Вели́ке ге́рцогство Тоска́нське (італ. Granducato di Toscana, лат. Magnus Ducatus Tusciae) — у 1569—1860 роках монархічна держава на Апеннінському півострові, зі столицею у Флоренції. Розташовувалася в Центральній Італії, в регіоні Тоскана. Очолювалася великими герцогами із династій Медічі (1569—1737) та Габсбурги (1737—1860). Постала 27 серпня 1569 року на основі Флорентійського герцогства, яким керували Медічі. Занепало за панування великого герцога Козімо III. 9 липня 1737 року перейшла до Франца I, імператора Священної Римської імперії. Управлялася віце-королями. 21 березня 1801 року ліквідована в ході Наполеонівських воєн французами, які перетворили її на Етрурське королівство. 9 червня 1815 року відновлена як суверенна держава. 8 грудня 1859 року увійшла до складу Центрально-Італійської конфедерації. 22 березня 1860 року анексована П'ємонт-Сардинським королівством після плебісциту.
Велике герцогство Тосканське | |||||
| |||||
| |||||
![]() | |||||
Столиця | Флоренція | ||||
Мови | італійська | ||||
Релігії | католицтво | ||||
Форма правління | монархія | ||||
Великий герцог | |||||
- 1569–1574 | Козімо I (перший) | ||||
- 1859–1860 | Фердинанд IV (останній) | ||||
Історія | |||||
- Засновано | 1569 | ||||
- Ліквідовано | 1860 | ||||
Площа | 22,550 км2 | ||||
Населення | |||||
- | 2 000 000 осіб | ||||
Густота | 88 691,8 осіб/км² | ||||
|
Назва
- Тоскана (італ. Toscana) — коротка назва.
- Вели́ке ге́рцогство Тоска́нське / Вели́ке князі́вство Тоска́нське (італ. Granducato di Toscana, лат. Magnus Ducatus Tusciae) — італійська назва.
- Вели́ке ге́рцогство Етрурії / Вели́ке князі́вство Етрурії (лат. Magnus Ducatus Etruriae) — офіційна латинська назва; від античної Етрурії.
Символіка
Герби
Гербом Великого герцогства Тосканського був родовий герб Медічі: у золотому полі пять червоних пігулок; у главі — синє коло із трьома золотими ліліями. Після вигасання правлячого дому Медічі його наступники — австрійські Габсбурги-Лотаринзькі — використовували цей герб як символ Тоскани, поєднуючи його зі своїми родовими гербами.
- Герб
1562-1737 - Герб
1562-1737 - Малий герб
1815-1848, 1849-1860 - Великий герб
1765-1800, 1815–1848, 1849-1860
Прапори
- Прапор
1562-1737 - Морський прапор
1737-1749 - Прапор
1815-1848, 1849-1860 - Прапор із малим гербом
1815-1848, 1849-1860 - Прапор із великим гербом
1765-1800, 1815–1848, 1849-1860 - Прапор
1848-1849
Історія
Виникнення
Держава виникла в результаті експансії Флорентійського герцогства (замінило 1532 року Флорентійську республіку): у 1557 році сусід й давній суперник Флоренції Сієнська республіка перейшла під владу герцогів Медічі. Велике герцогство займало більшу частину сучасного італійського регіону Тоскана за винятком північних земель маркізату Масса, князівства Каррара та республіки, а потім герцогства, Лукка. Столицею великого герцогства була Флоренція.
Правителі
Першим великим герцогом був Козімо I з династії Медічі. Його нащадки правили там до припинення династії у 1737 році. Тоді велике герцогство отримав у спадок Франц Стефан, герцог Лотарингії і зять імператора Карла VI. Таким чином у великому герцогстві запанували Габсбурги.
Анексія
Велике герцогство розпалось на період з 1801 по 1815 роки в результаті наполеонівських війн. 1801 року за на його території було створено Етрурське королівство, у 1808 його було зроблено французькою провінцією. 1809 року сестру Наполеона Елізу було призначено штатгальтеркою в Етрурії з титулом великої герцогині Тосканської. У 1814 році Тоскана була повернута великому герцогу Фердинанду III.
Останні роки
Фердинанд III пристав до політичної системи Австрії й у 1815 уклав з нею угоду, за якою у разі війни тосканські війська мали перебувати у розпорядженні австрійського головнокомандувача. Фердинанду ΙΙI 1824 року спадкував його син Леопольд II. Коли у 1840-х роках в Італії посилився національний рух й прагнення до реформ, уряд Леопольда II первинно намагався йти в рівень з потребами суспільства, що назріли. Він відхилив пропозицію Австрії про військове втручання й 1847 року обіцяв ліберальні реформи. Того ж року, після того, як зрікся престолу, Лукку зі своєю областю було приєднано до Тоскани. Замість цього придбання Тоскана, відповідно до угод 1817 та 1844 років, поступилась округами Понтремолі Пармському герцогству, а навколо Фівіццано — Моденському герцогству. 15 лютого 1848 року Леопольд II, за прикладом неаполітанського короля, дарував Тоскані конституцію. В цей час у Ломбардії спалахнуло повстання проти австрійської влади; тосканські війська також виступили проти Австрії, і Леопольд II склав з себе титул австрійського ерцгерцога.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHpMek01TDB4bGIzQnZiR1JmVTJWamIyNWtYMjltWDFSMWMyTmhibmt1YW5Cbkx6SXlNSEI0TFV4bGIzQnZiR1JmVTJWamIyNWtYMjltWDFSMWMyTmhibmt1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
У червні 1848 року було відкрито сенат і палату депутатів. Уряд, на чолі якого стояли спочатку маркіз Ридольфі, потім маркіз Каппоні, виявився неспроможним зупинити революційний рух, що розгорався з новою силою, очільником якого був Гверацці. Коли у жовтні Каппоні пішов у відставку, Леопольд призвав до складу уряду представників радикалізму. Серед міністрів були , та Мадзіні. В тронній промові 10 січня 1849 року Леопольд II обіцяв відновлення національної війни з Австрією та скликання у Флоренції установчі збори для вирішення питання про політичне перетворення усієї Італії.
Сам Леопольд II, однак, був проти своїх нових міністрів, 21 лютого він залишив Флоренцію й втік до фортеці Гаету. У Флоренції було встановлено тимчасовий уряд тріумвірату: Монтанеллі, Мадзіні й Гверацці і скликано установчі збори на чолі з Гверацці. У квітні 1849 року поміркована ліберальна партія вчинила у Флоренції контрреволюцію: Гверацці та його прибічники були заарештовані, установчі збори розпущені. Флорентійський магістрат, захопивши владу до своїх рук, запросив великого герцога повернутись і керувати країною в дусі виданої ним конституції. Леопольд II призначив нове міністерство на чолі з Джованні Бальдассероні. У вересні 1850 дію конституції було призупинено, а у травні 1852 її було цілком скасовано. З папською курією було укладено конкордат, в силу якого католицьке духовенство здобуло необмежену свободу переслідувати всі прояви протестантства. Перед війною, 1859 року, Леопольд II здійснив подорож до Риму та Неаполя й домовився з папою та королем Фердинандом II стати на бік Австрії. Між тим, у Флоренції почався національний рух і Леопольд II подався до Австрії й зрікся престолу на користь свого сина .
На території герцогств Тосканського, Моденського й Пармського утворилась про-сардинська держава, що отримала назву Об'єднані італійські провінції. [it] запропонував сардинському королю Віктору Еммануїлу II диктатуру, той відхилив цю пропозицію, але погодився взяти Тоскану на час війни під свій захист і призначив Бонкомпаньї своїм генеральним комісаром. Останній утворив міністерство на чолі з Ріказолі, і скликав раду (консульту). Національні збори одностайно проголосували за приєднання до Сардинського королівства. Слідом за цим декрет 22 березня 1860 року оголосив про приєднання Тоскани до Сардинського королівства. Велике герцогство Тосканське офіційно припинило своє існування.
Державний устрій
Герцоги
Титул правителя Тоскани — великий герцог Тосканський. У офіційній латинській документації він іменувався як великий князь Етрурії (лат. Magnus Dux Hetruriae).
- 1765—1790: П'єтро-Леопольдо (Леопольд II, імператор Священної Римської імперії)
- 1859—1860: Фердинанд IV
Примітки
- . Архів оригіналу за 24 січня 2020. Процитовано 29 липня 2020.
- Posse, O. Die Siegel der Deutschen Kaiser und Könige. Dresden: Wilhelm und Bertha v. Baensch Stiftung, 1913 (Beilage 1. Wapen und Titeln Sr. Kaiserl. Königl. Apostol. Majest. Leopold des Zweyten, erwählten Römischen Kaisers, In Germanien, zu Ungarn und Böheim Königs, Erzherzoges zu Oesterreich etc. sammt deren heraldischer Beschreibung. Wien, 1790[1] [Архівовано 6 серпня 2020 у Wayback Machine.]).
Бібліографія
- Acton, Harold: The Last Medici, Macmillan, London, 1980,
- Strathern, Paul: The Medici: Godfathers of the Renaissance, Vintage books, London, 2003,
- Hale, J.R.: Florence and the Medici, Orion books, London, 1977,
- Frieda, Leonie: Catherine de' Medici, Orion books, London, 2005,
- Booth, Cecily: Cosimo I—Duke of Florence, University Press, 1921
- Woolrych, Humphry William: The history and results of the present capital punishments in England; to which are added, full tables of convictions, executions, etc., Saunders and Benning, 1832, (pre-dates use of the ISBN)
Посилання
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Велике герцогство Тосканське
- Tuscany (Florence) [ 21 березня 2021 у Wayback Machine.] // Italian states to 1861.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
U Vikipediyi ye statti pro inshi znachennya cogo termina Toskana znachennya Veli ke ge rcogstvo Toska nske ital Granducato di Toscana lat Magnus Ducatus Tusciae u 1569 1860 rokah monarhichna derzhava na Apenninskomu pivostrovi zi stoliceyu u Florenciyi Roztashovuvalasya v Centralnij Italiyi v regioni Toskana Ocholyuvalasya velikimi gercogami iz dinastij Medichi 1569 1737 ta Gabsburgi 1737 1860 Postala 27 serpnya 1569 roku na osnovi Florentijskogo gercogstva yakim keruvali Medichi Zanepalo za panuvannya velikogo gercoga Kozimo III 9 lipnya 1737 roku perejshla do Franca I imperatora Svyashennoyi Rimskoyi imperiyi Upravlyalasya vice korolyami 21 bereznya 1801 roku likvidovana v hodi Napoleonivskih voyen francuzami yaki peretvorili yiyi na Etrurske korolivstvo 9 chervnya 1815 roku vidnovlena yak suverenna derzhava 8 grudnya 1859 roku uvijshla do skladu Centralno Italijskoyi konfederaciyi 22 bereznya 1860 roku aneksovana P yemont Sardinskim korolivstvom pislya plebiscitu Velike gercogstvo Toskanske 1569 1860 Prapor Gerb Toskana istorichni kordoni na kartiToskana u XIX stolitti Stolicya Florenciya Movi italijska Religiyi katolictvo Forma pravlinnya monarhiya Velikij gercog 1569 1574 Kozimo I pershij 1859 1860 Ferdinand IV ostannij Istoriya Zasnovano 1569 Likvidovano 1860 Plosha 22 550 km2 Naselennya 2 000 000 osib Gustota 88 691 8 osib km Vikishovishe maye multimedijni dani za temoyu Velike gercogstvo ToskanskeNazvaToskana ital Toscana korotka nazva Veli ke ge rcogstvo Toska nske Veli ke knyazi vstvo Toska nske ital Granducato di Toscana lat Magnus Ducatus Tusciae italijska nazva Veli ke ge rcogstvo Etruriyi Veli ke knyazi vstvo Etruriyi lat Magnus Ducatus Etruriae oficijna latinska nazva vid antichnoyi Etruriyi SimvolikaGerbi Gerbom Velikogo gercogstva Toskanskogo buv rodovij gerb Medichi u zolotomu poli pyat chervonih pigulok u glavi sinye kolo iz troma zolotimi liliyami Pislya vigasannya pravlyachogo domu Medichi jogo nastupniki avstrijski Gabsburgi Lotarinzki vikoristovuvali cej gerb yak simvol Toskani poyednuyuchi jogo zi svoyimi rodovimi gerbami Gerb 1562 1737 Gerb 1562 1737 Malij gerb 1815 1848 1849 1860 Velikij gerb 1765 1800 1815 1848 1849 1860 Prapori Prapor 1562 1737 Morskij prapor 1737 1749 Prapor 1815 1848 1849 1860 Prapor iz malim gerbom 1815 1848 1849 1860 Prapor iz velikim gerbom 1765 1800 1815 1848 1849 1860 Prapor 1848 1849IstoriyaViniknennya Derzhava vinikla v rezultati ekspansiyi Florentijskogo gercogstva zaminilo 1532 roku Florentijsku respubliku u 1557 roci susid j davnij supernik Florenciyi Siyenska respublika perejshla pid vladu gercogiv Medichi Velike gercogstvo zajmalo bilshu chastinu suchasnogo italijskogo regionu Toskana za vinyatkom pivnichnih zemel markizatu Massa knyazivstva Karrara ta respubliki a potim gercogstva Lukka Stoliceyu velikogo gercogstva bula Florenciya Praviteli Dokladnishe Praviteli Toskani Pershim velikim gercogom buv Kozimo I z dinastiyi Medichi Jogo nashadki pravili tam do pripinennya dinastiyi u 1737 roci Todi velike gercogstvo otrimav u spadok Franc Stefan gercog Lotaringiyi i zyat imperatora Karla VI Takim chinom u velikomu gercogstvi zapanuvali Gabsburgi Aneksiya Velike gercogstvo rozpalos na period z 1801 po 1815 roki v rezultati napoleonivskih vijn 1801 roku za na jogo teritoriyi bulo stvoreno Etrurske korolivstvo u 1808 jogo bulo zrobleno francuzkoyu provinciyeyu 1809 roku sestru Napoleona Elizu bulo priznacheno shtatgalterkoyu v Etruriyi z titulom velikoyi gercogini Toskanskoyi U 1814 roci Toskana bula povernuta velikomu gercogu Ferdinandu III Ostanni roki Ferdinand III pristav do politichnoyi sistemi Avstriyi j u 1815 uklav z neyu ugodu za yakoyu u razi vijni toskanski vijska mali perebuvati u rozporyadzhenni avstrijskogo golovnokomanduvacha Ferdinandu III 1824 roku spadkuvav jogo sin Leopold II Koli u 1840 h rokah v Italiyi posilivsya nacionalnij ruh j pragnennya do reform uryad Leopolda II pervinno namagavsya jti v riven z potrebami suspilstva sho nazrili Vin vidhiliv propoziciyu Avstriyi pro vijskove vtruchannya j 1847 roku obicyav liberalni reformi Togo zh roku pislya togo yak zriksya prestolu Lukku zi svoyeyu oblastyu bulo priyednano do Toskani Zamist cogo pridbannya Toskana vidpovidno do ugod 1817 ta 1844 rokiv postupilas okrugami Pontremoli Parmskomu gercogstvu a navkolo Fiviccano Modenskomu gercogstvu 15 lyutogo 1848 roku Leopold II za prikladom neapolitanskogo korolya daruvav Toskani konstituciyu V cej chas u Lombardiyi spalahnulo povstannya proti avstrijskoyi vladi toskanski vijska takozh vistupili proti Avstriyi i Leopold II sklav z sebe titul avstrijskogo ercgercoga Ostannij velikij gercog Toskanskij Leopold II U chervni 1848 roku bulo vidkrito senat i palatu deputativ Uryad na choli yakogo stoyali spochatku markiz Ridolfi potim markiz Kapponi viyavivsya nespromozhnim zupiniti revolyucijnij ruh sho rozgoravsya z novoyu siloyu ochilnikom yakogo buv Gveracci Koli u zhovtni Kapponi pishov u vidstavku Leopold prizvav do skladu uryadu predstavnikiv radikalizmu Sered ministriv buli ta Madzini V tronnij promovi 10 sichnya 1849 roku Leopold II obicyav vidnovlennya nacionalnoyi vijni z Avstriyeyu ta sklikannya u Florenciyi ustanovchi zbori dlya virishennya pitannya pro politichne peretvorennya usiyeyi Italiyi Sam Leopold II odnak buv proti svoyih novih ministriv 21 lyutogo vin zalishiv Florenciyu j vtik do forteci Gaetu U Florenciyi bulo vstanovleno timchasovij uryad triumviratu Montanelli Madzini j Gveracci i sklikano ustanovchi zbori na choli z Gveracci U kvitni 1849 roku pomirkovana liberalna partiya vchinila u Florenciyi kontrrevolyuciyu Gveracci ta jogo pribichniki buli zaareshtovani ustanovchi zbori rozpusheni Florentijskij magistrat zahopivshi vladu do svoyih ruk zaprosiv velikogo gercoga povernutis i keruvati krayinoyu v dusi vidanoyi nim konstituciyi Leopold II priznachiv nove ministerstvo na choli z Dzhovanni Baldasseroni U veresni 1850 diyu konstituciyi bulo prizupineno a u travni 1852 yiyi bulo cilkom skasovano Z papskoyu kuriyeyu bulo ukladeno konkordat v silu yakogo katolicke duhovenstvo zdobulo neobmezhenu svobodu peresliduvati vsi proyavi protestantstva Pered vijnoyu 1859 roku Leopold II zdijsniv podorozh do Rimu ta Neapolya j domovivsya z papoyu ta korolem Ferdinandom II stati na bik Avstriyi Mizh tim u Florenciyi pochavsya nacionalnij ruh i Leopold II podavsya do Avstriyi j zriksya prestolu na korist svogo sina Na teritoriyi gercogstv Toskanskogo Modenskogo j Parmskogo utvorilas pro sardinska derzhava sho otrimala nazvu Ob yednani italijski provinciyi it zaproponuvav sardinskomu korolyu Viktoru Emmanuyilu II diktaturu toj vidhiliv cyu propoziciyu ale pogodivsya vzyati Toskanu na chas vijni pid svij zahist i priznachiv Bonkompanyi svoyim generalnim komisarom Ostannij utvoriv ministerstvo na choli z Rikazoli i sklikav radu konsultu Nacionalni zbori odnostajno progolosuvali za priyednannya do Sardinskogo korolivstva Slidom za cim dekret 22 bereznya 1860 roku ogolosiv pro priyednannya Toskani do Sardinskogo korolivstva Velike gercogstvo Toskanske oficijno pripinilo svoye isnuvannya Derzhavnij ustrijGercogi Dokladnishe Praviteli Toskani Titul pravitelya Toskani velikij gercog Toskanskij U oficijnij latinskij dokumentaciyi vin imenuvavsya yak velikij knyaz Etruriyi lat Magnus Dux Hetruriae 1765 1790 P yetro Leopoldo Leopold II imperator Svyashennoyi Rimskoyi imperiyi 1859 1860 Ferdinand IVPrimitki Arhiv originalu za 24 sichnya 2020 Procitovano 29 lipnya 2020 Posse O Die Siegel der Deutschen Kaiser und Konige Dresden Wilhelm und Bertha v Baensch Stiftung 1913 Beilage 1 Wapen und Titeln Sr Kaiserl Konigl Apostol Majest Leopold des Zweyten erwahlten Romischen Kaisers In Germanien zu Ungarn und Boheim Konigs Erzherzoges zu Oesterreich etc sammt deren heraldischer Beschreibung Wien 1790 1 Arhivovano 6 serpnya 2020 u Wayback Machine BibliografiyaActon Harold The Last Medici Macmillan London 1980 ISBN 0 333 29315 0 Strathern Paul The Medici Godfathers of the Renaissance Vintage books London 2003 ISBN 978 0 09 952297 3 Hale J R Florence and the Medici Orion books London 1977 ISBN 1 84212 456 0 Frieda Leonie Catherine de Medici Orion books London 2005 ISBN 0 7538 2039 0 Booth Cecily Cosimo I Duke of Florence University Press 1921 Woolrych Humphry William The history and results of the present capital punishments in England to which are added full tables of convictions executions etc Saunders and Benning 1832 pre dates use of the ISBN PosilannyaVikishovishe maye multimedijni dani za temoyu Velike gercogstvo Toskanske Tuscany Florence 21 bereznya 2021 u Wayback Machine Italian states to 1861