|
Герцогство Лотарингія (фр. Lorraine, нім. Lothringen), початково Верхня Лотарингія — герцогство, яке розташовувалося на північному сході сучасної Франції. До 1766 року герцогство входило до складу Священної Римської імперії. Станом на початок XXI-го століття колишня територія герцогства Лотарингія разом з деякими іншими землями входить до складу регіону Лотарингія (Франція), Німеччини, Люксембургу, Бельгії та Нідерландів.
Історія
Землі Лотарингії при Меровінгах
У римський час територія Лотарингії входила до складу провінції Белгіка. Під час франкської колонізації Лотарингія входила до ріпуарської та алеманської сфер впливу. За Хлодвіга I спочатку межа його королівства проходила по Маасу з півночі на південь. Після смерті Хлодвіга Лотарингія увійшла до складу королівства зі столицею в Меці (майбутня Австразія), що дістався Теодоріху I.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWxMMlUwTDFSeVpXRjBlVjl2Wmw5V1pYSmtkVzVmYldGd0xtZHBaaTh6TlRCd2VDMVVjbVZoZEhsZmIyWmZWbVZ5WkhWdVgyMWhjQzVuYVdZPS5naWY=.gif)
Поділ Франкської імперії
Після завоювань Карла Великого Лотарингія опинилася в середині його імперії, у складі якої залишалася до смерті імператора Людовика Благочестивого. У 843 році за Верденським договором Лотарингія увійшла до складу так званого «Серединного королівства», що дісталось імператору Лотару I. Після його смерті в 855 році стався розподіл його володінь між трьома синами, за яким Лотарингія дісталася середньому синові, Лотару II, від якого і отримала свою назву (Lotharii regnum, Lotharingia); за цим розподілом вона приблизно збігалася з колишньою Австразією, займаючи землі між Рейном, Шельдою, Маасом і Соною.
Королівство Лотарингія
До складу Лотаринзького королівства увійшли найвідоміші частини каролінзької імперії. Тут знаходилось імперське місто Аахен, церковні резиденції Кельн і Трір, а також відомі своїми виноградниками райони по Рейну і Мозелю. Також в королівство входили Саар, Люксембург, Валлонія, Нижній Рейн і південь Нідерландів в області Маастріхт, Ейндховен , Бреда. У 863 році, після смерті свого молодшого брата Карла провансальського, Лотар успадкував частину його земель (Ліон, В'єнн, Гренобль, ).
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWtMMlEzTHpnME15MDROekJmUlhWeWIzQmxMbXB3Wnk4ek5UQndlQzA0TkRNdE9EY3dYMFYxY205d1pTNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
Після смерті Лотаря 8 серпня 869 року, не залишив законних спадкоємців, Лотарингія стала предметом розбрату між Західно-Франкським королівством (Францією) і Східно-Франкським королівством (Німеччиною). Король Франції Карл II Лисий, дізнавшись про смерть Лотаря, спішно коронувався 9 вересня в Меці, ненадовго приєднавши королівство до Франції. Але проти цього виступив король Німеччини Людовик II Німецький, змусивши Карла піти на поступки. 8 серпня 870 р. Карл Лисий і Людовик II Німецький домовилися в Мерсенні про розподіл держави Лотаря II. У результаті поділу Серединне королівство було знищено, а кордон між Францією і Німеччиною пройшов по басейну Мозеля.
Скориставшись смертю Людовика 28 серпня 876 Карл захопив області, віддані ним братові 870 -го року. Але син Людовика Німецького, Людовик III Молодший виступив проти Карла, розбивши його армію 8 жовтня 876-го поблизу Андернаха. Смерть Карла, що послідувала невдовзі (6 жовтня 877) та розбрат, що охопив Францію після смерті Людовика Заїки 10 квітня 879, дозволили Людовику Молодшому повністю приєднати Лотарингію до Німеччини.
Лотаринзька знать не захотіла визнавати Мерсенський договір і подальше приєднання Лотарингії до Німеччини. Більшість об'єдналися навколо Гуго, сина короля Лотаря II від визнаного незаконним, другого шлюбу. Для досягнення своєї мети Гуго домігся союзу з норманами, видавши свою сестру Гізеллу за вікінга Готфріда. Але Гуго потрапив у полон до Карла III Товстого, був осліплений і засланий в абатство Прюм, де і закінчив свої дні.
Після скинення в 887 році ненадовго об'єднав в своїх руках різні частини імперії Карла Великого Карла III Товстого Лотарингія залишилася в складі Німеччини під управлінням Арнульфа Каринтійського.
У 895 році Арнульф відновив Лотаринзьке королівство, віддавши його своєму незаконному синові Цвентібольду. Але проти нього виступила знать, яку очолював Реньє Довгошиїй. Реньє вступив у союз з королем Франції Карлом Простуватим. У результаті Цвентібольд був убитий в одному з боїв 13 серпня 900 рік а.
Лотарингія в першій половині X століття
Після загибелі Цвентібольда фактичним правителем Лотарингії став Реньє Довгошиїй. У його жилах текла кров Каролінгів (його мати була дочкою імператора Лотаря I), він мав численні володіння, розсіяні в Арденнах, Геннегау, , Брабанті і вздовж нижньої течії Маас у, він був світським абатом кількох багатих монастирів. Не маючи жодних спадкових прав, він користувався в Лотарингії майже необмеженою владою. Хроністи називали його «missus» (королівський посланець), «dux» (герцог), «marchio» (маркграф). Король Німеччини Людовик IV Дитя, до якого перейшла Лотарингія, зважаючи на відсутність у Цвентібольда дітей, спробував протиставити Реньє єпископів і франконського графа Гебхарда (помер 910), якому він у 903 році дав титул герцога Лотарингії, але безуспішно. Після смерті Людовика IV Реньє відмовився визнати нового короля, Конрада Франконського й присягнувся у 911 році королю Франції Карлу III Простуватому. Карл прийняв на себе володіння Лотарингією, але залишив їй незалежність.
Після смерті в 915 Реньє його наступником став граф Бідгау Вігеріх (помер бл. 921/922), названий пфальцграфом Лотарингії, але великий вплив мав також син Реньє — Гізельберт (помер 939). Гізельберт незабаром посварився з Карлом Простуватим. Для боротьби з ним він звернувся за допомогою до короля Німеччини Генріху I Птахолова. Пізніше Гізельберт взяв участь у повстанні Роберта Паризького проти Карла Простуватого, у результаті якого Роберт став королем. Однак після смерті Роберта Гізельберт відмовився визнати його наступника, Рауля Бургундського. У 925 році Гізельберт спробував зблизитися з Раулем, але Генріх Птахолов вступив у Лотарингію з великою армією, покінчивши з незалежністю Лотарингії і змусивши аристократію присягнути йому. Лотарингія виявилася приєднана до Німецького королівства.
Генріх Птахолов визнав Гізельберта герцогом і видав за нього свою дочку Гербергу. Після смерті Генріха Гізельберт приніс присягу новому королю Оттону I. Але в 938 році Гізельберт приєднався до повстання Генріха Баварського і Ебергарда Франконського. 2 жовтня 939 року він загинув у проти армії короля Оттона.
Перемога дозволила Оттону замінити династію, засновану Реньє I. Новим герцогом він призначив свого брата Генріха. Виховання єдиного сина Гізельберта, Генріха (помер 943 або 944 року), він довірив графу Вердена Оттону (помер 944 року). Але вже в 940 році після невдалого повстання свого брата Генріха, король Оттон був змушений призначити герцогом Оттона Верденського, а після його смерті в 944 році — Конрада Рудого (помер 955 року), чоловіка своєї доньки.
Конрад досить швидко приборкав лотаринзьку знать. Він придушив заколот племінників Гізельберта, які, спираючись на свій замок у Монсі боролися за спадщину свого роду. Однак, скоро Конрад посварився з королем і в 953 році взяв участь у змові Лудольфа, старшого сина Оттона I. Але проти Конрада виступила незадоволена ним лотаринзька знать, яку очолив один з племінників Гізельберта, граф Геннегау (Ено) Реньє III (920—973). Відтак, Конрад був розбитий на берегах Маасу і змушений був утікати. У наступному році Конрад навів на Лотарингію угорців, спустошили Газбенгау, Намюр і Ено.
Король Оттон I не став чекати кінця повстання, призначивши в 953 році нового герцога. Вибір його впав не на Реньє III, а на свого брата Бруно, який одночасно отримав архієпископство Кельн, об'єднавши, таким чином, духовну і світську владу.
Бруно Кельнський і розділ Лотарингії
Бруно I Великий (пр. 925—965) управляв Лотарингією до самої смерті. Столицею герцогства він зробив Кельн, який став при ньому культурним центром. При цьому Бруно мав величезний вплив на всі урядові справи (він був канцлером Німеччини з 940 року), тож його вважали майже співправителем Оттона.
Бруно вдалося після тривалої боротьби перемогти Конрада Рудого і надовго повернути спокій країні, що знемагала від внутрішніх чвар. Але на Лотарингію висував претензії Реньє III. При цьому Бруно після смерті герцога Гуго Великого в 956 році був фактичним регентом Франції до самої своєї смерті, а король Франції Лотар розглядав Лотарингію як свою спадщину.
У 956 році Реньє III захопив частину особистих володінь Герберга в Лотарингії (її так звану «удовину частку»), що викликало похід Лотара на Монс, столицю Геннегау. У результаті походу Лотар захопив дружину Реньє і двох його синів, що дозволило Бруно в обмін на заручників змусити Реньє повернути захоплені землі. Але незабаром Реньє знову повстав, та Бруно спільно з Лотарем придушили бунт. Реньє був захоплений у полон і виданий Оттону I, який у 958 році вислав його на кордон Богемії, де він помер, а його володіння були конфісковані. Управління Геннегау імператор Оттон доручив у червні 958 року Готфріду (пом. 964), синові пфальцграфа Лотарингії Готфріда. Сини Реньє III, Реньє і Ламберт утекли до Франції, де знайшли притулок при королівському дворі.
У 959 року король Лотар відмовився від своїх прав на Лотарингію. Але незабаром спалахнув новий великий заколот лотаринзької знаті, невдоволеної політикою Бруно, який наказав руйнувати замки сеньйорів, що промишляли розбоєм, а також обклав знать великим податком. Заколот очолив колишній радник Бруно Іммонен, сеньйор Шевремона. Для придушення заколоту і для стримування лотаринжців у майбутньому, Бруно розділив герцогство на дві частини: Верхню Лотарингію (L. Mosellana) і Нижню Лотарингію (L. Mosana). Області Тріра, Меца, Туля і Вердена перебували в безпосередній залежності від імператора. На чолі кожного герцогства Бруно поставив заступника з титулом «віце-герцог». Віце-герцогом Верхньої Лотарингії став граф Бара і Меца Фрідріх (Феррі) I (бл. 942 — 984), одружений з донькою Гуго Великого, племінницею Бруно. Герцогом Нижньої Лотарингії став граф Геннегау Готфрід.
Верхня Лотарингія під управлінням Арденської династії
Феррі I, одружений з племінницею Бруно і імператора Оттона I, був їх вірним прихильником. Він був сином пфальцграфа Вігеріка. Крім Лотарингії Феррі володів кількома графствами (Бар, Шамонтуа, Шарпенье, Сулозуа), що збільшувало його сили. Він побудував кілька замків на кордоні між Францією і Німеччиною. У 977 році він отримав герцогський титул, але незабаром помер, залишивши герцогство малолітньому синові Тьєррі (Дітріха) I (965–1026)). До 987 році герцогством керувала його мати Беатріс. Тьєррі продовжив політику батька, будучи прихильником імператорів. У 1011 у він брав участь на боці імператора Генріха II в боротьбі проти графів Люксембург а, в 1018 у — в Бургундії у перемозі над Едом II де Блуа. У 1019 у він залучив до управління герцогством свого сина Феррі II (995–1026)). Після смерті імператора Генріха II Тьєррі і Феррі приєдналися до повстання герцога Швабії Ернста II проти нового імператора Конрада II, але невдовзі перейшли на бік імператора, визнавши його владу. Феррі II помер раніше за батька, а після смерті в 1026 / 1027 у Тьєррі герцогство успадкував син Феррі II, Феррі III (1020 — 1033)), про правління якого практично нічого невідомо.
Феррі III дітей не залишив. Графство Бар успадкувала його сестра , а Лотарингію імператор Конрад віддав родичу Феррі, герцогу Нижньої Лотарингії Гозело I (967—1044), ненадовго об'єднав Лотарингію. Гозелло брав участь в на стороні імператора Конрада проти Еда II де Блуа. У листопаді 1037 а він брав участь у битві при Ганоле (між Бар-ле-Дюк і Верденом), у результаті якої армія Еда виявилася розбита, а сам він загинув.
Після смерті Гозело в 1044 році імператор Генріх III знову розділив герцогство між його двома синами. Верхня Лотарингія дісталася Готфріду II бородатому (пом. 1069), Нижня Лотарингія — Гозело II (бл. 1008 — 1046). Цей розділ викликав велике повстання Лотаринзькою знаті. До повстання приєднався і Готфрід Бородатий, який прагнув об'єднати Лотарингію під своєю владою. На те, щоб придушити повстання, в імператора Генріха пішло 2 роки. Він особисто з'явився з величезною армією у супроводі папи римського Льва IX. Незабаром вдалося укласти мир. Але Готфрід був зміщений. На його місце був призначений граф Меца Адальберт Ельзаський (бл. 1000—1048).
Правління Ельзаської і Анжуйської династій
У 1048 у імператор віддав Верхню Лотарингію Герхарду Ельзаському, родоначальнику Лотаринзького дому, прямі представники якого володіли Лотарингією до 1431. У цьому році помер Карл Лотаринзький, у званні конетабля Франції, залишивши лише дочку Ізабеллу, яка вийшла за Рене Анжуйського. Хоча племінник Карла II, , граф де Водемон, оскаржував права Ізабелли, проте імператор Сигізмунд віддав герцогство їй і її чоловікові, з чим і примирився Антуан, одруживши свого сина Фрідріха з Іолантою, дочкою Ізабелли і Рене.
В особі онука Рене, Ніколя, Анжуйський дім припинився, і герцогство знову дісталося чоловічій лінії Лотаринзькою дому в особі Рене II, сина Фрідріха і Іоланти. Під час його правління, Лотарингія була страшенно спустошена Карлом Сміливим. Спадкоємець Рене II, Антуан, переміг повсталих селян і вороже ставився до Реформації.
Під час малоліття його онука, Карла III, король Франції Генріх II приєднав до Франції Мец, Туль і Верден . При Карлі IV Лотарингія була зайнята французами (1634). Тільки в 1697 р. онук Карла IV, Леопольд-Йосип-Карл, знову отримав країну, на важких умовах. ЇЇ успадковував в 1729 р. син його Франц-Стефан, мати якого, Шарлотта Орлеанська, під час малоліття жорстоко гнобила населення.
Приєднання герцогства до Франції
Через кілька років Франція позбавила Франца-Стефана престолу і віддала його польському екс-королю Станіславу Лещинському. Франц-Стефан, який одружився з Марією-Терезією, дочкою імператора Карла VI, отримав у вигляді винагороди Велике герцогство Тосканське і згодом був обраний німецьким імператором під ім'ям Франца I. В особі його синів, Йосипа II і Леопольда II, Лотаринзький дім зайняв австрійський престол, що належав йому до падіння австрійської монархії. По смерті Станіслава в 1766 р. Верхня Лотарингія була включена до складу Франції, назавжди втративши політичну самостійність. Про подальшу долю цієї області див. Ельзас-Лотарингія, Франко-прусська війна.
Примітки
- На думку Паррізо (R. Parisot, Le royaume de Lorraine sous les Carolingiens, 843—923. Paris, 1899) назва «Лотарингія» вперше зустрічається в праці «Antapodosis» Ліутпранда Кремонського (написана в 958 — 962 роках
- Лотар був сином вдови герцога Гізельберта, , сестри Бруно, яка після загибелі Гізельберта вийшла заміж за короля Франції Людовіка IV Заморського .
Література
- Digot, «Histoire de Lorraine».
- Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона (1890—1907).
- Книга: Пиренн А.: Средневековые города Бельгии
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Ne plutati z Korolivstvom Lotaringiya derzhavoyu poperednikom predmetu statti sho isnuvala z 853 po 959 roki U Vikipediyi ye statti pro inshi znachennya cogo termina Lotaringiya znachennya Gercogstvo Lotaringiya fr Duche de Lorraine nim Herzogtum Lothringen 959 1766 Prapor Lotaringiyi Gerb Lotaringiyi Stolicya Nansi Nancig Mova i francuzka na zahodi nimecka na shodi Dinastiya Karolingi Anzhujska dinastiya Lotarinzkij dim Leshinski Vikishovishe maye multimedijni dani za temoyu Lotaringiya gercogstvo Gercogstvo Lotaringiya fr Lorraine nim Lothringen pochatkovo Verhnya Lotaringiya gercogstvo yake roztashovuvalosya na pivnichnomu shodi suchasnoyi Franciyi Do 1766 roku gercogstvo vhodilo do skladu Svyashennoyi Rimskoyi imperiyi Stanom na pochatok XXI go stolittya kolishnya teritoriya gercogstva Lotaringiya razom z deyakimi inshimi zemlyami vhodit do skladu regionu Lotaringiya Franciya Nimechchini Lyuksemburgu Belgiyi ta Niderlandiv IstoriyaZemli Lotaringiyi pri Merovingah U rimskij chas teritoriya Lotaringiyi vhodila do skladu provinciyi Belgika Pid chas frankskoyi kolonizaciyi Lotaringiya vhodila do ripuarskoyi ta alemanskoyi sfer vplivu Za Hlodviga I spochatku mezha jogo korolivstva prohodila po Maasu z pivnochi na pivden Pislya smerti Hlodviga Lotaringiya uvijshla do skladu korolivstva zi stoliceyu v Meci majbutnya Avstraziya sho distavsya Teodorihu I Podil Frankskoyi imperiyi za Verdenskim dogovorom Podil Frankskoyi imperiyi Pislya zavoyuvan Karla Velikogo Lotaringiya opinilasya v seredini jogo imperiyi u skladi yakoyi zalishalasya do smerti imperatora Lyudovika Blagochestivogo U 843 roci za Verdenskim dogovorom Lotaringiya uvijshla do skladu tak zvanogo Seredinnogo korolivstva sho distalos imperatoru Lotaru I Pislya jogo smerti v 855 roci stavsya rozpodil jogo volodin mizh troma sinami za yakim Lotaringiya distalasya serednomu sinovi Lotaru II vid yakogo i otrimala svoyu nazvu Lotharii regnum Lotharingia za cim rozpodilom vona priblizno zbigalasya z kolishnoyu Avstraziyeyu zajmayuchi zemli mizh Rejnom Sheldoyu Maasom i Sonoyu Korolivstvo Lotaringiya Do skladu Lotarinzkogo korolivstva uvijshli najvidomishi chastini karolinzkoyi imperiyi Tut znahodilos imperske misto Aahen cerkovni rezidenciyi Keln i Trir a takozh vidomi svoyimi vinogradnikami rajoni po Rejnu i Mozelyu Takozh v korolivstvo vhodili Saar Lyuksemburg Valloniya Nizhnij Rejn i pivden Niderlandiv v oblasti Maastriht Ejndhoven Breda U 863 roci pislya smerti svogo molodshogo brata Karla provansalskogo Lotar uspadkuvav chastinu jogo zemel Lion V yenn Grenobl Rozdil derzhavi Lotarya II za Mersenskim dogovorom Pislya smerti Lotarya 8 serpnya 869 roku ne zalishiv zakonnih spadkoyemciv Lotaringiya stala predmetom rozbratu mizh Zahidno Frankskim korolivstvom Franciyeyu i Shidno Frankskim korolivstvom Nimechchinoyu Korol Franciyi Karl II Lisij diznavshis pro smert Lotarya spishno koronuvavsya 9 veresnya v Meci nenadovgo priyednavshi korolivstvo do Franciyi Ale proti cogo vistupiv korol Nimechchini Lyudovik II Nimeckij zmusivshi Karla piti na postupki 8 serpnya 870 r Karl Lisij i Lyudovik II Nimeckij domovilisya v Mersenni pro rozpodil derzhavi Lotarya II U rezultati podilu Seredinne korolivstvo bulo znisheno a kordon mizh Franciyeyu i Nimechchinoyu projshov po basejnu Mozelya Skoristavshis smertyu Lyudovika 28 serpnya 876 Karl zahopiv oblasti viddani nim bratovi 870 go roku Ale sin Lyudovika Nimeckogo Lyudovik III Molodshij vistupiv proti Karla rozbivshi jogo armiyu 8 zhovtnya 876 go poblizu Andernaha Smert Karla sho posliduvala nevdovzi 6 zhovtnya 877 ta rozbrat sho ohopiv Franciyu pislya smerti Lyudovika Zayiki 10 kvitnya 879 dozvolili Lyudoviku Molodshomu povnistyu priyednati Lotaringiyu do Nimechchini Lotarinzka znat ne zahotila viznavati Mersenskij dogovir i podalshe priyednannya Lotaringiyi do Nimechchini Bilshist ob yednalisya navkolo Gugo sina korolya Lotarya II vid viznanogo nezakonnim drugogo shlyubu Dlya dosyagnennya svoyeyi meti Gugo domigsya soyuzu z normanami vidavshi svoyu sestru Gizellu za vikinga Gotfrida Ale Gugo potrapiv u polon do Karla III Tovstogo buv osliplenij i zaslanij v abatstvo Pryum de i zakinchiv svoyi dni Pislya skinennya v 887 roci nenadovgo ob yednav v svoyih rukah rizni chastini imperiyi Karla Velikogo Karla III Tovstogo Lotaringiya zalishilasya v skladi Nimechchini pid upravlinnyam Arnulfa Karintijskogo U 895 roci Arnulf vidnoviv Lotarinzke korolivstvo viddavshi jogo svoyemu nezakonnomu sinovi Cventiboldu Ale proti nogo vistupila znat yaku ocholyuvav Renye Dovgoshiyij Renye vstupiv u soyuz z korolem Franciyi Karlom Prostuvatim U rezultati Cventibold buv ubitij v odnomu z boyiv 13 serpnya 900 rik a Lotaringiya v pershij polovini X stolittya Pislya zagibeli Cventibolda faktichnim pravitelem Lotaringiyi stav Renye Dovgoshiyij U jogo zhilah tekla krov Karolingiv jogo mati bula dochkoyu imperatora Lotarya I vin mav chislenni volodinnya rozsiyani v Ardennah Gennegau Brabanti i vzdovzh nizhnoyi techiyi Maas u vin buv svitskim abatom kilkoh bagatih monastiriv Ne mayuchi zhodnih spadkovih prav vin koristuvavsya v Lotaringiyi majzhe neobmezhenoyu vladoyu Hronisti nazivali jogo missus korolivskij poslanec dux gercog marchio markgraf Korol Nimechchini Lyudovik IV Ditya do yakogo perejshla Lotaringiya zvazhayuchi na vidsutnist u Cventibolda ditej sprobuvav protistaviti Renye yepiskopiv i frankonskogo grafa Gebharda pomer 910 yakomu vin u 903 roci dav titul gercoga Lotaringiyi ale bezuspishno Pislya smerti Lyudovika IV Renye vidmovivsya viznati novogo korolya Konrada Frankonskogo j prisyagnuvsya u 911 roci korolyu Franciyi Karlu III Prostuvatomu Karl prijnyav na sebe volodinnya Lotaringiyeyu ale zalishiv yij nezalezhnist Pislya smerti v 915 Renye jogo nastupnikom stav graf Bidgau Vigerih pomer bl 921 922 nazvanij pfalcgrafom Lotaringiyi ale velikij vpliv mav takozh sin Renye Gizelbert pomer 939 Gizelbert nezabarom posvarivsya z Karlom Prostuvatim Dlya borotbi z nim vin zvernuvsya za dopomogoyu do korolya Nimechchini Genrihu I Ptaholova Piznishe Gizelbert vzyav uchast u povstanni Roberta Parizkogo proti Karla Prostuvatogo u rezultati yakogo Robert stav korolem Odnak pislya smerti Roberta Gizelbert vidmovivsya viznati jogo nastupnika Raulya Burgundskogo U 925 roci Gizelbert sprobuvav zblizitisya z Raulem ale Genrih Ptaholov vstupiv u Lotaringiyu z velikoyu armiyeyu pokinchivshi z nezalezhnistyu Lotaringiyi i zmusivshi aristokratiyu prisyagnuti jomu Lotaringiya viyavilasya priyednana do Nimeckogo korolivstva Genrih Ptaholov viznav Gizelberta gercogom i vidav za nogo svoyu dochku Gerbergu Pislya smerti Genriha Gizelbert prinis prisyagu novomu korolyu Ottonu I Ale v 938 roci Gizelbert priyednavsya do povstannya Genriha Bavarskogo i Ebergarda Frankonskogo 2 zhovtnya 939 roku vin zaginuv u proti armiyi korolya Ottona Peremoga dozvolila Ottonu zaminiti dinastiyu zasnovanu Renye I Novim gercogom vin priznachiv svogo brata Genriha Vihovannya yedinogo sina Gizelberta Genriha pomer 943 abo 944 roku vin doviriv grafu Verdena Ottonu pomer 944 roku Ale vzhe v 940 roci pislya nevdalogo povstannya svogo brata Genriha korol Otton buv zmushenij priznachiti gercogom Ottona Verdenskogo a pislya jogo smerti v 944 roci Konrada Rudogo pomer 955 roku cholovika svoyeyi donki Konrad dosit shvidko priborkav lotarinzku znat Vin pridushiv zakolot pleminnikiv Gizelberta yaki spirayuchis na svij zamok u Monsi borolisya za spadshinu svogo rodu Odnak skoro Konrad posvarivsya z korolem i v 953 roci vzyav uchast u zmovi Ludolfa starshogo sina Ottona I Ale proti Konrada vistupila nezadovolena nim lotarinzka znat yaku ocholiv odin z pleminnikiv Gizelberta graf Gennegau Eno Renye III 920 973 Vidtak Konrad buv rozbitij na beregah Maasu i zmushenij buv utikati U nastupnomu roci Konrad naviv na Lotaringiyu ugorciv spustoshili Gazbengau Namyur i Eno Korol Otton I ne stav chekati kincya povstannya priznachivshi v 953 roci novogo gercoga Vibir jogo vpav ne na Renye III a na svogo brata Bruno yakij odnochasno otrimav arhiyepiskopstvo Keln ob yednavshi takim chinom duhovnu i svitsku vladu Bruno Kelnskij i rozdil Lotaringiyi Bruno I Velikij pr 925 965 upravlyav Lotaringiyeyu do samoyi smerti Stoliceyu gercogstva vin zrobiv Keln yakij stav pri nomu kulturnim centrom Pri comu Bruno mav velicheznij vpliv na vsi uryadovi spravi vin buv kanclerom Nimechchini z 940 roku tozh jogo vvazhali majzhe spivpravitelem Ottona Bruno vdalosya pislya trivaloyi borotbi peremogti Konrada Rudogo i nadovgo povernuti spokij krayini sho znemagala vid vnutrishnih chvar Ale na Lotaringiyu visuvav pretenziyi Renye III Pri comu Bruno pislya smerti gercoga Gugo Velikogo v 956 roci buv faktichnim regentom Franciyi do samoyi svoyeyi smerti a korol Franciyi Lotar rozglyadav Lotaringiyu yak svoyu spadshinu U 956 roci Renye III zahopiv chastinu osobistih volodin Gerberga v Lotaringiyi yiyi tak zvanu udovinu chastku sho viklikalo pohid Lotara na Mons stolicyu Gennegau U rezultati pohodu Lotar zahopiv druzhinu Renye i dvoh jogo siniv sho dozvolilo Bruno v obmin na zaruchnikiv zmusiti Renye povernuti zahopleni zemli Ale nezabarom Renye znovu povstav ta Bruno spilno z Lotarem pridushili bunt Renye buv zahoplenij u polon i vidanij Ottonu I yakij u 958 roci vislav jogo na kordon Bogemiyi de vin pomer a jogo volodinnya buli konfiskovani Upravlinnya Gennegau imperator Otton doruchiv u chervni 958 roku Gotfridu pom 964 sinovi pfalcgrafa Lotaringiyi Gotfrida Sini Renye III Renye i Lambert utekli do Franciyi de znajshli pritulok pri korolivskomu dvori U 959 roku korol Lotar vidmovivsya vid svoyih prav na Lotaringiyu Ale nezabarom spalahnuv novij velikij zakolot lotarinzkoyi znati nevdovolenoyi politikoyu Bruno yakij nakazav rujnuvati zamki senjoriv sho promishlyali rozboyem a takozh obklav znat velikim podatkom Zakolot ocholiv kolishnij radnik Bruno Immonen senjor Shevremona Dlya pridushennya zakolotu i dlya strimuvannya lotarinzhciv u majbutnomu Bruno rozdiliv gercogstvo na dvi chastini Verhnyu Lotaringiyu L Mosellana i Nizhnyu Lotaringiyu L Mosana Oblasti Trira Meca Tulya i Verdena perebuvali v bezposerednij zalezhnosti vid imperatora Na choli kozhnogo gercogstva Bruno postaviv zastupnika z titulom vice gercog Vice gercogom Verhnoyi Lotaringiyi stav graf Bara i Meca Fridrih Ferri I bl 942 984 odruzhenij z donkoyu Gugo Velikogo pleminniceyu Bruno Gercogom Nizhnoyi Lotaringiyi stav graf Gennegau Gotfrid Verhnya Lotaringiya pid upravlinnyam Ardenskoyi dinastiyi Gercogstva Verhnya i Nizhnya Lotaringiya v 1000 roci Ferri I odruzhenij z pleminniceyu Bruno i imperatora Ottona I buv yih virnim prihilnikom Vin buv sinom pfalcgrafa Vigerika Krim Lotaringiyi Ferri volodiv kilkoma grafstvami Bar Shamontua Sharpene Sulozua sho zbilshuvalo jogo sili Vin pobuduvav kilka zamkiv na kordoni mizh Franciyeyu i Nimechchinoyu U 977 roci vin otrimav gercogskij titul ale nezabarom pomer zalishivshi gercogstvo malolitnomu sinovi Tyerri Ditriha I 965 1026 Do 987 roci gercogstvom keruvala jogo mati Beatris Tyerri prodovzhiv politiku batka buduchi prihilnikom imperatoriv U 1011 u vin brav uchast na boci imperatora Genriha II v borotbi proti grafiv Lyuksemburg a v 1018 u v Burgundiyi u peremozi nad Edom II de Blua U 1019 u vin zaluchiv do upravlinnya gercogstvom svogo sina Ferri II 995 1026 Pislya smerti imperatora Genriha II Tyerri i Ferri priyednalisya do povstannya gercoga Shvabiyi Ernsta II proti novogo imperatora Konrada II ale nevdovzi perejshli na bik imperatora viznavshi jogo vladu Ferri II pomer ranishe za batka a pislya smerti v 1026 1027 u Tyerri gercogstvo uspadkuvav sin Ferri II Ferri III 1020 1033 pro pravlinnya yakogo praktichno nichogo nevidomo Ferri III ditej ne zalishiv Grafstvo Bar uspadkuvala jogo sestra a Lotaringiyu imperator Konrad viddav rodichu Ferri gercogu Nizhnoyi Lotaringiyi Gozelo I 967 1044 nenadovgo ob yednav Lotaringiyu Gozello brav uchast v na storoni imperatora Konrada proti Eda II de Blua U listopadi 1037 a vin brav uchast u bitvi pri Ganole mizh Bar le Dyuk i Verdenom u rezultati yakoyi armiya Eda viyavilasya rozbita a sam vin zaginuv Pislya smerti Gozelo v 1044 roci imperator Genrih III znovu rozdiliv gercogstvo mizh jogo dvoma sinami Verhnya Lotaringiya distalasya Gotfridu II borodatomu pom 1069 Nizhnya Lotaringiya Gozelo II bl 1008 1046 Cej rozdil viklikav velike povstannya Lotarinzkoyu znati Do povstannya priyednavsya i Gotfrid Borodatij yakij pragnuv ob yednati Lotaringiyu pid svoyeyu vladoyu Na te shob pridushiti povstannya v imperatora Genriha pishlo 2 roki Vin osobisto z yavivsya z velicheznoyu armiyeyu u suprovodi papi rimskogo Lva IX Nezabarom vdalosya uklasti mir Ale Gotfrid buv zmishenij Na jogo misce buv priznachenij graf Meca Adalbert Elzaskij bl 1000 1048 Pravlinnya Elzaskoyi i Anzhujskoyi dinastij Gercogstvo Lotaringiya v 1400 roci U 1048 u imperator viddav Verhnyu Lotaringiyu Gerhardu Elzaskomu rodonachalniku Lotarinzkogo domu pryami predstavniki yakogo volodili Lotaringiyeyu do 1431 U comu roci pomer Karl Lotarinzkij u zvanni konetablya Franciyi zalishivshi lishe dochku Izabellu yaka vijshla za Rene Anzhujskogo Hocha pleminnik Karla II graf de Vodemon oskarzhuvav prava Izabelli prote imperator Sigizmund viddav gercogstvo yij i yiyi cholovikovi z chim i primirivsya Antuan odruzhivshi svogo sina Fridriha z Iolantoyu dochkoyu Izabelli i Rene V osobi onuka Rene Nikolya Anzhujskij dim pripinivsya i gercogstvo znovu distalosya cholovichij liniyi Lotarinzkoyu domu v osobi Rene II sina Fridriha i Iolanti Pid chas jogo pravlinnya Lotaringiya bula strashenno spustoshena Karlom Smilivim Spadkoyemec Rene II Antuan peremig povstalih selyan i vorozhe stavivsya do Reformaciyi Pid chas malolittya jogo onuka Karla III korol Franciyi Genrih II priyednav do Franciyi Mec Tul i Verden Pri Karli IV Lotaringiya bula zajnyata francuzami 1634 Tilki v 1697 r onuk Karla IV Leopold Josip Karl znovu otrimav krayinu na vazhkih umovah YiYi uspadkovuvav v 1729 r sin jogo Franc Stefan mati yakogo Sharlotta Orleanska pid chas malolittya zhorstoko gnobila naselennya Priyednannya gercogstva do Franciyi Cherez kilka rokiv Franciya pozbavila Franca Stefana prestolu i viddala jogo polskomu eks korolyu Stanislavu Leshinskomu Franc Stefan yakij odruzhivsya z Mariyeyu Tereziyeyu dochkoyu imperatora Karla VI otrimav u viglyadi vinagorodi Velike gercogstvo Toskanske i zgodom buv obranij nimeckim imperatorom pid im yam Franca I V osobi jogo siniv Josipa II i Leopolda II Lotarinzkij dim zajnyav avstrijskij prestol sho nalezhav jomu do padinnya avstrijskoyi monarhiyi Po smerti Stanislava v 1766 r Verhnya Lotaringiya bula vklyuchena do skladu Franciyi nazavzhdi vtrativshi politichnu samostijnist Pro podalshu dolyu ciyeyi oblasti div Elzas Lotaringiya Franko prusska vijna PrimitkiNa dumku Parrizo R Parisot Le royaume de Lorraine sous les Carolingiens 843 923 Paris 1899 nazva Lotaringiya vpershe zustrichayetsya v praci Antapodosis Liutpranda Kremonskogo napisana v 958 962 rokah Lotar buv sinom vdovi gercoga Gizelberta sestri Bruno yaka pislya zagibeli Gizelberta vijshla zamizh za korolya Franciyi Lyudovika IV Zamorskogo LiteraturaDigot Histoire de Lorraine Enciklopedicheskij slovar Brokgauza i Efrona 1890 1907 Kniga Pirenn A Srednevekovye goroda Belgii