nayavnist 10 km glibini okeanu pid krizhanoyu obolonkoyu blizko vid 30 do 40 kilometriv zavtovshki Pidpoverhnevij okeanPeredani Kasini 2005 roku znimki gejzeriv sho fontanuvali z tigrovih smug na visotu 250 km dali privid govoriti pro mozhlivist nayavnosti pid krizhanoyu koroyu Encelada povnocinnogo okeanu ridkoyi vodi Odnak sami po sobi gejzeri ne ye dokazom nayavnosti ridkoyi vodi a vkazuyut u pershu chergu na nayavnist tektonichnih sil sho prizvodyat do zmishennya lodu ta utvorennya v rezultati tertya vikidiv ridkoyi vodi Jmovirna shema aktivnosti gidrotermalnih dzherel 2014 roku buli opublikovani rezultati doslidzhen zgidno z yakimi na Enceladi isnuye pidpoverhnevij okean Cej visnovok bulo zrobleno na osnovi vimiryuvan gravitacijnogo polya suputnika vikonani pid chas troh blizkih menshe 500 km nad poverhneyu prolotiv Kassini nad Enceladom u 2010 2012 rokah Otrimani dani dozvolili vchenim dostatno vpevneno stverdzhuvati sho pid pivdennim polyusom suputnika zalyagaye okean ridkoyi vodi Rozmir vodnoyi masi mozhna porivnyati z pivnichnoamerikanskim ozerom Verhnim plosha yakogo stanovit blizko 80 tis km 10 vid ploshi Encelada tovshina blizko 10 km a glibini zalyagannya 30 40 km Vin prostyagayetsya vid polyusa do 50 h gradusiv pivdennoyi shiroti Temperatura jogo verhnih shariv mozhe stanoviti blizko 45 C i zi zrostannyam glibini dosyagati 0 1 C sho mozhna porivnyati z temperaturoyu zemnih arktichnih i antarktichnih vod Dno jmovirno kam yane Chi ye voda pid pivnichnim polyusom Encelada zalishayetsya nezrozumilim Nayavnist vodi na pivdennomu polyusi poyasnyuyetsya osoblivostyami priplivnogo rozigrivannya suputnika gravitacijnoyu diyeyu Saturna yaka zabezpechuye isnuvannya vodi v ridkomu viglyadi navit nezvazhayuchi na te sho temperatura poverhni Encelada perevazhno ne perevishuye blizko 200 C Za nayavnimi ocinkami temperatura okeanu mozhe perevishuvati 90 C Na pochatku 2015 roku pidtverdilasya aktivnist garyachih gejzeriv na jogo dni U travni 2015 roku vchenimi z institutu Karnegi na osnovi danih z priladiv Kassini bulo viznacheno pH seredovisha okeanu Encelada rivnij 11 12 ce duzhe luzhne seredovishe navit pri pH 11 mozhut vizhiti lishe malo yaki bakteriyi ta gribi U seredini veresnya 2015 roku astrofiziki Kornellskogo universitetu na osnovi danih Kassini otrimanih za sim rokiv doslidzhen pochinayuchi z 2004 roku utochnili model pidpoverhnevogo okeanu Zgidno z novimi doslidzhennyami opublikovanimi v zhurnali Icarus pid poverhneyu Encelada roztashovuyutsya ne okremi vodojmi a globalnij vodyanij okean vidokremlenij vid poverhni yadra Poperedni doslidzhennya sho vkazuvali na nayavnist zamknenoyi vodojmi v rajoni pivdennogo polyusa dobre uzgodzhuvalisya zi sposterezhennyami Kassini za gejzerami ale superechili gravitacijnim vimiryuvannyam Nova model vrahovuye magnitudu nevelikih kolivan poverhni sho vinikaye pri rusi Encelada po orbiti navkolo Saturna ta vkazuye na nayavnist globalnogo okeanu U vipadku yaksho Encelad buv bi povnistyu tverdim tilom kolivannya libraciyi orbiti suputnika buli b ne nastilki znachnimi U kinci zhovtnya 2015 roku planetologi z Yaponiyi Nimechchini ta SShA opublikuvali v zhurnali Nature Communications doslidzhennya zgidno z yakim okean Encelada ye abo duzhe davnim i vinik razom iz formuvannyam Saturna abo stav ridkim vidnosno nedavno blizko 10 mln rokiv tomu u rezultati zmini orbiti chi zitknennya z yakim nebud velikim ob yektom sho rozplaviv chastinu vod i zapustiv reakciyi okisnennya na mezhi mizh yadrom i okeanom Zgidno z rezultatami analizu danih prolotu Kassini nad pivdennim polyusom Encelada 6 listopada 2011 roku opublikovanimi 2017 roku serednya tovshina krizhanogo sharu nad okeanom stanovit ne 18 22 i navit ne 5 km yak vvazhalosya ranishe a lishe 2 km U kvitni 2017 roku oprilyudneni opracovani vidomosti zibrani zondom pri proloti 28 zhovtnya 2015 roku z rekordnoyi vidstani 25 km nad trishinami tigrovimi smugami na pivdennomu polyusi sklad ridini sho vikidalasya kriz nih buv proanalizovanij za dopomogoyu mas spektrometriv Krim vodi vuglekislogo gazu metanu ta amiaku vcheni viyavili veliki kilkosti vodnyu Analiz skladu vkazuye za slovami geologiv na aktivni gidrotermalni procesi v okeani Encelada Krim generuvannya vodnyu yak vidmicheno v prisvyachenij comu publikaciyi na dni okeanu jmovirno vidbuvayutsya procesi vidnovlennya vuglekislogo gazu do metanu a podibni gidrotermalni reakciyi shozhi z aktivnistyu davnih okeaniv Zemli sho stala dzherelom energiyi dlya pershih organizmiv Organichni spoluki viyavleni Kassini v solonih gejzerah suputnika 2005 roku pidtverdzhennya isnuvannya okeanu ridkoyi vodi dostatno neglibokogo zalyagannya sho mozhna porivnyati z Marianskoyu zapadinoyu nayavnist skelyastoyi sercevini z silikativ visoka luzhnist vodi ta pryami svidchennya gidrotermalnoyi aktivnosti razom roblyat Encelad najprivablivishim miscem u Sonyachnij sistemi dlya poshukiv mikrobnogo zhittya Aparatura Kassini ne dozvolyaye viyaviti chi ye v okeani Encelada skladna organika i tim bilshe zhittya U majbutnih ekspediciyah planuyetsya vikonati spektrografichni doslidzhennya gejzeriv shob otrimati detalnu informaciyu pro sklad vodi Ne viklyuchenij analiz in situ i navit vikoristannya zanuryuvanogo aparatu bez poperednogo burinnya krizhanoyi kori yaksho pidtverdyatsya rozrahunki Institutu doslidzhennya kosmosu v Boulderi SShA zgidno z yakimi voda sho nadhodit iz pidpoverhnevogo okeanu nezvazhayuchi na tizhnevij cikl pidjomu na 30 40 km zberigaye dostatno tepla shob u tochci rozlomu ne davati zamerznuti trishinam metrovoyi shirini PosilannyaPericentr q displaystyle q i apocentr Q displaystyle Q obchisleni za formulami q a 1 e displaystyle q a cdot 1 e Q a 1 e displaystyle Q a cdot 1 e de a displaystyle a dovzhina velikoyi pivosi orbiti e displaystyle e ekscentrisitet orbiti znachennya okrugleni do kilometriv Arhiv originalu za 9 bereznya 2005 Procitovano 27 kvitnya 2007 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite web title Shablon Cite web cite web a Obslugovuvannya CS1 Storinki z tekstom archived copy yak znachennya parametru title posilannya Porco C C et al 2006 Cassini Observes the Active South Pole of Enceladus Science 311 5766 1393 1401 doi 10 1126 science 1123013 PMID 16527964 angl Jacobson R A Antreasian P G Bordi J J Criddle K E ta in December 2006 The Gravity Field of the Saturnian System from Satellite Observations and Spacecraft Tracking Data The Astronomical Journal 132 2520 2526 Bibcode 2006AJ 132 2520J a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite journal title Shablon Cite journal cite journal a Yavne vikoristannya ta in u author dovidka Verbiscer A French R Showalter M Helfenstein P 2007 Enceladus Cosmic Graffiti Artist Caught in the Act Science 315 5813 815 supporting online material table S1 Bibcode 2007Sci 315 815V doi 10 1126 science 1134681 PMID 17289992 angl Howett C J A Spencer J R Pearl J Segura M 2010 Thermal inertia and bolometric Bond albedo values for Mimas Enceladus Tethys Dione Rhea and Iapetus as derived from Cassini CIRS measurements Icarus 206 2 573 593 Bibcode 2010Icar 206 573H doi 10 1016 j icarus 2009 07 016 Spencer J R et al 2006 Cassini Encounters Enceladus Background and the Discovery of a South Polar Hot Spot Science Vol 311 No 5766 pp 1401 1405 Waite J H et al 2006 Cassini Ion and Neutral Mass Spectrometer Enceladus Plume Composition and Structure Science Vol 311 No 5766 pp 1419 1422 Blue J 2006 Categories for Naming Planetary Features Retrieved April 4 2014 Gazetteer of Planetary Nomenclature angl International Astronomical Union IAU Working Group for Planetary System Nomenclature WGPSN Arhiv originalu za 17 chervnya 2013 Procitovano 11 travnya 2013 Blue J 13 listopada 2006 New Names for Enceladus Arhiv originalu za 14 travnya 2013 Procitovano 11 travnya 2013 Thomas P C 2010 PDF Icarus 208 1 395 401 Bibcode 2010Icar 208 395T doi 10 1016 j icarus 2010 01 025 Arhiv originalu PDF za 27 veresnya 2011 Procitovano 8 lyutogo 2017 Spahn F ta in 2006 Cassini Dust Measurements at Enceladus and Implications for the Origin of the E Ring Science 311 5766 1416 1418 Bibcode 2006Sci 311 1416S doi 10 1126 science 1121375 PMID 16527969 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite journal title Shablon Cite journal cite journal a Yavne vikoristannya ta in u author dovidka angl Rothery David A 1999 Satellites of the Outer Planets Worlds in their own right Oxford University Press ISBN 0 19 512555 X angl NASA 16 travnya 2007 Arhiv originalu za 19 sichnya 2009 Procitovano 3 serpnya 2016 angl Spencer J R Pearl J C Segura M Flasar F M Mamoutkine A Romani P Buratti B J Hendri A R Spilker L J Lopes R M C 2006 Cassini Encounters Enceladus Background and the Discovery of a South Polar Hot Spot Science 311 5766 1401 doi 10 1126 science 1121661 PMID 16527965 angl Aleksandr Smirnov Artyom Tuncov Sputnik Saturna drozhit i taet Infox ru 7 10 2010 ros Spencer J R Nimmo F 2013 Enceladus An Active Ice World in the Saturn System Annual Review of Earth and Planetary Sciences 41 693 717 Bibcode 2013AREPS 41 693S doi 10 1146 annurev earth 050212 124025 Turtle E P et al Enceladus Curiouser and Curiouser Observations by Cassini s Imaging Science Subsystem 1 travnya 2013 u Wayback Machine Cassini CHARM Teleconference 2005 04 28 angl Barnash A N et al 2006 Interactions Between Impact Craters and Tectonic Fractures on Enceladus Bulletin of the American Astronomical Society Vol 38 No 3 presentation no 24 06 angl Smith B A 1982 A new look at the Saturn system The Voyager 2 images Science 215 4532 504 537 Bibcode 1982Sci 215 504S doi 10 1126 science 215 4532 504 PMID 17771273 angl Yedinij metod viznachennya absolyutnogo viku poverhni nebesnih til z yakih nemaye zrazkiv rechovini rozrahunok za koncentraciyeyu krateriv Na zhal shvidkist nakopichennya krateriv na ob yektah zovnishnoyi Sonyachnoyi sistemi tochno ne vidoma Ocinki viku vikonani za odniyeyu i tiyeyu zh koncentraciyeyu krateriv i riznimi znachennyami shvidkosti krateruvannya silno vidriznyayutsya Tomu dlya povnoti kartini nadayutsya obidvi ocinki navedeni u Porco et al 2006 Nimmo F Pappalardo R T 2006 Diapir induced reorientation of Saturn s moon Enceladus Nature 441 7093 614 616 Bibcode 2006Natur 441 614N doi 10 1038 nature04821 PMID 16738654 angl Enceladus in False Color 2006 03 09 u Wayback Machine Retrieved March 22 2006 angl Gazetteer of Planetary Nomenclature International Astronomical Union IAU Working Group for Planetary System Nomenclature WGPSN Arhiv originalu za 17 chervnya 2013 Procitovano 11 travnya 2013 angl Cassini Finds Enceladus Tiger Stripes are Really Cubs 2016 03 08 u Wayback Machine 30 August 2005 Retrieved May 11 2013 angl Brown R H ta in 2006 Composition and Physical Properties of Enceladus s Surface Science 311 5766 1425 1428 Bibcode 2006Sci 311 1425B doi 10 1126 science 1121031 PMID 16527972 a href wiki D0 A8 D0 B0 D0 B1 D0 BB D0 BE D0 BD Cite journal title Shablon Cite journal cite journal a Yavne vikoristannya ta in u last dovidka angl ciclops org Arhiv originalu za 11 travnya 2013 Procitovano 11 travnya 2013 angl Hsiang Wen Hsu Frank Postberg Yasuhito Sekine etc Ongoing hydrothermal activities within Enceladus Nature 2015 No 519 P 207 210 DOI 10 1038 nature14262 angl Okeany na Enclade nazvali perspektivnymi kandidatami na nalichie zhizni 08 05 2015 ros Reite O B Maloiy G M O Aasehaug B 1974 pH Salinity and Temperature Tolerance of Lake Magadi Tilapia Nature 247 5439 Bibcode 1974Natur 247 315R doi 10 1038 247315a0 Na Enceladi pomitili gejzer rekordnoyi sili 19 05 2023 Herschel W 1795 Description of a Forty feet Reflecting Telescope Philosophical Transactions of the Royal Society of London Vol 85 pp 347 409 reported by M Arago 1871 Herschel 13 sichnya 2016 u Wayback Machine Annual Report of the Board of Regents of the Smithsonian Institution pp 198 223 Frommert H and Kronberg C William Herschel 1738 1822 23 serpnya 2006 u Wayback Machine Accessed May 29 2006 Soylent Communications William Herschel Accessed May 29 2006 The Planetary Rings Node Planetary Data System NASA angl SETI 19 lyutogo 1997 Arhiv originalu za 28 kvitnya 2014 Procitovano 19 kvitnya 2014 angl Terrile R J and Cook A F 1981 Enceladus Evolution and Possible Relationship to Saturn s E Ring 12th Annual Lunar and Planetary Science Conference Abstract 428 Planetary Society Cassini s Tour of the Saturn System 25 serpnya 2009 u Wayback Machine Cassini Solstice Mission Saturn Tour Dates 2011 Cassini Solstice MIssion Enceladus NASA JPL 2013 Procitovano 9 kvitnya 2014 Newsru 27 listopada 2008 Arhiv originalu za 9 grudnya 2014 Procitovano 20 lipnya 2013 ros angl Space com 14 bereznya 2008 Arhiv originalu za 8 bereznya 2014 Procitovano 20 lipnya 2013 angl angl NewScientist 29 kvitnya 2009 Arhiv originalu za 6 serpnya 2013 Procitovano 20 lipnya 2013 angl Ivan Umnov 22 lipnya 2009 StarMission Arhiv originalu za 5 bereznya 2016 Procitovano 20 lipnya 2013 ros Leonid Popov 9 bereznya 2011 Membrana Arhiv originalu za 20 kvitnya 2013 Procitovano 20 lipnya 2013 ros KM ru 24 chervnya 2011 Arhiv originalu za 28 serpnya 2011 Procitovano 20 lipnya 2013 ros Rincon Paul 18 lyutogo 2009 Science amp Environment Jupiter in space agencies sights BBC News Procitovano 13 bereznya 2009 angl Sara Fecht Vnezemnoj razum Populyarnaya mehanika zhurnal avgust 2013 8 130 S 42 49 Hsiang Wen Hsu Frank Postberg Yasuhito Sekine Takazo Shibuya Sascha Kempf Mihaly Horanyi Antal Juhasz Nicolas Altobelli Katsuhiko Suzuki Yuka Masaki Tatsu Kuwatani Shogo Tachibana Sin iti Sirono Georg Moragas Klostermeyer Ralf Srama Ongoing hydrothermal activities within Enceladus Nature 2015 519 7542 207 Alexis Bouquet Olivier Mousis J Hunter Waite Sylvain Picaud Possible evidence for a methane source in Enceladus ocean Geophysical Research Letters 2015 Iess L Stevenson D J Parisi M Hemingway D Jacobson R A Lunine J I Nimmo F Armstrong J W Asmar S W Ducci M Tortora P 4 kvitnya 2014 PDF Science 344 6179 78 80 Bibcode 2014Sci 344 78I doi 10 1126 science 1250551 Arhiv originalu PDF za 5 bereznya 2016 Procitovano 16 kvitnya 2017 angl Yasuhito Sekine Takazo Shibuya Frank Postberg Hsiang Wen Hsu Katsuhiko Suzuki Yuka Masaki Tatsu Kuwatani Megumi Mori Peng K Hong Motoko Yoshizaki Shogo Tachibana amp Sin iti Sirono High temperature water rock interactions and hydrothermal environments in the chondrite like core of Enceladus Nature Communications 2015 T 6 8604 2015 Chislo 27 10 DOI 10 1038 ncomms9604 angl Hsiang Wen Hsu Frank Postberg Yasuhito Sekine Takazo Shibuya Sascha Kempf Mihaly Horanyi Antal Juhasz Nicolas Altobelli Katsuhiko Suzuki Yuka Masaki Tatsu Kuwatani Shogo Tachibana Sin iti Georg Moragas Klostermeyer amp Ralf Srama Ongoing hydrothermal activities within Enceladus Nature Communications 2015 T 519 Chislo 11 03 S 207 210 DOI 10 1038 nature14262 angl Planetologi okean Encelada okazalsya zapolnen sodoj i solyu 07 05 2015 ros Bacteria in Nature Volume 1 Bacterial Activities in Perspective E R Leadbetter J S Poindexter Springer Science amp Business Media 2013 P 233 angl Environmental and Microbial Relationships C P Kubicek I S Druzhinina Springer Science amp Business Media 2007 P 98 angl Enceladus s measured physical libration requires a global subsurface ocean angl Cassini Finds Global Ocean in Saturn s Moon Enceladus 15 09 2015 angl High temperature water rock interactions and hydrothermal environments in the chondrite like core of Enceladus 27 10 2015 angl A Le Gall C Leyrat M A Janssen G Choblet G Tobie O Bourgeois A Lucas C Sotin C Howett R Kirk R D Lorenz R D West A Stolzenbach M Masse A H Hayes L Bonnefoy G Veyssiere F Paganelli Thermally anomalous features in the subsurface of Enceladus s south polar terrain Nature Astronomy 2017 T 1 0063 Chislo 17 03 DOI 10 1038 s41550 017 0063 angl Ondrej Cadek Gabriel Tobie Tim Van Hoolst Marion Masse Gael Choblet Axel Lefevre Giuseppe Mitri Rose Marie Baland Marie Behounkova Olivier Bourgeois Anthony Trinh Enceladus s internal ocean and ice shell constrained from Cassini gravity shape and libration data Geophysical Research Letters 2016 T 43 vip 11 Chislo 11 06 S 5653 5660 DOI 10 1002 2016GL068634 angl J Hunter Waite Christopher R Glein Rebecca S Perryman Ben D Teolis Brian A Magee Greg Miller Jacob Grimes Mark E Perry Kelly E Miller Alexis Bouquet Jonathan I Lunine Tim Brockwell Scott J Bolton Cassini finds molecular hydrogen in the Enceladus plume Evidence for hydrothermal processes Science 2017 T 356 vip 6334 Chislo 14 04 S 155 159 DOI 10 1126 science aai8703 angl