Макси́м Анто́нович Слави́нський (Славінський; літературні псевдоніми — Лавінська, пан Максим, Соловінська, М. Головатий, С. Лавинський, М. Ставинський, Стависький, Пілад; нар. 12 (24) серпня 1868, Ставище, Таращанський повіт, Київська губернія, Російська імперія — пом. 23 листопада 1945, Київ, Українська РСР, СРСР) — громадський і політичний діяч Російської імперії, УНР і Чехословаччини. Насамперед відомий як літератор: поет, перекладач, публіцист, редактор журналів.
Максим Славинський | |||
![]() | |||
| |||
---|---|---|---|
травень — жовтень 1918 | |||
Міністр: | Дмитро Дорошенко | ||
| |||
24 жовтня — 14 листопада 1918 | |||
Прем'єр-міністр: | Федір Лизогуб | ||
Попередник: | Юлій Вагнер | ||
Наступник: | Володимир Косинський | ||
| |||
1919 — 1923 | |||
Міністр: | Степан Витвицький → Кость Левицький | ||
Народження: | 12 (24) серпня 1868 Ставище, Таращанський повіт, Київська губернія, Російська імперія | ||
Смерть: | 23 листопада 1945 (77 років) Київ, Українська РСР, СРСР | ||
Національність: | українець | ||
Країна: | ![]() ![]() | ||
Освіта: | Імператорський університет Святого Володимира | ||
Партія: | РУРП → УПСФ | ||
Шлюб: | Марія Сосчина | ||
| |||
|
У часи Української революції 1917—1921 років був дипломатом і державним діячем. Зокрема, як тимчасовий представник Української Держави у Всевеликому Війську Донському (1918 року), міністр праці Української Держави у Федора Лізогуба (1918 року) і посол УНР у Чехословаччині з 1919 року.
Після поразки УНР у радянсько-українській війні залишився в еміграції у Празі. Викладав в Українському педагогічному інституті імені Михайла Драгоманова і Українській господарській академії в Подєбрадах. Після Другої світової війни був арештований радянськими спецслужбами і перевезений у Лук'янівську в'язницю в Києві де помер не дочекавшись вироку. Посмертно реабілітований.
Біографія
Народився у селі Ставищі Таращанського повіту Київської губернії, в сім'ї дрібної шляхти. Член літературного гуртка «Плеяда» («Література», «Літературна громадка»). Разом із Лесею Українкою перекладав поезії Генріха Гейне («Книга пісень») під псевдонімом «М.Стависький». Навчався в Другій київській гімназії.
Редакторська кар'єра
Після закінчення юридичного (1887—1891) та історико-філологічного (1891—1895) факультету Імператорського університету Святого Володимира (нині — Київський національний університет імені Тараса Шевченка) жив у Катеринославі (нині — місто Дніпро), де редагував газету «Придніпровський край». Брав участь у діяльності Української радикально-демократичної партії, заснованої Михайлом Драгомановим.
1898 року переїхав до Санкт-Петербурга, став співредактором газет «Северный курьер», «Свобода и право», «Свободная мысль», секретарем журналу «Вестник Европы».
З початку 1904 він в Одесі редагував «Южные записки» — орган всеросійського революційного об'єднання, відомого під назвою «Союз освобождения», однак у листопаді 1904 року, напередодні війни царської Росії з Японією, його знову забрано до війська.
З 1905 року як представник української громади у Петербурзі активно співпрацював з депутатами-українцями першої Державної Думи, у 1906 році він редактор друкованого органу і першої Державної Думи — «Український вісник» (рос. дореф. Украинскій вѣстникъ). Секретар вісника Дмитро Дорошенко.
Узяв активну участь у підготовці до видання у 1911 році шевченківського «Кобзаря» російською мовою з нагоди 50-ліття від дня смерті поета. Ця книга містила переклади 195 поезій (із 218, виданих перед 1911 роком) Шевченка, із них 111 перекладено Максимом Антоновичем самостійно. Славинський написав передмову про російські видання творів Шевченка, великий біографічний нарис про життя і творчу діяльність поета «Тарас Шевченко. Биографический очерк», про його внесок до української та світової культури. Йому ж належить і загальна редакція «Кобзаря».
У 1914—1916 видавець і технічний редактор першого довідника з українознавства «Український народ в його минулому та теперішньому» (рос. дореф. Украинскій народъ въ его прошломъ и настоящемъ), що вийшов у 2 томах у Петрограді.
Українська революція
У березні 1917 року виступив співзасновником Української національної ради в Петрограді, член її виконавчого комітету. Представник Української Центральної Ради при Тимчасовому уряді. Обирався головою комісії з вироблення проекту перетворення Російської імперії у федерацію.
У вересні 1917 року представляв Тимчасовий уряд на З'їзд поневолених народів Росії в Києві.
У 1918 повернувся в Україну. Належав до Української партії соціалістів-федералістів.
З травня 1918 — член ради Міністерства закордонних справ Української держави, тимчасовий представник Української Держави на Дону.
24 жовтня — 14 листопада 1918 — міністр праці в другому уряді Федора Лизогуба.
У 1919 очолював дипломатичну місію Української Народної Республіки у Празі, що розташувалась спершу в готелі Централь на Гибернскої вулиці, потім в будинку глухонімих на вулиці Голечкової 104 и Шержикової 4.
Після Першої світової війни з'явилась низка так званих «окраїнних держав» в результаті розпаду Австро-Угорської, Османської, Німецької та Російської імперій і постало питання оборони їх національних інтересів. Це стало підставою для створення регіональних дипломатичних і військово-політичних союзів. На той час широко обговорювалося створення «Болто-Чорноморського союзу». Деякі українські державні діячі та дипломати того часу, зокрема Славинський, вважали, що УНР має стати його центром разом з: балтійськими і кавказькими країнами, Польщею, Румунським королівством та Кубанню. Невдовзі, у серпні 1920 року на так званій, Булдурській конференції, за участі Латвії, Литви, Естонії, Фінляндії, Польщі й УНР, відбулася спроба створення оборонного союзу, однак ідея не була реалізована в зв'язку рядом нездоланних розбіжностей в політиці учасників.
Еміграція
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2ZFdzdmRHaDFiV0l2WlM5bFppOGxSREFsUVRFbFJEQWxRa0lsUkRBbFFqQWxSREFsUWpJbFJEQWxRamdsUkRBbFFrUWxSREVsT0RFbFJERWxPRU1sUkRBbFFrRWxSREFsUWpnbFJEQWxRamxmSlVRd0pUbERMbXB3Wnk4eE5UQndlQzBsUkRBbFFURWxSREFsUWtJbFJEQWxRakFsUkRBbFFqSWxSREFsUWpnbFJEQWxRa1FsUkRFbE9ERWxSREVsT0VNbFJEQWxRa0VsUkRBbFFqZ2xSREFsUWpsZkpVUXdKVGxETG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Залишившись в еміграції в Чехословаччині, з 1923 читав лекції з історії західноєвропейської літератури в Українському педагогічному інституті імені Михайла Драгоманова, працював на посаді професора новітньої історії в Українській господарській академії в Подєбрадах. Продовжував партійну діяльність, співпрацював з екзильним урядом УНР. У кінці 1925 року після конфлікту в середовищі соціалістів-федералістів втратив провідні позиції у партії. Займався перекладом класиків західноєвропейської літератури українською мовою й на ці кошти жив.
У 1929 році взяв активну участь у написанні Збірника пам'яті Симона Петлюри, що надрукований у Празі 1930 року накладом «Міжорганізаційного комітету для вшанування памяти Симона Петлюри». 7 травня 1937 року виступив в Паризькому географічному товаристві з доповіддю про національно-державні проблеми в СРСР (видано окремою книгою в Парижі 1938 року).
27 травня 1945 року заарештований ОКР СМЕРШ у Празі. Помер у Лук'янівській в'язниці в Києві 23 листопада 1945 року, не дочекавшись вироку трибуналу НКВД.
У 1993 році посмертно реабілітований.
Творчість
У Катеринославі редагував газету «Придніпровський край», у Санкт-Петербурзі співредактор газет «Северный курьер», «Свобода и право», «Свободная мысль», секретарем журналу «Вестник Европы», з 1906 року редагував «Український вісник» (рос. дореф. Украинскій вѣстникъ). Окрім того, під час життя в Одесі редагував «Южные записки».
Славинський — автор ліричних поезій, перекладів творів Генріха Гейне, Йоганна Вольфґанґ фон Ґете, Вільяма Шекспіра (сонети), перекладів вірші Шарля Бодлера та чеських поетів, серед яких Отокар Бржезіна, Ярослав Врхліцький, , , Йозеф Сладек тощо., публіцистики популярного курсу лекцій з історії України, книги «Национально-государственная проблема в СССР» (Париж, 1938). Укладач Збірника пам'яті Симона Петлюри.
Родина та особисте життя
30 червня 1899 року одружився з Марією Сосчиною (Славинською). Вона народилась 23 липня 1879 року в Старокостянтинові на Волині. Освіту отримала в Одеській гімназії (8 років навчання) та на Петербурзьких бестужевських вищих жіночих курсах (історико-філологічний факультет) — 4 роки навчання. На курсах і після їх закінчення присвятила себе вивченню мов — французької, англійської та німецької, а також іноземній літературі. Прослухала серію курсів з французької мови в паризькій Сорбонні, одночасно працювала над перекладами. Почала друкувати 1898 року і до 1918 року опублікувала в різних виданнях понад десяток книжок — белетричних та наукових перекладів. У 1919—1923 роках перебувала в Празі, працювала головним чином у львівських виданнях для дітей та для молоді. Тоді ж стала багато перекладати з української, переважно наукові праці, що друкувались в зарубіжних виданнях. У 1923 році була обрана на посаду лектора французької мови в Українській господарській академіїв Подєбрадах. Того ж таки року була обрана на посаду лектора англійської мови в Українському вільному університеті в Празі. Найбільша праця: «Французька мова», видання Українського технічно-господарського інституту (УТГІ) при УГА, 1933—1934. Померла 1958 року в Празі.
Правнучата племінниця Дубиківська Юлія Леонідівна (7 грудня 1972) — українська поетеса, що пише під псевдонімом .
Вшанування пам'яті
В Києві існує вулиця Максима Славинського. Іменем Максима Славинського була названа площа в рідному селищі Ставище.
8 лютого 2018 року Верховна Рада України прийняла постанову про відзначення пам'ятних дат і ювілеїв у 2018 році, згідно з якою на державному рівні 24 серпня 2018 року відзначили 150-річчя від дня народження Славинського.
Примітки
- Книга (збірник праць Максима Славинського) «Заховаю в серці Україну», розділ «Спогади»
- Славинский, Максим (1911). «Тарас Шевченко. Биографический очерк». Культурно-освітній сайт «Сам Ум Рай» (російською) . Процитовано 16.09.2018.
- Володимир Матвієнко. Балто-Чорноморський союз // Українська дипломатична енциклопедія : у 2 т. / ред. кол.: Л. В. Губерський (голова) та ін. — К. : Знання України, 2004. — Т. 1 : А — Л. — С. 90. — 760 с. — . (укр.)
- Олексій Волович (30 травня 2016). . Незалежний аналітичний центр геополітичних досліджень «Борисфен Інтел» (укр.). Архів оригіналу за 28 січня 2020. Процитовано 18 серпня 2020.
- Упоряд.: Когут А., Подкур Р., Скальський В. Галузевий державний архів Служби безпеки України. Інститут історії України Національної академії наук України. Український інститут національної пам’яті (2018). Горе переможеним. Репресовані міністри Української революції. Київ: Видавництво «К.І.С.». с. 179—190. ISBN .
- Поетичний переклад на сторінках української періодики 1920-30-х років / Л. В. Коломієць // Мова і культура. — 2011. — Вип. 14, т. 4. — С. 368—379. — Режим доступу: http://nbuv.gov.ua/UJRN/Mik_2011_14_4_62
- Кася Ясна. Архів оригіналу за 20 березня 2022. Процитовано 26 травня 2022.
- Рішення Київської міської ради від 12 жовтня 2017 року № 181/3188 «Про найменування нових вулиць у Голосіївському районі міста Києва» // Хрещатик. — 2017. — № 114 (5027). — 3 листопада. — С. 6. [ з першоджерела 28 жовтня 2019.]
- . Ставищенська селищна рада. 3.10.2019. Архів оригіналу за 21 жовтня 2019. Процитовано 21 жовтня 2019.
Посилання
- Славінський Максим Антонович // Шевченківська енциклопедія : у 6 т. / Гол. ред. М. Г. Жулинський. — Київ : Ін-т літератури ім. Т. Г. Шевченка, 2015. — Т. 5 : Пе—С. — С. 806-807.
- Славинський Максим Антонович // Україна в міжнародних відносинах. Енциклопедичний словник-довідник. Випуск 6. Біографічна частина: Н–Я / Відп. ред. М. М. Варварцев. — К.: Ін-т історії України НАН України, 2016. — с.207-208
- Славинський Максим // Українська мала енциклопедія : 16 кн. : у 8 т. / проф. Є. Онацький. — Накладом Адміністратури УАПЦ в Аргентині. — Буенос-Айрес, 1965. — Т. 7, кн. XIV : Літери Сен — Сті. — С. 1769. — 1000 екз.
- Славинський на leksika.com.ua
Література та джерела
- В. І. Головченко. Славинський Максим Антонович // Українська дипломатична енциклопедія : у 2 т. / ред. кол.: Л. В. Губерський (голова) та ін. — К. : Знання України, 2004. — Т. 2 : М — Я. — 812 с. — .
- Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1955—1995. — .
- Славінський Максим Антонович // Верстюк В., Осташко Т. Діячі Української Центральної Ради. — К., 1998. — С. 177—178.
- Українська діаспора: літературні постаті, твори, біобібліографічні відомості / Упорядк. В. А. Просалової. — Донецьк: Східний видавничий дім, 2012. — 516 с.
- Болабольченко А. А. Три долі: Модест Левицький, Петро Стебницький, Максим Славінський. Біографічні нариси.- К.: Літопис, 1999.
- Гриськов Антон. Одеса у життєпису Максима Славінського. // Чорноморські новини, 7 березня 2013.
- Зборовський А. Україна Максима Славинського // «Наша Віра», число 1, 2003.
- Іваницька С. Г. Українська ліберально-демократична партійна еліта: «колективний портрет» (кінець XIX — початок XX століття). — Запоріжжя: Просвіта, 2011. — С. 245—264.
- Иваницкая С. Г. М. А. Славинский и его политический проект «империи народов» (1906—1917 гг.) // Cross-cultural Communication. — Canadian Academy of Oriental and Occidental Culture. — Vol 5, № 3. — Quebec, 2009. — С.64-71.
- Иваницкая С. Г. Максим Антонович Славинский в восприятии современников и памяти потомков // Историк и его время: Сб. ст. К 70-летию проф. В. В. Шелохаева. — М.: РОССПЭН, 2011. — С. 322—334.
- Иваницкая С. Г. Забвение и слава в судьбе Максима Антоновича Славинского (1868—1945) // Слава и забвение: Парадоксы биографики: Сб. научных статей. — СПб.: Алетейя, 2014. — С. 221—235.
- Іваницька С. Г. Росія як «імперія народів» у публіцистиці Максима Славінського (1905—1917 роки)// Література та культура Полісся: Збірник наукових праць. — Вип. 69. Історико-соціальні та культурні процеси України і Полісся в сучасних дослідженнях. — Ніжин, 2012. — С. 90-99.
- Мукомела О. Славінський Максим Антонович // Українська журналістика в іменах: Матеріали до енциклопед. слов. — Львів, 1994. — Вип. 1. — С.168-171.
- Мукомела О. Максим Славінський. Забуті імена // Київська старовина. — 1993. — № 5.
- Осташко Т. С. Славинський Максим Антонович // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2012. — Т. 9 : Прил — С. — С. 622. — .
- Очеретяний В. В. Громадсько-політична та наукова діяльність М. А. Славинського (1868—1945 рр.): Дис. канд.іст. наук: 07.00.01 — Запоріжжя — 2009.
- Павлишин О. Славинський (Славінський) Максим Антонович // Довідник з історії України. — 2-ге вид. — К., 2001. — С. 773.
- В. В. Очеретяний. Життєвий і творчий шлях Максима Антоновича Славинського.pdf
- Силаева О. А. Славинский М. А. // Политические деятели России 1917: биографический словарь / Гл. ред. П. В. Волобуев. — М.: БРЭ, 1993.
- Скорульська Р., Харчук Р. Остання зірка «Плеяди» // Слово і час. — 1998 — № 3.
- Стрельський Г. В. Творче життя і трагічна смерть М. А. Славінського // Українська біографістика: Зб. наук. праць. — К., 2005. — Вип.3.
- Чмырь С. Г. Славинский Максим Антонович // Политические партии России. Конец XIX-первая треть ХХ века: Энциклопедия. — М.: РОССПЭН, 1996. — С.557-558.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Maksi m Anto novich Slavi nskij Slavinskij literaturni psevdonimi Lavinska pan Maksim Solovinska M Golovatij S Lavinskij M Stavinskij Staviskij Pilad nar 12 24 serpnya 1868 18680824 Stavishe Tarashanskij povit Kiyivska guberniya Rosijska imperiya pom 23 listopada 1945 Kiyiv Ukrayinska RSR SRSR gromadskij i politichnij diyach Rosijskoyi imperiyi UNR i Chehoslovachchini Nasampered vidomij yak literator poet perekladach publicist redaktor zhurnaliv Maksim SlavinskijMaksim Slavinskij Prapor Timchasovij predstavnik Ukrayinskoyi Derzhavi u Vsevelikomu Vijsku Donskomu traven zhovten 1918 Ministr Dmitro Doroshenko Prapor 2 j Ministr praci Ukrayinskoyi Derzhavi 24 zhovtnya 14 listopada 1918 Prem yer ministr Fedir Lizogub Poperednik Yulij Vagner Nastupnik Volodimir Kosinskij Prapor Posol UNR u Chehoslovachchini 1919 1923 Ministr Stepan Vitvickij Kost Levickij Narodzhennya 12 24 serpnya 1868 1868 08 24 Stavishe Tarashanskij povit Kiyivska guberniya Rosijska imperiyaSmert 23 listopada 1945 1945 11 23 77 rokiv Kiyiv Ukrayinska RSR SRSRNacionalnist ukrayinecKrayina Rosijska imperiya UNR ChehoslovachchinaOsvita Imperatorskij universitet Svyatogo VolodimiraPartiya RURP UPSFShlyub Mariya Soschina Mediafajli b u Vikishovishi Roboti u Vikidzherelah U Vikipediyi ye statti pro inshih lyudej iz prizvishem Slavinskij U chasi Ukrayinskoyi revolyuciyi 1917 1921 rokiv buv diplomatom i derzhavnim diyachem Zokrema yak timchasovij predstavnik Ukrayinskoyi Derzhavi u Vsevelikomu Vijsku Donskomu 1918 roku ministr praci Ukrayinskoyi Derzhavi u Fedora Lizoguba 1918 roku i posol UNR u Chehoslovachchini z 1919 roku Pislya porazki UNR u radyansko ukrayinskij vijni zalishivsya v emigraciyi u Prazi Vikladav v Ukrayinskomu pedagogichnomu instituti imeni Mihajla Dragomanova i Ukrayinskij gospodarskij akademiyi v Podyebradah Pislya Drugoyi svitovoyi vijni buv areshtovanij radyanskimi specsluzhbami i perevezenij u Luk yanivsku v yaznicyu v Kiyevi de pomer ne dochekavshis viroku Posmertno reabilitovanij BiografiyaNarodivsya u seli Stavishi Tarashanskogo povitu Kiyivskoyi guberniyi v sim yi dribnoyi shlyahti Chlen literaturnogo gurtka Pleyada Literatura Literaturna gromadka Razom iz Leseyu Ukrayinkoyu perekladav poeziyi Genriha Gejne Kniga pisen pid psevdonimom M Staviskij Navchavsya v Drugij kiyivskij gimnaziyi Redaktorska kar yera Pislya zakinchennya yuridichnogo 1887 1891 ta istoriko filologichnogo 1891 1895 fakultetu Imperatorskogo universitetu Svyatogo Volodimira nini Kiyivskij nacionalnij universitet imeni Tarasa Shevchenka zhiv u Katerinoslavi nini misto Dnipro de redaguvav gazetu Pridniprovskij kraj Brav uchast u diyalnosti Ukrayinskoyi radikalno demokratichnoyi partiyi zasnovanoyi Mihajlom Dragomanovim 1898 roku pereyihav do Sankt Peterburga stav spivredaktorom gazet Severnyj kurer Svoboda i pravo Svobodnaya mysl sekretarem zhurnalu Vestnik Evropy Z pochatku 1904 vin v Odesi redaguvav Yuzhnye zapiski organ vserosijskogo revolyucijnogo ob yednannya vidomogo pid nazvoyu Soyuz osvobozhdeniya odnak u listopadi 1904 roku naperedodni vijni carskoyi Rosiyi z Yaponiyeyu jogo znovu zabrano do vijska Z 1905 roku yak predstavnik ukrayinskoyi gromadi u Peterburzi aktivno spivpracyuvav z deputatami ukrayincyami pershoyi Derzhavnoyi Dumi u 1906 roci vin redaktor drukovanogo organu i pershoyi Derzhavnoyi Dumi Ukrayinskij visnik ros doref Ukrainskij vѣstnik Sekretar visnika Dmitro Doroshenko Uzyav aktivnu uchast u pidgotovci do vidannya u 1911 roci shevchenkivskogo Kobzarya rosijskoyu movoyu z nagodi 50 littya vid dnya smerti poeta Cya kniga mistila perekladi 195 poezij iz 218 vidanih pered 1911 rokom Shevchenka iz nih 111 perekladeno Maksimom Antonovichem samostijno Slavinskij napisav peredmovu pro rosijski vidannya tvoriv Shevchenka velikij biografichnij naris pro zhittya i tvorchu diyalnist poeta Taras Shevchenko Biograficheskij ocherk pro jogo vnesok do ukrayinskoyi ta svitovoyi kulturi Jomu zh nalezhit i zagalna redakciya Kobzarya U 1914 1916 vidavec i tehnichnij redaktor pershogo dovidnika z ukrayinoznavstva Ukrayinskij narod v jogo minulomu ta teperishnomu ros doref Ukrainskij narod v ego proshlom i nastoyashem sho vijshov u 2 tomah u Petrogradi Ukrayinska revolyuciya Dokladnishe Ukrayinska revolyuciya 1917 1921 U berezni 1917 roku vistupiv spivzasnovnikom Ukrayinskoyi nacionalnoyi radi v Petrogradi chlen yiyi vikonavchogo komitetu Predstavnik Ukrayinskoyi Centralnoyi Radi pri Timchasovomu uryadi Obiravsya golovoyu komisiyi z viroblennya proektu peretvorennya Rosijskoyi imperiyi u federaciyu U veresni 1917 roku predstavlyav Timchasovij uryad na Z yizd ponevolenih narodiv Rosiyi v Kiyevi U 1918 povernuvsya v Ukrayinu Nalezhav do Ukrayinskoyi partiyi socialistiv federalistiv Z travnya 1918 chlen radi Ministerstva zakordonnih sprav Ukrayinskoyi derzhavi timchasovij predstavnik Ukrayinskoyi Derzhavi na Donu 24 zhovtnya 14 listopada 1918 ministr praci v drugomu uryadi Fedora Lizoguba U 1919 ocholyuvav diplomatichnu misiyu Ukrayinskoyi Narodnoyi Respubliki u Prazi sho roztashuvalas spershu v goteli Central na Gibernskoyi vulici potim v budinku gluhonimih na vulici Golechkovoyi 104 i Sherzhikovoyi 4 Pislya Pershoyi svitovoyi vijni z yavilas nizka tak zvanih okrayinnih derzhav v rezultati rozpadu Avstro Ugorskoyi Osmanskoyi Nimeckoyi ta Rosijskoyi imperij i postalo pitannya oboroni yih nacionalnih interesiv Ce stalo pidstavoyu dlya stvorennya regionalnih diplomatichnih i vijskovo politichnih soyuziv Na toj chas shiroko obgovoryuvalosya stvorennya Bolto Chornomorskogo soyuzu Deyaki ukrayinski derzhavni diyachi ta diplomati togo chasu zokrema Slavinskij vvazhali sho UNR maye stati jogo centrom razom z baltijskimi i kavkazkimi krayinami Polsheyu Rumunskim korolivstvom ta Kubannyu Nevdovzi u serpni 1920 roku na tak zvanij Buldurskij konferenciyi za uchasti Latviyi Litvi Estoniyi Finlyandiyi Polshi j UNR vidbulasya sproba stvorennya oboronnogo soyuzu odnak ideya ne bula realizovana v zv yazku ryadom nezdolannih rozbizhnostej v politici uchasnikiv Emigraciya Maksim Slavinskij Zalishivshis v emigraciyi v Chehoslovachchini z 1923 chitav lekciyi z istoriyi zahidnoyevropejskoyi literaturi v Ukrayinskomu pedagogichnomu instituti imeni Mihajla Dragomanova pracyuvav na posadi profesora novitnoyi istoriyi v Ukrayinskij gospodarskij akademiyi v Podyebradah Prodovzhuvav partijnu diyalnist spivpracyuvav z ekzilnim uryadom UNR U kinci 1925 roku pislya konfliktu v seredovishi socialistiv federalistiv vtrativ providni poziciyi u partiyi Zajmavsya perekladom klasikiv zahidnoyevropejskoyi literaturi ukrayinskoyu movoyu j na ci koshti zhiv U 1929 roci vzyav aktivnu uchast u napisanni Zbirnika pam yati Simona Petlyuri sho nadrukovanij u Prazi 1930 roku nakladom Mizhorganizacijnogo komitetu dlya vshanuvannya pamyati Simona Petlyuri 7 travnya 1937 roku vistupiv v Parizkomu geografichnomu tovaristvi z dopoviddyu pro nacionalno derzhavni problemi v SRSR vidano okremoyu knigoyu v Parizhi 1938 roku 27 travnya 1945 roku zaareshtovanij OKR SMERSh u Prazi Pomer u Luk yanivskij v yaznici v Kiyevi 23 listopada 1945 roku ne dochekavshis viroku tribunalu NKVD U 1993 roci posmertno reabilitovanij TvorchistU Katerinoslavi redaguvav gazetu Pridniprovskij kraj u Sankt Peterburzi spivredaktor gazet Severnyj kurer Svoboda i pravo Svobodnaya mysl sekretarem zhurnalu Vestnik Evropy z 1906 roku redaguvav Ukrayinskij visnik ros doref Ukrainskij vѣstnik Okrim togo pid chas zhittya v Odesi redaguvav Yuzhnye zapiski Slavinskij avtor lirichnih poezij perekladiv tvoriv Genriha Gejne Joganna Volfgang fon Gete Vilyama Shekspira soneti perekladiv virshi Sharlya Bodlera ta cheskih poetiv sered yakih Otokar Brzhezina Yaroslav Vrhlickij Jozef Sladek tosho publicistiki populyarnogo kursu lekcij z istoriyi Ukrayini knigi Nacionalno gosudarstvennaya problema v SSSR Parizh 1938 Ukladach Zbirnika pam yati Simona Petlyuri Rodina ta osobiste zhittya30 chervnya 1899 roku odruzhivsya z Mariyeyu Soschinoyu Slavinskoyu Vona narodilas 23 lipnya 1879 roku v Starokostyantinovi na Volini Osvitu otrimala v Odeskij gimnaziyi 8 rokiv navchannya ta na Peterburzkih bestuzhevskih vishih zhinochih kursah istoriko filologichnij fakultet 4 roki navchannya Na kursah i pislya yih zakinchennya prisvyatila sebe vivchennyu mov francuzkoyi anglijskoyi ta nimeckoyi a takozh inozemnij literaturi Prosluhala seriyu kursiv z francuzkoyi movi v parizkij Sorbonni odnochasno pracyuvala nad perekladami Pochala drukuvati 1898 roku i do 1918 roku opublikuvala v riznih vidannyah ponad desyatok knizhok beletrichnih ta naukovih perekladiv U 1919 1923 rokah perebuvala v Prazi pracyuvala golovnim chinom u lvivskih vidannyah dlya ditej ta dlya molodi Todi zh stala bagato perekladati z ukrayinskoyi perevazhno naukovi praci sho drukuvalis v zarubizhnih vidannyah U 1923 roci bula obrana na posadu lektora francuzkoyi movi v Ukrayinskij gospodarskij akademiyiv Podyebradah Togo zh taki roku bula obrana na posadu lektora anglijskoyi movi v Ukrayinskomu vilnomu universiteti v Prazi Najbilsha pracya Francuzka mova vidannya Ukrayinskogo tehnichno gospodarskogo institutu UTGI pri UGA 1933 1934 Pomerla 1958 roku v Prazi Pravnuchata pleminnicya Dubikivska Yuliya Leonidivna 7 grudnya 1972 ukrayinska poetesa sho pishe pid psevdonimom Vshanuvannya pam yatiV Kiyevi isnuye vulicya Maksima Slavinskogo Imenem Maksima Slavinskogo bula nazvana plosha v ridnomu selishi Stavishe 8 lyutogo 2018 roku Verhovna Rada Ukrayini prijnyala postanovu pro vidznachennya pam yatnih dat i yuvileyiv u 2018 roci zgidno z yakoyu na derzhavnomu rivni 24 serpnya 2018 roku vidznachili 150 richchya vid dnya narodzhennya Slavinskogo PrimitkiKniga zbirnik prac Maksima Slavinskogo Zahovayu v serci Ukrayinu rozdil Spogadi Slavinskij Maksim 1911 Taras Shevchenko Biograficheskij ocherk Kulturno osvitnij sajt Sam Um Raj rosijskoyu Procitovano 16 09 2018 Volodimir Matviyenko Balto Chornomorskij soyuz Ukrayinska diplomatichna enciklopediya u 2 t red kol L V Guberskij golova ta in K Znannya Ukrayini 2004 T 1 A L S 90 760 s ISBN 966 316 039 X ukr Oleksij Volovich 30 travnya 2016 Nezalezhnij analitichnij centr geopolitichnih doslidzhen Borisfen Intel ukr Arhiv originalu za 28 sichnya 2020 Procitovano 18 serpnya 2020 Uporyad Kogut A Podkur R Skalskij V Galuzevij derzhavnij arhiv Sluzhbi bezpeki Ukrayini Institut istoriyi Ukrayini Nacionalnoyi akademiyi nauk Ukrayini Ukrayinskij institut nacionalnoyi pam yati 2018 Gore peremozhenim Represovani ministri Ukrayinskoyi revolyuciyi Kiyiv Vidavnictvo K I S s 179 190 ISBN 978 617 684 233 0 Poetichnij pereklad na storinkah ukrayinskoyi periodiki 1920 30 h rokiv L V Kolomiyec Mova i kultura 2011 Vip 14 t 4 S 368 379 Rezhim dostupu http nbuv gov ua UJRN Mik 2011 14 4 62 Kasya Yasna Arhiv originalu za 20 bereznya 2022 Procitovano 26 travnya 2022 Rishennya Kiyivskoyi miskoyi radi vid 12 zhovtnya 2017 roku 181 3188 Pro najmenuvannya novih vulic u Golosiyivskomu rajoni mista Kiyeva Hreshatik 2017 114 5027 3 listopada S 6 z pershodzherela 28 zhovtnya 2019 Stavishenska selishna rada 3 10 2019 Arhiv originalu za 21 zhovtnya 2019 Procitovano 21 zhovtnya 2019 PosilannyaSlavinskij Maksim Antonovich u sestrinskih Vikiproyektah Temi u Vikidzherelah Genealogiya na Rodovodi Fajli u Vikishovishi Slavinskij Maksim Antonovich Shevchenkivska enciklopediya u 6 t Gol red M G Zhulinskij Kiyiv In t literaturi im T G Shevchenka 2015 T 5 Pe S S 806 807 Slavinskij Maksim Antonovich Ukrayina v mizhnarodnih vidnosinah Enciklopedichnij slovnik dovidnik Vipusk 6 Biografichna chastina N Ya Vidp red M M Varvarcev K In t istoriyi Ukrayini NAN Ukrayini 2016 s 207 208 Slavinskij Maksim Ukrayinska mala enciklopediya 16 kn u 8 t prof Ye Onackij Nakladom Administraturi UAPC v Argentini Buenos Ajres 1965 T 7 kn XIV Literi Sen Sti S 1769 1000 ekz Slavinskij na leksika com uaLiteratura ta dzherelaV I Golovchenko Slavinskij Maksim Antonovich Ukrayinska diplomatichna enciklopediya u 2 t red kol L V Guberskij golova ta in K Znannya Ukrayini 2004 T 2 M Ya 812 s ISBN 966 316 045 4 Enciklopediya ukrayinoznavstva Slovnikova chastina v 11 t Naukove tovaristvo imeni Shevchenka gol red prof d r Volodimir Kubijovich Parizh Nyu Jork Molode zhittya 1955 1995 ISBN 5 7707 4049 3 Slavinskij Maksim Antonovich Verstyuk V Ostashko T Diyachi Ukrayinskoyi Centralnoyi Radi K 1998 S 177 178 Ukrayinska diaspora literaturni postati tvori biobibliografichni vidomosti Uporyadk V A Prosalovoyi Doneck Shidnij vidavnichij dim 2012 516 s Bolabolchenko A A Tri doli Modest Levickij Petro Stebnickij Maksim Slavinskij Biografichni narisi K Litopis 1999 Griskov Anton Odesa u zhittyepisu Maksima Slavinskogo Chornomorski novini 7 bereznya 2013 Zborovskij A Ukrayina Maksima Slavinskogo Nasha Vira chislo 1 2003 Ivanicka S G Ukrayinska liberalno demokratichna partijna elita kolektivnij portret kinec XIX pochatok XX stolittya Zaporizhzhya Prosvita 2011 S 245 264 Ivanickaya S G M A Slavinskij i ego politicheskij proekt imperii narodov 1906 1917 gg Cross cultural Communication Canadian Academy of Oriental and Occidental Culture Vol 5 3 Quebec 2009 S 64 71 Ivanickaya S G Maksim Antonovich Slavinskij v vospriyatii sovremennikov i pamyati potomkov Istorik i ego vremya Sb st K 70 letiyu prof V V Shelohaeva M ROSSPEN 2011 S 322 334 Ivanickaya S G Zabvenie i slava v sudbe Maksima Antonovicha Slavinskogo 1868 1945 Slava i zabvenie Paradoksy biografiki Sb nauchnyh statej SPb Aletejya 2014 S 221 235 Ivanicka S G Rosiya yak imperiya narodiv u publicistici Maksima Slavinskogo 1905 1917 roki Literatura ta kultura Polissya Zbirnik naukovih prac Vip 69 Istoriko socialni ta kulturni procesi Ukrayini i Polissya v suchasnih doslidzhennyah Nizhin 2012 S 90 99 Mukomela O Slavinskij Maksim Antonovich Ukrayinska zhurnalistika v imenah Materiali do encikloped slov Lviv 1994 Vip 1 S 168 171 Mukomela O Maksim Slavinskij Zabuti imena Kiyivska starovina 1993 5 Ostashko T S Slavinskij Maksim Antonovich Enciklopediya istoriyi Ukrayini u 10 t redkol V A Smolij golova ta in Institut istoriyi Ukrayini NAN Ukrayini K Naukova dumka 2012 T 9 Pril S S 622 ISBN 978 966 00 1290 5 Ocheretyanij V V Gromadsko politichna ta naukova diyalnist M A Slavinskogo 1868 1945 rr Dis kand ist nauk 07 00 01 Zaporizhzhya 2009 Pavlishin O Slavinskij Slavinskij Maksim Antonovich Dovidnik z istoriyi Ukrayini 2 ge vid K 2001 S 773 V V Ocheretyanij Zhittyevij i tvorchij shlyah Maksima Antonovicha Slavinskogo pdf Silaeva O A Slavinskij M A Politicheskie deyateli Rossii 1917 biograficheskij slovar Gl red P V Volobuev M BRE 1993 Skorulska R Harchuk R Ostannya zirka Pleyadi Slovo i chas 1998 3 Strelskij G V Tvorche zhittya i tragichna smert M A Slavinskogo Ukrayinska biografistika Zb nauk prac K 2005 Vip 3 Chmyr S G Slavinskij Maksim Antonovich Politicheskie partii Rossii Konec XIX pervaya tret HH veka Enciklopediya M ROSSPEN 1996 S 557 558 Tvori cogo avtora perebuvayut u suspilnomu nadbanni Vi mozhete dopomogti proyektu dodavshi yih u Vikidzherela