Єлизавета I (англ. Elizabeth I of England; 7 вересня 1533 — 24 березня 1603) — королева Англії та Ірландії між 1558 та 1603 роками. За час її правління, особливо завдяки перемозі над Іспанською Армадою, Англія перетворилася з другорядної держави на периферії Європи на володарку морських просторів. Вважається національною героїнею Англії.
Єлизавета I англ. Elizabeth I | |
---|---|
Dei Gracia Angliae et Hiberniae Regina Fidei Defensor | |
![]() | |
Королева Англії | |
Правління | 1558-1603 |
Коронація | 15 січня 1559 |
Попередник | Марія I Тюдор |
Наступник | Яків I |
Інші титули | Королева Ірландії |
Біографічні дані | |
Імена | Elizabeth Tudor |
Релігія | Католицька Церква (1533-25 лютого 1570) Англіканська Церква (26 лютого 1570-24 березня 1603) |
Народження | 7 вересня 1533 Гринвіч |
Смерть | 24 березня 1603 (69 років) Ричмондський палац сепсис |
Поховання | Вестмінстерське абатство, Лондон, Англія |
Династія | Тюдори |
Батько | Генріх VIII |
Мати | Анна Болейн |
![]() | |
![]() | |
|
Єлизавета була 5-м й останнім монархом із династії Тюдорів, донькою короля Генріха VIII. При народженні Єлизавета отримала титул принцеси, але після страти її матері, королеви Анни Болейн, була оголошена незаконнонародженою. Можливо саме через це її брат Едуард VI позбавив сестру спадку. Проте його заповіт був анульований. Третім законом про спадщину, виданим англійським парламентом 1543 року, який зробив Єлизавету першою в черзі престолонаслідування в разі смерті Марії I Кривавої без спадкоємця. Під час правління Марії I, Єлизавета провела близько року ув'язненою за звинуваченнями в зраді, політичних інтригах проти Марії I та допомозі протестантській церкві.
Єлизавета спиралася в своєму правлінні на королівську раду, в якій засідали провідні політики того часу на чолі з радником Вільямом Сесілом, 1-им Бароном Берлі. Одним з її перших політичних досягнень була підтримка відокремлення англійської протестантської церкви від Римо-Католицької, і проголошення монарха Англії її верховним опікуном (Акт про верховність 1558 року). Церковний порядок, запроваджений Єлизаветою, суворо дотримувався під час її правління й пізніше переріс у теперішню Англіканську церкву. Очікувалось, що Єлизавета вийде заміж і народить спадкоємця роду Тюдорів, але незважаючи на часті звернення парламенту, вона відмовлялася. Мотиви цього вибору невідомі й стали темою численних дискусій. З часом незайманість Єлизавети принесла їй славу й стала приводом для культу особи, свідченням чого стали тогочасні портрети, пишні заходи та література.
За стилем правління Єлизавета I була стриманішою ніж інші Тюдорські монархи. Одним з її девізів був «лат. video et taceo» («англ. see but silent») — «бачу, але мовчу». Ця стратегія, яку не завжди схвалювали її радники, часто рятувала королеву від невигідних політичних та подружніх союзів. Незважаючи на її обережність у міжнародних відносинах та не надто завзяту підтримку кількох безрезультатних і незграбних військових кампаній у Нідерландах, Франції та Ірландії, перемога над Іспанською Армадою назавжди пов'язала її ім'я з однією з грандіозних звитяг в англійській історії. Уже через 20 років після її смерті Єлизавету вважали правителькою золотої доби — ставлення, яке і досі домінує у англійців. Правління Єлизавети відоме як Єлизаветинська ера, яка відома, передусім, розквітом англійської драматургії на чолі з Вільямом Шекспіром і Крістофером Марлоу та доблестю англійських мореплавців, серед яких вирізнялися такі шукачі пригод, як Френсіс Дрейк.
Оцінки деяких істориків стриманіші. Вони часто змальовують Єлизавету як нерішучу правительку з поганим характером, якій, проте, надзвичайно щастило. Ближче до кінця її правління економічні та військові проблеми послабили її популярність настільки, що багато підданих зітхнули з полегшенням після її смерті. Єлизавета вважається харизматичною виконавицею ролі королеви і неймовірно живучим політиком у період слабкої і розбалансованої монархічної влади в Англії, в той час як у сусідніх країнах монархи боролись за виживання, як, наприклад, суперниця Єлизавети, Марія Стюарт.
Раннє життя
Єлизавета народилась у Палаці Пласентія в Палаті Дів 7 вересня 1533 року між третьою і четвертою годиною дня. Її назвали на честь її бабусь як з материнського, так і з батьківського боку — Єлизавети Йоркської та Єлизавети Говард. Вона була другою донькою Генріха VIII, яка не померла в ранньому дитинстві; її матір'ю була друга дружина Генріха, Анна Болейн. При народженні Єлизавета стала спадкоємицею престолу Англії. Її старша сестра Марія втратила позицію законного спадкоємця, коли Генріх анулював шлюб із матір'ю Марії, Катериною Арагонською, щоб одружитись з Анною. Король Генріх VIII до відчаю прагнув законного сина, щоб забезпечити неперервність династії Тюдорів. Анну коронували короною святого Едуарда, коли вона була вагітна Єлизаветою. Анна залишилася єдиною людиною, яка була коронована цією короною, але не була монархом Англії. Після народження Єлизавети, Анна не змогла забезпечити Генріха законним сином. Вона постраждала від принаймні двох викиднів, одного в 1534 році й іншого на початку 1536 року. 2 травня 1536 року її заарештували й посадили за ґрати. Похапцем засуджена за фіктивними звинуваченнями, вона була обезголовлена 19 травня 1536 року.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWxMMlUyTDBobGJuSjVYMVpKU1VsZllXNWtYMEZ1Ym1WZlFtOXNaWGx1TG5CdVp5OHlNakJ3ZUMxSVpXNXllVjlXU1VsSlgyRnVaRjlCYm01bFgwSnZiR1Y1Ymk1d2JtYz0ucG5n.png)
Єлизавета, якій на той час було 2 роки й 8 місяців, була оголошена незаконнонародженою і позбавлена титулу принцеси. Через одинадцять днів після смерті Анни Болейн Генрі одружився з Джейн Сеймур, яка померла через дванадцять днів після народження їхнього сина, принца Едварда. Єлизавету поселили при дворі Едварда, і при його хрещенні вона тримала крижму, освячений рушник для дитини.
Перша леді-вихователька Єлизавети, Маргарет Браєн писала про ніжність і тендітність дитини. З осені 1537 року Єлизаветою опікувалась Бланш Герберт, яка залишалась її леді-вихователькою до кінця 1545 або початку 1546 року. Катерина Чемперноун, відома більше як Кет Ешлі, була призначена гувернанткою Єлизавети 1537 року, і вони залишались друзями до смерті Кет у 1565 році, після чого Бленш Перрі замінила її на посаді Головної дами Таємної ради її величності. Ешлі, безсумнівно, добре вишколила Єлизавету, яка до того часу, як Вільям Гріндол став її репетитором 1544 року, вже могла писати англійською, латинською, та італійською. Під керівництвом Гріндола, талановитого та умілого вчителя, вона мала успіхи у вивченні французької та грецької мов. Після смерті Гріндола в 1548 році, Єлизавета продовжила освіту під керівництвом Роджера Ешема, який вірив, що навчання повинне бути веселим і розважальним, і ставився до неї з розумінням. У час закінчення її формальної освіти 1550 року, вона була найосвіченішою жінкою свого покоління.
Томас Сеймур
Генріх VIII помер 1547 року, коли Єлизаветі було 13, а престол успадкував її зведений брат Едуард VI. Катерина Парр, остання дружина Генріха, незабаром вийшла заміж за Томаса Сеймура, 1-го барона Сеймур Саделі, дядька Едварда VI і брата лорда-протектора Едварда Сеймора, 1-го герцога Сомерсетського. Пара прийняла Єлизавету в свою домівку в Челсі. Там Єлизавета пережила емоційну кризу, яка, на думку деяких істориків, мала на неї вплив впродовж всього її життя. Наближаючись до свого сорокового дня народження, Сеймур усе ще зберігав «значну сексуальну привабливість» і палко загравав з чотирнадцятилітньою Єлизаветою: входив до її кімнати в нічному халаті, лоскотав та ляпав по сідницях. Коли Катерина Парр в травні 1548 року спіймала їх в обіймах, вона вислала Єлизавету геть.
Намагаючись здобути контроль над королівською родиною, Сеймур продовжив свої інтриги. Коли Катерина Парр померла від післяпологової гарячки 5 вересня 1548 року, він відновив залицяння до Єлизавети з наміром одружитись із нею. Деталі його колишньої поведінки з Єлизаветою випливли на поверхню під час допиту Кет Ешлі та Томаса Перрі, скарбника Єлизавети. У січні 1549 року Сеймура заарештували за підозрою в змові: намірі одружитись з Єлизаветою і відсторонити від влади її брата. Єлизавета, яка на той час перебувала в Гетфілд Гауз, не зізналася. Її впертість довела до нестями її допитувача, сера Роберта Тервітта, який сказав: «Я бачу з вигляду на її обличчі, що вона винна». Сеймурові стяли голову 20 березня 1549 року.
Королева Марія
Едуард VI помер, скоріш за все від туберкульозу, 6 липня 1553 року, у віці 15 років. Його заповіт скасував Акт про порядок наслідування корони 1543 року, вилучив Марію та Єлизавету з черги престолонаслідування, і натомість оголосив спадкоємницею леді Джейн Грей, онуку сестри Генріха VIII, Марії, герцогині Саффолк. Королівська таємна рада оголосила леді Джейн королевою, але коло її підтримки швидко розпалось, і її усунули від влади після дев'яти днів. Марія з тріумфом в'їхала в Лондон, Єлизавета поруч із нею.
Демонстрація солідарності між сестрами тривала недовго. Марія, перша правляча королева Англії, пізніше відома як Марія Кривава, була сповнена рішучості знищити протестантську віру, в якій виховувалася Єлизавета, і наказала всім відвідувати месу. Єлизавета була змушена демонструвати згоду. Початкова популярність Марії зменшилась, коли вона оголосила про свої наміри вийти заміж за принца Філіпа Іспанського, сина імператора Карла V. Незадоволення швидко поширилось у всій країні, і чимало людей вважали Єлизавету точкою опори протидії релігійним реформам Марії. У січні і лютому 1554 року в кількох частинах Англії та Уельсу спалахнули повстання, відомі як бунт Ваєтта, оскільки їх очолював сер [en].
Після провалу бунту Єлизавету привели в суд і розпочали допит. 18 березня її ув'язнили в лондонському Тауері, де 12 лютого, щоб вселити страх у серця повстанців, стратили леді Джейн Грей. Нажахана Єлизавета затято відстоювала свою невинність. Малоймовірно, що Єлизавета була замішана в змові, все ж деякі заколотники наполегливо шукали контактів із принцесою. Найближча довірена особа Марії, посол від Карла V, Симон Ренард наполягав, що трон Марії не буде в безпеці, доки Єлизавета жива, а канцлер-єпископ Стівен Гардінер намагався посадити Єлизавету на лаву підсудних. Прибічники Єлизавети при дворі королеви, такі як барон Вільям Педжет, переконали Марію помилувати сестру через відсутність конкретних доказів проти неї. Натомість, 22 травня Єлизавету перевели з Тауера до Вудстока, де вона повинна була провести майже рік під домашнім арештом під наглядом сера Генрі Бедінгфілда. Всю дорогу до Вудстока, натовпи вітали її квітами, оплесками та підбадьорливими вигуками.
17 квітня 1555 року, коли Марія наближалась до останньої фази своєї уявної вагітності, Єлизавету знову привезли до королівського двору. Якби правителька та її дитина померли, Єлизавета зійшла б на престол. З іншого боку, якби Марія народила здорову дитину, шанси Єлизавети стати королевою сильно зменшилися б. Коли виявилось, що королева насправді не була вагітною, більше ніхто не вірив, що вона може народити спадкоємця. Вступ на престол Єлизавети здавався гарантованим. Навіть Філіп, котрий став королем Іспанії 1556 року, визнавав нову політичну реальність. Відтоді він віддавав перевагу Єлизаветі над іншою кандидаткою Марією I Стюарт, королевою Шотландії, яка була заручена із французьким дофіном Франциском. Коли його дружина захворіла, Філіп послав графа Ферії, щоб порадитись з Єлизаветою. З жовтня Єлизавета вже планувала свій уряд. 6 листопада Марія визнала Єлизавету своєю спадкоємицею. Марія померла в Сент-Джеймському Палаці 17 листопада 1558 року, а через одинадцять днів Єлизавета посіла трон.
Королева Єлизавета I
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWxMMlUzTDBoaGRHWnBaV3hrWDBodmRYTmxMbXB3Wnk4eU1qQndlQzFJWVhSbWFXVnNaRjlJYjNWelpTNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
Єлизавета стала королевою у віці 25 років. Коли її тріумфальна процесія ввійшла до міста ввечері напередодні коронації, громадяни тепло її вітали промовами, парадами, співами та гучним святкуванням з «міцним протестантським присмаком». Публіку причарували відкриті й лагідні відповіді Єлизавети. Наступного дня, 15 січня 1559, Єлизавету коронували у Вестмінстерському абатстві, вона отримала миропомазання католицького єпископа Карлайла. Її представили перед натовпом для всенародного схвалення під оглушливий звук орга́нів, флейт, труб, барабанів та дзвонів.
20 листопада 1558 року Єлизавета оголосила свої наміри королівській Раді та перам Англії, які прибули в Ґетфілд Гауз для присяги. У своїй промові королева вперше вжила властиву їй метафору «двох тіл»: природного та політичного.
Мілорди, закон природи змушує мене оплакувати мою сестру; тягар, який впав на мене, приголомшує мене, але беручи до уваги, що я істота Божа, висвячена поклонятися Його волі, я поступаюся, бажаючи всім серцем, що матиму Його за радника небесного на цій посаді, мені даній. Оскільки я є природно тільки одним тілом, хоч мені й дано в опіку тіло політичне, я потребуватиму від Вас усіх… допомоги, щоб я своїм правлінням, а Ви своїм служінням, створили гідний звіт перед Господом на небі та краще майбутнє нашим нащадкам на землі. Я маю намір узгоджувати всі свої дії з доброю радою та обговоренням.
Шлюбне питання
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkU1TDBSMVpHeGxlWEJ2Y25SeVlXbDBMbXB3Wnk4eU1qQndlQzFFZFdSc1pYbHdiM0owY21GcGRDNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
З самого початку правління Єлизавети постало питання про те, з ким вона одружиться. Вона так і не зробила цього, і причини такого не з'ясовані. Історики припускають, що інцидент з Томасом Сеймуром змусив її боятися стосунків з чоловіками, або що вона знала про свою безплідність. Поки вагітність ще була можливою, королева розглядала кілька кандидатур. Її остання можливість шлюбу, яка закінчилась в 1581 році, коли їй було 48 років, була з Франсуа, герцогом Анжуйським, на 22 роки молодшим від неї. Єлизавета не мала потреби в чоловікові для правління, і шлюб міг позбавити її контролю над власним королівством, спричинивши іноземне втручання, як сталося з її сестрою Марією. З іншого боку, подружжя було останнім шансом народити спадкоємця.
Єлизавета часто одержувала шлюбні пропозиції, але серйозно вона розглянула лише трьох або чотирьох претендентів. З них усіх друг її дитинства лорд Роберт Дадлі, мабуть, дійшов найближче до мети. На початку 1559 року Єлизаветина дружба з одруженим Дадлі перетворилась на кохання. По двору і країні поповзли чутки, що вона з ним спала. Казали, що його дружина Емі Робсарт страждала від «недуги в одній з її грудей», і що лорд Роберт та королева дійшли до «таємного порозуміння», тобто були готові одружитися після смерті Емі. У вересні 1560 року Емі знайшли мертвою біля сходів. Деякий час Єлизавета серйозно обмірковувала ідею шлюбу з Дадлі, але політики Вільям Сесіл та Ніколас Трокмортон були стривожені й не приховували свого несхвалення. Опозиція була настільки непереборна, що ходили чутки про можливе повстання дворянства, якби королева повінчалася з лордом Дадлі.
Незважаючи на інші шлюбні проєкти, Єлизавета продовжувала заохочувати Дадлі в його амбіціях ще десятиліття, і навіть не збираючись виходити за нього заміж, вона залишалася надзвичайно ревнивою. Врешті-решт, коли Дадлі, якого Єлизавета раніше зробила графом Лестером в 1564 році, знову одружився в 1578 році, королева відреагувала новими сценами невдоволення. Його дружина була змушена терпіти повсякчасну ненависть королеви. Попри це, вона продовжувала кохати Дадлі. Після смерті Єлизавети записку від лорда Роберта 1588 року було знайдено серед її особистих речей. Вона була позначена власною рукою королеви «лист від Нього».
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWpMMk5tTDBWc2FYcGhZbVYwYUY5SlgxSmhhVzVpYjNkZlVHOXlkSEpoYVhRdWFuQm5Mekl3TUhCNExVVnNhWHBoWW1WMGFGOUpYMUpoYVc1aWIzZGZVRzl5ZEhKaGFYUXVhbkJuLmpwZw==.jpg)
Єлизавета не закривала шлюбне питання, але розглядала його переважно як можливий дипломатичний хід. Парламент багаторазово слав їй петиції, вимагаючи від неї вийти заміж, але вона завжди відповідала ухильно. У 1563 році вона сказала імператорському посланцю: «Якщо я дотримуватимусь схильності моєї природи, я б радше була жебрачкою та самотньою, ніж королевою і заміжньою». Того ж року, після того, як Єлизавета захворіла на натуральну віспу, піднялося питання про спадкоємство. Парламент вимагав від королеви вийти заміж або призначити наступника, щоб запобігти громадянській війні після її смерті. Вона відмовилась від обох вимог. У квітні вона оголосила перерву між сесіями парламенту, яка тривала до 1566 року, коли королеві потрібно було зібрати податки. Палата громад пригрозила відмовити Єлизаветі в грошах, доки вона не забезпечить надійне престолонаслідування. У 1566 році сер Роберт Белл зухвало продовжував тему, незважаючи на наказ королеви припинити розмову, і став мішенню для її гніву. Того ж року вона зізналась іспанському послу, що хотіла б вирішити це питання без одруження. З 1570 року найвищі представники уряду примирилися з висновком, що королева ніколи не вийде заміж і ніколи не назве наступника. Вільям Сесіл активно шукав розв'язання проблеми престолонаслідування. Хоч за її мовчання Єлизавету називали безвідповідальною, вона добре знала, що саме воно тримало її престол у безпеці, адже якщо королева назвала б спадкоємця, корона стала б уразливою для державного перевороту.
Незаміжній сімейний стан Єлизавети породив культ незайманості. У поезії та портретному живописі її змальовували дівою або богинею, або тим та іншим, а не простою жінкою. Спочатку тільки Єлизавета вважала свою незайманість чеснотою: 1559 року вона оголосила перед Палатою громад: «І в кінці мені буде достатньо того, що мармуровий камінь оголосить, що королева, після довгого правління, жила і померла дівою». Пізніше, особливо після 1578 року, поети та письменники запозичили цю тему і перетворили її в ікону, яка прославляла Єлизавету. У час метафор та зарозумілості її зображали як одружену з королівством і підданими, під божественним захистом. У 1599 році Єлизавета назвала своїх підданих «всі мої чоловіки».
Міжнародні відносини
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHhMekZtTDAxaGNubGZVM1IxWVhKMFgxRjFaV1Z1TG1wd1p5OHhPREJ3ZUMxTllYSjVYMU4wZFdGeWRGOVJkV1ZsYmk1cWNHYz0uanBn.jpg)
За винятком Дадлі Єлизавета ставилася до теми подружжя як до аспекту міжнародної політики. Хоч вона відмовила Філіпу II в 1559 році, вона вела переговори про одруження з його родичем, ерцгерцогом Карлом Австрійським. Відносини з Габсбургами погіршились в 1568 році. Єлизавета на той час розглядала можливість подружжя з двома французькими принцами Валуа — Генріхом, герцогом Анжу, і пізніше, з 1572 до 1581 року, його братом Франсуа, герцогом Анжу. Друга пропозиція була очевидним планом об'єднатися з французами проти іспанського контролю католицьких Південних Нідерландів (теперішня Бельгія). Деякий час Єлизавета сприймала можливість заручин серйозно і навіть носила сережку у формі жаби, яку їй прислав Генрі.
Міжнародна політика Єлизавети була значною мірою оборонною. Винятком була катастрофічна окупація Гавра з жовтня 1562 року до червня 1563 року, коли гугенотські союзники Єлизавети вступили в бій проти католиків, щоб відібрати порт. Єлизавета мала намір обміняти Гавр на Кале, захоплене Францією в січні 1558 року. Вона послала армії в Шотландію в 1560, намагаючись перешкодити французам використати північне королівство як форпост. 1585 року вона підписала Нонсачський договір з голландцями з метою заблокувати іспанську загрозу. Тільки на морі Єлизавета дотримувалась агресивної політики. Це допомогло у війні з Іспанією, 80 % якої пройшло на морі. Вона посвятила в лицарі Френсіса Дрейка після його навколосвітньої подорожі у 1577—1580 роках. Дрейк прославився своїми нападами на іспанські порти та судна. Елементи піратства та самозбагачення надихали англійських мореплавців, над якими королева майже не мала контролю. Під час її правління відбулася перша постійна колонізація Нового Світу. Колонія Вірджинія була названа на честь Єлизавети в 1584 сером Волтером Релі та його експедицією.
Шотландія
Першочерговою метою королеви Єлизавети в Шотландії було чинити опір французькому впливу. Вона боялась вторгнення французьких військ до Англії та утвердження на престолі Англії католички Марії Стюарт, яку підтримувала значна частина папської Європи. Єлизавету переконали ввести війська в Шотландію на допомогу тамтешнім протестантським повстанцям, і хоч кампанія була марною, , підписаний невдовзі після війни в липні 1560 року, поклав край французькій загрозі з Шотландії. Коли Марія повернулась в Шотландію 1561 року, щоб взяти владу в свої руки, країною уже правила рада протестантських дворян, і була заснована протестантська Церква Шотландії. Марія відмовилась ратифікувати договір.
Єлизавета образила Марію, пропонуючи їй в чоловіки свого власного залицяльника Роберта Дадлі. Натомість 1565 року Марія вийшла заміж за Генрі Стюарта, лорда Дарнлі, самопроголошеного претендента на англійський престол. Це подружжя стало першою в ланцюжку помилок, які врешті-решт призвели до перемоги шотландських протестантів та Єлизавети. Дарнлі різко втратив популярність у Шотландії, а потім зганьбив себе вбивством італійського секретаря Марії Девіда Річчіо. У лютому 1567 року Дарнлі вбили змовники, яких, швидше за все, очолював Джеймс Гепберн, 4-ий граф Ботвелл. Незабаром, 15 травня 1567 року, Марія вийшла заміж за Ботвелла, збуджуючи підозри про те, що вона брала участь у змові проти свого чоловіка.
Ці події прискорили падіння Марії та її ув'язнення в замку Лох-Левен. Шотландські дворяни змусили її відректись від престолу на користь сина, Джеймса, народженого 1566 року. Джеймса забрали у замок Стерлінг, щоб виховати його протестантом. Марія втекла з Лох-Левена 1568 року, але після ще однієї поразки перейшла кордон з Англією, сподіваючись на підтримку Єлизавети. Єлизавета інстинктивно захотіла відновити Марію на троні, але її радники переконали не чинити квапливих дій. Єлизавета не стала витрачати англійські армії в Шотландії і не відіслала Марію у Францію до католицьких ворогів Англії, а затримала Марію в Англії, де вона провела наступні 19 років в ув'язненні.
Бунтарі швидко почали будувати плани щодо визволення Марії. 1569 року заколотники Північного повстання хотіли одружити її з Томасом Говардом, 4-им герцогом Норфолкським. Єлизавета, після деякого вагання, стратила герцога Норфолка за державну зраду. Папа Пій V видав буллу Regnans in Excelsis 1570 року, оголошуючи Єлизавету, «удавану королеву Англії та служительку злочинів», єретиком, і звільнив її підданих від будь-якого підданства. Це надало англійським католикам стимулу вважати Марію Стюарт справжньою королевою Англії. Можливо, Марія не знала про всі католицькі інтриги, але її роль у змові Рідольфі 1571 року та змові Бебінгтона 1586 року спонукали голову контррозвідки Єлизавети сера Френсіса Волсінгема та королівську раду старанно зібрати достатньо доказів проти Марії. Спочатку Єлизавета відмовлялась видавати указ про страту Марії. З кінця 1586 року Єлизавету переконали санкціювати суд та страту Марії на підставі листів, написаних нею під час змови Бебінгтона. 8 лютого 1587 року Марію стратили відсіканням голови в замку Фотерінгей в Нортгемптонширі. Їй було 44 роки.
Іспанія
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODNMemRpTDBWc2FYcGhZbVYwYUY5Slh5VXlPRUZ5YldGa1lWOVFiM0owY21GcGRDVXlPUzVxY0djdk1qSXdjSGd0Uld4cGVtRmlaWFJvWDBsZkpUSTRRWEp0WVdSaFgxQnZjblJ5WVdsMEpUSTVMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
Після катастрофи з окупацією та втратою Гавра в 1562—1563 роках Єлизавета уникала військових експедицій на континенті аж до 1585 року, коли вона послала англійську армію на підмогу протестантським голландським повстанцям проти Філіпа II. Це сталося після смерті її союзників Вільгельма Тихого, принца Оранського й Франсуа, герцога Анжу в 1584 році та капітуляції кількох голландських міст перед губернатором Філіпа в Іспанських Нідерландах Александром Фарнезе, герцогом Парми. У грудні 1584 року союз між Філіпом ІІ і французькою Католицькою лігою в Жуанвілі перешкодив братові Анжу Генріху ІІІ ефективно запобігти іспанському впливу в Нідерландах. Це також розширило іспанський вплив вздовж французького узбережжя Ла-Маншу, де переважала Католицька ліга, та залишило англійські позиції уразливими. Облога Антверпена 1585 року герцогом Парми змусила англійців та нідерландців активніше протистояти ворогам. Як наслідок, Єлизавета підписала , обіцяючи голландцям військову допомогу. Ця домовленість розпочала Англо-іспанську війну, яка тривала до підписання року.
Експедицію очолив її колишній фаворит Роберт Дадлі, граф Лестер. Насправді план Єлизавети полягав у неактивній допомозі Нідерландам, доки Англія підписуватиме таємний мир з Іспанією. Королева наказала Дадлі та його армії уникати сутичок з іспанцями. Всупереч вказівкам граф Лестер прийняв посаду генерал-губернатора Нідерландів, запропоновану йому Генеральними штатами. Посли Єлизавети, прибувши в Нідерланди привселюдно розкритикували дії Лестера перед Державною радою. Фінансування кампанії скоротилось, Лестер продовжував проявляти свої вади в ролі полководця, англійські та голландські дипломати не погоджувались у переговорах, і їхні цілі дедалі більше розбігались. Роберт Дадлі подав у відставку в грудні 1587 року.
За цей час, у 1585—1587 роках, сер Френсіс Дрейк зі своїм флотом організував масштабну подорож на Карибські острови проти іспанських кораблів та портів. Дрейк успішно взяв Кадіс і знищив військовий флот, який Іспанія мала намір використати для атаки на Єлизавету. Філіп II вирішив напасти на Англію.
12 листопада 1588 року Іспанська Армада взяла курс на Ла-Манш, плануючи вторгнення під проводом герцога Парми в південно-східну Англію з Нідерландів. План провалився через низку прорахунків, невдач та через атаку англійських вогнесуден 29 липня поблизу від Ґравеліна. Переможені залишки Армади відступили до Іспанії, зазнавши катастрофічних втрат біля узбережжя Ірландії. 8 серпня Єлизавета зібрала в Тілбері, Ессекс, армію на чолі з графом Лестерським для захисту Англії в разі висадки католиків. Одягнена в срібний панцир та білу сукню, верхи на білому коні, королева звернулася до військових з однією зі своїх найвідоміших промов:
Любі мої піддані, мене попередили, що стояти перед такою численною армією є небезпечно через імовірність зради; але запевняю вас, що я не збираюсь жити з недовірою до свого відданого та люблячого народу… Хоч я маю тіло слабкої та немічної жінки, але я маю мужність короля, і навіть короля Англії, і я зневажаю думку про те, що герцог Парми та король Іспанії, чи будь-який інший князь Європи насмілився б вторгнутися у моє королівство.
Коли вторгнення не відбулось, країна зраділа. Святкування при вході Єлизавети в Собор Святого Павла на подячний молебень було таке ж грандіозне як під час її коронації. Поразка Армади стала могутньою пропагандистською перемогою для Єлизавети та протестантської Англії. Англійці вважали свій порятунок знаком Божої прихильності та незламності країни під проводом королеви-діви. Все ж, ця перемога не була ключовим моментом війни, яка тривала ще довго і часто розгорталась на користь Іспанії. Нідерланди досі були під іспанським контролем, і загроза вторгнення ще нависала. Сер Волтер Релі твердив після Єлизаветиної смерті, що її обережність перешкоджала успіху війни з Іспанією:
Якби покійна королева довіряла своїм воєначальникам так, як вона довіряла своїм писарям, ми за її життя перемогли б ту велику імперію та її королів. Але Її Величність робила все наполовину та незначними походами показала іспанцю як себе захищати, демонструючи йому його власне слабке місце.
Хоча деякі історики критикують Єлизавету на тих же підставах, вердикт Релі частіше вважають несправедливим. Єлизавета мала достатньо вагомих причин не довіряти своїм генералам, які, коли в битві, були «спотворені самовпевненістю та самозакоханістю».
Франція
Коли протестант Генріх IV успадкував французький трон 1589 року, Єлизавета послала йому військову допомогу. Це був її перший хід у Франції з часів відступу з Гавра в 1563 році. Французька католицька ліга та Філіп II ставили під сумнів правомірність престолонаслідування Генріха, і Єлизавета побоювалась захоплення іспанцями портів Ла-Маншу. Але наступні англійські кампанії у Франції були неорганізовані й невдалі. Ігноруючи королівські накази, лорд Віллоубі безрезультатно подорожував північною Францією з армією в 4000 воїнів. Він безладно відступив у грудні 1559 року, втративши половину своїх солдатів. Кампанія Джона Норрейса 1591 року, який очолив похід тритисячного загону в Бретань, була навіть більш катастрофічною. Єлизавета відмовилася постачати ресурси та підмогу, яких вимагали військовоначальники. Норрейс особисто прибув у Лондон, щоб благати про підмогу. Під час його відсутності Католицька ліга ледь не знищила в травні 1591 року залишки його армії в північно-західній Франції. У липні Єлизавета послала іншу армію під проводом Роберта Девере, 2-го графа Ессекса, на підмогу Генріху IV, який тримав в облозі Руан. Наслідки були такі ж гнітючі. Ессекс нічого не досяг і в січні 1592 року повернувся додому. Генріх покинув облогу в квітні. Як завжди, Єлизавета втратила контроль над своїми військовими командувачами, коли вони покидали територію Англії. Вона писала про Ессекса: «Ми не знаємо де він, чим він займається, та що він чинитиме».
Ірландія
Попри те, що Ірландія була одним з двох королівств Єлизавети, вороже, а подекуди й автономне, католицьке населення було готове об'єднатися з ворогами королеви. Вона дарувала землю своїм придворним та перешкоджала іспанцям висадитися на острові й створити військову базу. У відповідь на ряд серйозних повстань англійські війська використали тактику випаленої землі, знищуючи території та вбиваючи чоловіків, жінок і дітей. 1582 року бунт на чолі з Джеральдом Фіцджеральдом, 15-им графом Десмондським, залишив близько 30 000 ірландців помирати від голоду. Поет Едмунд Спенсер писав, що «жертви були доведені до такого жалюгідного стану, що розчулили б навіть найтвердіші серця». Єлизавета порадила своїм генералам ставитися до ірландців, «тієї невихованої та варварської нації», з людяністю, хоч не була замучена докорами сумління, коли застосування сили й кровопролиття видавалися необхідними.
Найважче випробування для Єлизавети в Ірландії настало 1594 року під час Тайронського повстання — Ірландської дев'ятирічної війни. Лідер заколотників, Х'ю О'Ніл, граф Тайрон, покладався на іспанську підтримку. Навесні 1599 року Єлизавета відправила Роберта Девере, 2-го графа Ессекса, в Ірландію, щоб придушити повстання. Він не досяг успіху і повернувся в Англію без дозволу, тим самим розізливши королеву. Замість нього армію очолив Чарлз Блаунт, 8-й барон Маунтджой, якому треба було три роки, щоб перемогти бунтівників. О'Ніл зрештою здався в 1603 році, через кілька днів після смерті королеви.
Московське царство
Єлизавета продовжила дипломатичні відносини, які були започатковані її покійним братом з Московським царством. Вона часто дружньо листувалася з Іваном Грозним, хоч царя нерідко дратувало те, що Єлизавета зосереджувалась на торгівлі, а не на можливості військового альянсу. Одного разу Іван навіть запропонував їй вийти за нього заміж, а під кінець свого правління попросив у королеви притулок в Англії, в разі якщо його влада опинилася б в небезпеці. Після смерті Івана його недосвідчений син Федір Іванович успадкував трон. На відміну від свого батька, Федір не був зацікавлений в ексклюзивній торгівлі з Англією. Він оголосив своє царство відкритим для всіх іноземців, і відправив додому англійського посла сера Джерома Боуза, помпезність якого зносив Іван. Єлизавета відправила нового посла, доктора Джайлза Флетчера, з місією переконати регента Бориса Годунова переглянути царську позицію. Переговори провалилися, коли Флетчер привітав Федора зі зверненням, в якому посол опустив два з його титулів. Єлизавета продовжувала переконувати Федора, комбінуючи лестощі та докори. Вона запропонувала альянс, хоч сама відмовила в такій пропозиції Івану, але Федір категорично відкинув проєкт.
Барбарія, Османська імперія, Японія
Торгові та дипломатичні відносини між Англією і Барбарськими державами склалися у період правління Єлизавети. Незважаючи на папську заборону та наперекір Іспанії, Англія створила торговельні відносини з Марокко, продаючи зброю, боєприпаси, деревину і метал в обмін на марокканський цукор. 1600 року Абд ель-Уед бен Мессод, головний секретар правителя марокканців Мулана Ахмад аль-Мансура, відвідав Англію як посол при дворі королеви Єлизавети I з метою проведення переговорів про створення англо-марокканського альянсу проти Іспанії. Єлизавета погодилася продати боєприпаси Марокко, і обговорила з Муланом Ахмад аль-Мансуром можливу спільну операцію проти іспанців. Обговорення, однак, залишилися безрезультатними, оскільки обидва правителі померли протягом двох років після переговорів.
Також були встановлені дипломатичні відносини з Османською імперією під час створення Левантської торговельної компанії і відправлення в Стамбул Вільяма Гарборна, першого англійського посла в Османській імперії, в 1578 році. Перший договір про торгівлю був підписаний в 1580 році. Численні посланці курсували в обох напрямках, і між Єлизаветою і Султаном Мурадом III підтримувалася жваве листування. В одній кореспонденції Мурад зауважив, що іслам і протестантизм мають «набагато більше спільного одне з одним, ніж з католицизмом, оскільки протестантизм та іслам відкидають поклоніння ідолам», і виступав за союз між Англією та Османською імперією. На жах католицькій Європі Англія експортувала олово та свинець (для гарматного лиття) і боєприпаси для складів Османської імперії, і Єлизавета серйозно обговорювала спільні військові операції з Мурадом III під час війни з Іспанією 1585 року, коли Френсіс Волсінгем лобіював пряме військове втручання османців проти спільних іспанських ворогів.
Перший англієць, якому вдалось досягти Японії, Вільям Адамс, був колишнім співробітником Берберійської компанії, створеної в 1585 році. Він висадився в Японії в серпні 1600 року як представник Голландської Ост-Індійської компанії. Він зіграв ключову роль як радник японського сьоґуна, і допоміг у створенні перших дипломатичних контактів та комерційних договорів між Англією і Японією.
Останні роки
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODNMemRpTDBSbGRtVnlaV0YxZUY5bGMzTmxlRFF1YW5Cbkx6SXlNSEI0TFVSbGRtVnlaV0YxZUY5bGMzTmxlRFF1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Коли шлюб став малоймовірним, образ королеви поступово почав змінюватися. Її змальовували як Бельфібу або Астрею, і після Армади, як Ґлоріану — вічно молоду фею-королеву з поеми Едмунда Спенсера. Її портрети стали менш реалістичними і перетворились у загадковий набір ікон, які зображали її набагато молодшою, ніж вона була. Її шкіра з 1562 року була покрита шрамами від натуральної віспи, яка залишила її наполовину лисою і залежною від перук та косметики. Сер Волтер Релі назвав її «дамою, яку час схопив несподівано». Все ж, чим більше Єлизавета втрачала свою красу, тим більше її вихваляли придворні.
Єлизавета із задоволенням грала роль красуні, й цілком можливо, що в останнє десятиліття свого життя вона почала вірити в правдивість цієї ролі. Вона почала відноситись з ніжністю і поблажливістю до Роберта Девере, графа Ессекського — чарівного молодого, але дратівливого, чоловіка, який дозволяв собі примхи, за які королева його прощала. Вона неодноразово призначала його на військові посади, незважаючи на його безвідповідальність і некомпетентність. Після дезертирства Ессекса та його втечі з військової кампанії в Ірландії 1599 року, Єлизавета наказала помістити його під домашній арешт і через рік позбавила його монополій. У лютому 1601 року граф спробував підняти повстання в Лондоні. Він мав намір захопити королеву, але мало хто його підтримав, і його стратили 25 лютого. Єлизавета знала, що вона, через власні прорахунки, була частково винною в цьому повороті подій. Спостерігач при дворі повідомив 1602 року, що «вона знаходить насолоду в тому, що сидить у темряві та оплакує Ессекса».
Монополії, забрані в Ессекса, стали типовими нагородами для значних придворних в останні роки правління Єлизавети. Вона покладалась на цю безкоштовну систему патронажу, радше ніж на прохання парламенту про збільшення субсидій у воєнний час. Такі дії дуже скоро привели до фіксації цін, збагачення придворних за рахунок суспільства і повсюдного обурення. У 1601 році це збентежило Палату громад парламенту. У своїй знаменитій «золотій промові» 30 листопада 1601 року Єлизавета стверджувала, що не знала про зловживання і виграла підтримку членів парламенту своїм майстерним закликом до почуттів.
Період після перемоги над іспанською Армадою 1588 року приніс нові труднощі для Єлизавети, які тривали п'ятнадцять років — аж до кінця її царювання. Конфлікти з Іспанією та Ірландією затягнулися, податковий тягар став важчим, і економіка була виснажена поганими врожаями та витратами на війну. Ціни росли, і рівень життя впав. Протягом цього часу репресії проти католиків посилилися, і в 1591 році Єлизавета встановила комісії, уповноважені розслідувати діяльність католицьких родин. Для підтримки ілюзії миру і процвітання, вона більшою мірою покладалась на внутрішніх шпигунів і пропаганду. Посилення критики в останні роки її життя вказує на зменшення громадської прихильності до королеви.
Однією з причин для цього, як його тепер часто називають, «другого правління» Єлизавети стала зміна характеру королівської Таємної ради Єлизавети в 1590 році. До влади прийшло нове покоління. За винятком Вільяма Сесіла, найважливіші політики померли близько 1590 року: граф Лестер у 1588 році, сер Френсіс Волсінгем у 1590 році, сер Крістофер Гаттон у 1591 році. Фракційна боротьба в уряді, яка не існувала у подібній формі до 1590-х років, стала головною рисою в останнє десятиліття правління королеви. Суперництво між графом Ессексом і Робертом Сесілом, сином лорда Берглі, затьмарило політику. Особистий авторитет королеви ослабився, судячи зі скандалу з доктором Лопесом, її довіреним лікарем. Коли він був несправедливо звинувачений графом Ессексом у державній зраді, вона не змогла завадити його страті, хоча була незадоволена його арештом, і не вірила, що він був винний.
Однак, цей період економічної та політичної нестабільності, створив неперевершений літературний розквіт в Англії. Перші ознаки нового літературного руху з'явилися в кінці другого десятиліття правління Єлизавети, з поширенням популярності «Евфуеса» Джона Лілі і «Пастухового календаря» Едмунда Спенсера у 1578 році. У 1590 році дозріли деякі з великих імен англійської літератури, зокрема Вільям Шекспір у Крістофер Марлоу. У цей період і в епоху короля Якова англійський театр досяг небачених до того вершин. Поняття великої епохи Єлизавети багато в чому завдячує будівельникам, драматургам, поетам і музикантам, які працювали під час правління Єлизавети I. Вони мало в чому безпосередньо завдячували королеві, яка ніколи не була основною покровителькою мистецтв.
Смерть
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelF6TDBwaGJXVnpYMVpKWDJGdVpGOUpYeVV5T0dSeVpYTnpaV1JmYVc1ZmQyaHBkR1VsTWprdWFuQm5Mekl5TUhCNExVcGhiV1Z6WDFaSlgyRnVaRjlKWHlVeU9HUnlaWE56WldSZmFXNWZkMmhwZEdVbE1qa3VhbkJuLmpwZw==.jpg)
Найдовіреніший радник Єлизавети Вільям Сесіл, барон Берлі, помер 4 серпня 1598 року. Його політична мантія перейшла до його сина Роберта Сесіла, який незабаром став лідером уряду. Одним із його завдань було підготувати ґрунт для плавного переходу влади після смерті королеви. Оскільки Єлизавета відмовлялась назвати свого наступника, Сесіл був змушений діяти потайки. Він вступив у переговори з Яковом VI Шотландським, який мав сильні, але невизнані претензії. Сесіл допоміг Якову лестощами переконати Єлизавету пообіцяти йому корону після своєї смерті.
Здоров'я королеви залишалося стабільним до осені 1602 року, коли серія смертей серед її друзів вкинула її у тяжку депресію. У лютому 1603 року особливим ударом стали смерті Катерини Говард, графині Ноттінгем, та племінниці її двоюрідної сестри і близької подруги леді Катерини Ноуллз. У березні Єлизавета захворіла і поринула в стан постійної і непереборної меланхолії. Вона померла 24 березня 1603 року в Ричмондському палаці, між другою і третьою годиною ночі. Кілька годин потому Сесіл і Таємна рада ввели в дію свій план і проголосили Якова VI Шотландського королем англійським Яковом I.
Труну Єлизавети перевезли вечірньою процесією в палац Вайтхолл на баржі, освітленій смолоскипами. Для похорону 28 квітня труну доставили у Вестмінстерське абатство на катафалку, запряженому четвіркою коней та прикрашеному чорним оксамитом.
Незважаючи на наявність інших претендентів на престол, передача влади пройшла гладко. Правонаступництво Якова скасувало Третій акт про спадкування Генріха VIII та його заповіт на користь нащадків його молодшої сестри Марії Тюдор. Щоб виправити це Яків та парламент прийняли Акт про престолонаслідування 1603 року. Питання про те, чи має право парламент контролювати престолонаслідування, було спірним протягом XVII століття.
Історична спадщина
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkZoTDBWc2FYcGhZbVYwYUMxSkxVRnNiR1ZuYjNKcFkyRnNMVkJ2TG1wd1p5OHlNakJ3ZUMxRmJHbDZZV0psZEdndFNTMUJiR3hsWjI5eWFXTmhiQzFRYnk1cWNHYz0uanBn.jpg)
Єлизавету оплакували, але багато хто зітхнув з полегшенням після її смерті. Країна мала великі сподівання на короля, і спочатку вони здійснювалися: війна проти Іспанії завершилася в 1604 році, податки були знижені. До смерті Роберта Сесіла в 1612 році уряд працював за незмінною схемою. Правління Якова, однак, стало непопулярним, коли він передав державні справи в руки придворних фаворитів, і в 1620-х роках почалась ностальгія за правлінням королеви Єлизавети. Єлизавету розхвалювали як героїню протестантського руху і правительку золотої доби. Якова зображали прихильником католиків та правителем корумпованої влади. Тріумфальні зображення Єлизавети, створені в кінці її правління, приймались за правду на тлі фракційності, військових та економічних труднощів, і почалося завищення її репутації. Годфрі Гудмен, єпископ Глостера, писав: «Коли ми відчули на собі шотландське керівництво, слава про королеву відродилась. Саме тоді й зросло шанування її пам'яті.» Правління Єлизавети змальовували як ідеальний час, коли корона, церква і парламент працювали в конституційній рівновазі.
Образ Єлизавети, створений її протестантськими прихильниками на початку XVII століття, виявився міцним і впливовим. Пам'ять про неї відродилася також під час Наполеонівських війн, коли країна знову опинилася на межі чужоземного вторгнення. У період Вікторіанської епохи легенда Єлизавети була адаптована до імперської ідеології тогодення, а в середині XX-го століття Єлизавета ще раз стала романтичним символом національного опору чужоземній загрозі. Англійські історики того часу тлумачили правління Єлизавети, як золоту добу прогресу.
Теперішні історики, однак, дотримуються складнішої точки зору. Її правління славиться розгромом Армади і успішними рейдами проти іспанців, як, наприклад, на Кадіс у 1587 і 1596 роках, але деякі історики вказують на воєнні невдачі на суходолі та морі. Проблеми Єлизавети в Ірландії також заплямували її образ в історії. Замість образу хороброї захисниці протестантської нації проти Іспанії та Габсбургів вона дедалі частіше розглядається як правителька, обережна у своїй зовнішній політиці. Вона надавала тільки мінімальну допомогу іноземним протестантам і не давала своїм командирам необхідних коштів для зміни ситуації за кордоном.
Єлизавета створила англійську церкву, яка допомогла сформувати національну ідентичність і продовжує існувати досі. Ті, хто хвалили її пізніше як протестантську героїню, забували про її відмову припинити всі католицькі обряди. Історики відзначають, що в її часи суворі протестанти вважали Акт про врегулювання та однаковість 1559 року компромісом. Єлизавета вважала, що віра — це особисте, і не бажала, як сказав Френсіс Бекон, «створювати вікна в душі людей та в їхні таємні думки».
Незважаючи на переважно оборонну зовнішню політику Єлизавети, її правління підняло статус Англії за кордоном. «Вона всього лише жінка, повелителька тільки половини острова», — дивувався папа Сікст V, — «і все ж вона примушує Іспанію, Францію, Священну Римську Імперію й усіх інших боятися себе». При Єлизаветі народ отримав нову впевненість у собі й почуття суверенітету, оскільки католицький світ розпадався. Єлизавета була першою з Тюдорів, хто визнав, що монарх керує завдяки народній згоді. Тому вона завжди працювала з парламентом, і її радники завжди могли їй казати правду: стиль правління, який відкинули її наступники — Стюарти. Деякі історики називають її щасливою: вона вважала, що Бог її захищає. Пишаючись тим, що вона «просто англійка», Єлизавета вірила у Бога, чесну пораду і любов своїх підданих заради успіху її правління. У молитві вона подякувала Богові так:
У час, коли війна, спокуса і тяжкі переслідування засмучують майже всіх королів і всі країни навколо мене, моє правління залишається в мирі, і моє королівство домом для Твоєї вистражданої Церкви. Любов моїх людей залишилася непохитною, й підступи моїх ворогів безуспішні.
Мала в народі прізвиська королева-дівиця, Глоріана та Добра королева Бесс
Родовід
Примітки
- . Архів оригіналу за 16 лютого 2009. Процитовано 27 лютого 2010.
Див. також
Література
- Р. Л. Кривонос. Єлизавета I // Українська дипломатична енциклопедія: У 2-х т. / Редкол.: Л. В. Губерський (голова) та ін. — К.: Знання України, 2004. — Т. 1. — 760 с. — ISBN 966-316-039-Х
Посилання
Вікіцитати містять висловлювання від або про: Єлизавета I |
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Єлизавета I |
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Yelizaveta I angl Elizabeth I of England 7 veresnya 1533 15330907 24 bereznya 1603 koroleva Angliyi ta Irlandiyi mizh 1558 ta 1603 rokami Za chas yiyi pravlinnya osoblivo zavdyaki peremozi nad Ispanskoyu Armadoyu Angliya peretvorilasya z drugoryadnoyi derzhavi na periferiyi Yevropi na volodarku morskih prostoriv Vvazhayetsya nacionalnoyu geroyineyu Angliyi Yelizaveta I angl Elizabeth IDei Gracia Angliae et Hiberniae Regina Fidei DefensorKoroleva AngliyiPravlinnya1558 1603Koronaciya15 sichnya 1559PoperednikMariya I TyudorNastupnikYakiv IInshi tituliKoroleva IrlandiyiBiografichni daniImenaElizabeth TudorReligiyaKatolicka Cerkva 1533 25 lyutogo 1570 Anglikanska Cerkva 26 lyutogo 1570 24 bereznya 1603 Narodzhennya7 veresnya 1533 1533 09 07 GrinvichSmert24 bereznya 1603 1603 03 24 69 rokiv Richmondskij palac sepsisPohovannyaVestminsterske abatstvo London AngliyaDinastiyaTyudoriBatkoGenrih VIIIMatiAnna Bolejn Mediafajli u Vikishovishi Yelizaveta bula 5 m j ostannim monarhom iz dinastiyi Tyudoriv donkoyu korolya Genriha VIII Pri narodzhenni Yelizaveta otrimala titul princesi ale pislya strati yiyi materi korolevi Anni Bolejn bula ogoloshena nezakonnonarodzhenoyu Mozhlivo same cherez ce yiyi brat Eduard VI pozbaviv sestru spadku Prote jogo zapovit buv anulovanij Tretim zakonom pro spadshinu vidanim anglijskim parlamentom 1543 roku yakij zrobiv Yelizavetu pershoyu v cherzi prestolonasliduvannya v razi smerti Mariyi I Krivavoyi bez spadkoyemcya Pid chas pravlinnya Mariyi I Yelizaveta provela blizko roku uv yaznenoyu za zvinuvachennyami v zradi politichnih intrigah proti Mariyi I ta dopomozi protestantskij cerkvi Yelizaveta spiralasya v svoyemu pravlinni na korolivsku radu v yakij zasidali providni politiki togo chasu na choli z radnikom Vilyamom Sesilom 1 im Baronom Berli Odnim z yiyi pershih politichnih dosyagnen bula pidtrimka vidokremlennya anglijskoyi protestantskoyi cerkvi vid Rimo Katolickoyi i progoloshennya monarha Angliyi yiyi verhovnim opikunom Akt pro verhovnist 1558 roku Cerkovnij poryadok zaprovadzhenij Yelizavetoyu suvoro dotrimuvavsya pid chas yiyi pravlinnya j piznishe pereris u teperishnyu Anglikansku cerkvu Ochikuvalos sho Yelizaveta vijde zamizh i narodit spadkoyemcya rodu Tyudoriv ale nezvazhayuchi na chasti zvernennya parlamentu vona vidmovlyalasya Motivi cogo viboru nevidomi j stali temoyu chislennih diskusij Z chasom nezajmanist Yelizaveti prinesla yij slavu j stala privodom dlya kultu osobi svidchennyam chogo stali togochasni portreti pishni zahodi ta literatura Za stilem pravlinnya Yelizaveta I bula strimanishoyu nizh inshi Tyudorski monarhi Odnim z yiyi deviziv buv lat video et taceo angl see but silent bachu ale movchu Cya strategiya yaku ne zavzhdi shvalyuvali yiyi radniki chasto ryatuvala korolevu vid nevigidnih politichnih ta podruzhnih soyuziv Nezvazhayuchi na yiyi oberezhnist u mizhnarodnih vidnosinah ta ne nadto zavzyatu pidtrimku kilkoh bezrezultatnih i nezgrabnih vijskovih kampanij u Niderlandah Franciyi ta Irlandiyi peremoga nad Ispanskoyu Armadoyu nazavzhdi pov yazala yiyi im ya z odniyeyu z grandioznih zvityag v anglijskij istoriyi Uzhe cherez 20 rokiv pislya yiyi smerti Yelizavetu vvazhali pravitelkoyu zolotoyi dobi stavlennya yake i dosi dominuye u anglijciv Pravlinnya Yelizaveti vidome yak Yelizavetinska era yaka vidoma peredusim rozkvitom anglijskoyi dramaturgiyi na choli z Vilyamom Shekspirom i Kristoferom Marlou ta doblestyu anglijskih moreplavciv sered yakih viriznyalisya taki shukachi prigod yak Frensis Drejk Ocinki deyakih istorikiv strimanishi Voni chasto zmalovuyut Yelizavetu yak nerishuchu pravitelku z poganim harakterom yakij prote nadzvichajno shastilo Blizhche do kincya yiyi pravlinnya ekonomichni ta vijskovi problemi poslabili yiyi populyarnist nastilki sho bagato piddanih zithnuli z polegshennyam pislya yiyi smerti Yelizaveta vvazhayetsya harizmatichnoyu vikonaviceyu roli korolevi i nejmovirno zhivuchim politikom u period slabkoyi i rozbalansovanoyi monarhichnoyi vladi v Angliyi v toj chas yak u susidnih krayinah monarhi borolis za vizhivannya yak napriklad supernicya Yelizaveti Mariya Styuart Rannye zhittyaYelizaveta narodilas u Palaci Plasentiya v Palati Div 7 veresnya 1533 roku mizh tretoyu i chetvertoyu godinoyu dnya Yiyi nazvali na chest yiyi babus yak z materinskogo tak i z batkivskogo boku Yelizaveti Jorkskoyi ta Yelizaveti Govard Vona bula drugoyu donkoyu Genriha VIII yaka ne pomerla v rannomu ditinstvi yiyi matir yu bula druga druzhina Genriha Anna Bolejn Pri narodzhenni Yelizaveta stala spadkoyemiceyu prestolu Angliyi Yiyi starsha sestra Mariya vtratila poziciyu zakonnogo spadkoyemcya koli Genrih anulyuvav shlyub iz matir yu Mariyi Katerinoyu Aragonskoyu shob odruzhitis z Annoyu Korol Genrih VIII do vidchayu pragnuv zakonnogo sina shob zabezpechiti neperervnist dinastiyi Tyudoriv Annu koronuvali koronoyu svyatogo Eduarda koli vona bula vagitna Yelizavetoyu Anna zalishilasya yedinoyu lyudinoyu yaka bula koronovana ciyeyu koronoyu ale ne bula monarhom Angliyi Pislya narodzhennya Yelizaveti Anna ne zmogla zabezpechiti Genriha zakonnim sinom Vona postrazhdala vid prinajmni dvoh vikidniv odnogo v 1534 roci j inshogo na pochatku 1536 roku 2 travnya 1536 roku yiyi zaareshtuvali j posadili za grati Pohapcem zasudzhena za fiktivnimi zvinuvachennyami vona bula obezgolovlena 19 travnya 1536 roku Yelizavetini batki Genrih VIII i Anna Bolejn Yelizaveta yakij na toj chas bulo 2 roki j 8 misyaciv bula ogoloshena nezakonnonarodzhenoyu i pozbavlena titulu princesi Cherez odinadcyat dniv pislya smerti Anni Bolejn Genri odruzhivsya z Dzhejn Sejmur yaka pomerla cherez dvanadcyat dniv pislya narodzhennya yihnogo sina princa Edvarda Yelizavetu poselili pri dvori Edvarda i pri jogo hreshenni vona trimala krizhmu osvyachenij rushnik dlya ditini Persha ledi vihovatelka Yelizaveti Margaret Brayen pisala pro nizhnist i tenditnist ditini Z oseni 1537 roku Yelizavetoyu opikuvalas Blansh Gerbert yaka zalishalas yiyi ledi vihovatelkoyu do kincya 1545 abo pochatku 1546 roku Katerina Chempernoun vidoma bilshe yak Ket Eshli bula priznachena guvernantkoyu Yelizaveti 1537 roku i voni zalishalis druzyami do smerti Ket u 1565 roci pislya chogo Blensh Perri zaminila yiyi na posadi Golovnoyi dami Tayemnoyi radi yiyi velichnosti Eshli bezsumnivno dobre vishkolila Yelizavetu yaka do togo chasu yak Vilyam Grindol stav yiyi repetitorom 1544 roku vzhe mogla pisati anglijskoyu latinskoyu ta italijskoyu Pid kerivnictvom Grindola talanovitogo ta umilogo vchitelya vona mala uspihi u vivchenni francuzkoyi ta greckoyi mov Pislya smerti Grindola v 1548 roci Yelizaveta prodovzhila osvitu pid kerivnictvom Rodzhera Eshema yakij viriv sho navchannya povinne buti veselim i rozvazhalnim i stavivsya do neyi z rozuminnyam U chas zakinchennya yiyi formalnoyi osviti 1550 roku vona bula najosvichenishoyu zhinkoyu svogo pokolinnya Tomas SejmurGenrih VIII pomer 1547 roku koli Yelizaveti bulo 13 a prestol uspadkuvav yiyi zvedenij brat Eduard VI Katerina Parr ostannya druzhina Genriha nezabarom vijshla zamizh za Tomasa Sejmura 1 go barona Sejmur Sadeli dyadka Edvarda VI i brata lorda protektora Edvarda Sejmora 1 go gercoga Somersetskogo Para prijnyala Yelizavetu v svoyu domivku v Chelsi Tam Yelizaveta perezhila emocijnu krizu yaka na dumku deyakih istorikiv mala na neyi vpliv vprodovzh vsogo yiyi zhittya Nablizhayuchis do svogo sorokovogo dnya narodzhennya Sejmur use she zberigav znachnu seksualnu privablivist i palko zagravav z chotirnadcyatilitnoyu Yelizavetoyu vhodiv do yiyi kimnati v nichnomu halati loskotav ta lyapav po sidnicyah Koli Katerina Parr v travni 1548 roku spijmala yih v obijmah vona vislala Yelizavetu get Namagayuchis zdobuti kontrol nad korolivskoyu rodinoyu Sejmur prodovzhiv svoyi intrigi Koli Katerina Parr pomerla vid pislyapologovoyi garyachki 5 veresnya 1548 roku vin vidnoviv zalicyannya do Yelizaveti z namirom odruzhitis iz neyu Detali jogo kolishnoyi povedinki z Yelizavetoyu viplivli na poverhnyu pid chas dopitu Ket Eshli ta Tomasa Perri skarbnika Yelizaveti U sichni 1549 roku Sejmura zaareshtuvali za pidozroyu v zmovi namiri odruzhitis z Yelizavetoyu i vidstoroniti vid vladi yiyi brata Yelizaveta yaka na toj chas perebuvala v Getfild Gauz ne ziznalasya Yiyi vpertist dovela do nestyami yiyi dopituvacha sera Roberta Tervitta yakij skazav Ya bachu z viglyadu na yiyi oblichchi sho vona vinna Sejmurovi styali golovu 20 bereznya 1549 roku Koroleva MariyaEduard VI pomer skorish za vse vid tuberkulozu 6 lipnya 1553 roku u vici 15 rokiv Jogo zapovit skasuvav Akt pro poryadok nasliduvannya koroni 1543 roku viluchiv Mariyu ta Yelizavetu z chergi prestolonasliduvannya i natomist ogolosiv spadkoyemniceyu ledi Dzhejn Grej onuku sestri Genriha VIII Mariyi gercogini Saffolk Korolivska tayemna rada ogolosila ledi Dzhejn korolevoyu ale kolo yiyi pidtrimki shvidko rozpalos i yiyi usunuli vid vladi pislya dev yati dniv Mariya z triumfom v yihala v London Yelizaveta poruch iz neyu Demonstraciya solidarnosti mizh sestrami trivala nedovgo Mariya persha pravlyacha koroleva Angliyi piznishe vidoma yak Mariya Krivava bula spovnena rishuchosti znishiti protestantsku viru v yakij vihovuvalasya Yelizaveta i nakazala vsim vidviduvati mesu Yelizaveta bula zmushena demonstruvati zgodu Pochatkova populyarnist Mariyi zmenshilas koli vona ogolosila pro svoyi namiri vijti zamizh za princa Filipa Ispanskogo sina imperatora Karla V Nezadovolennya shvidko poshirilos u vsij krayini i chimalo lyudej vvazhali Yelizavetu tochkoyu opori protidiyi religijnim reformam Mariyi U sichni i lyutomu 1554 roku v kilkoh chastinah Angliyi ta Uelsu spalahnuli povstannya vidomi yak bunt Vayetta oskilki yih ocholyuvav ser en Pislya provalu buntu Yelizavetu priveli v sud i rozpochali dopit 18 bereznya yiyi uv yaznili v londonskomu Taueri de 12 lyutogo shob vseliti strah u sercya povstanciv stratili ledi Dzhejn Grej Nazhahana Yelizaveta zatyato vidstoyuvala svoyu nevinnist Malojmovirno sho Yelizaveta bula zamishana v zmovi vse zh deyaki zakolotniki napoleglivo shukali kontaktiv iz princesoyu Najblizhcha dovirena osoba Mariyi posol vid Karla V Simon Renard napolyagav sho tron Mariyi ne bude v bezpeci doki Yelizaveta zhiva a kancler yepiskop Stiven Gardiner namagavsya posaditi Yelizavetu na lavu pidsudnih Pribichniki Yelizaveti pri dvori korolevi taki yak baron Vilyam Pedzhet perekonali Mariyu pomiluvati sestru cherez vidsutnist konkretnih dokaziv proti neyi Natomist 22 travnya Yelizavetu pereveli z Tauera do Vudstoka de vona povinna bula provesti majzhe rik pid domashnim areshtom pid naglyadom sera Genri Bedingfilda Vsyu dorogu do Vudstoka natovpi vitali yiyi kvitami opleskami ta pidbadorlivimi vigukami 17 kvitnya 1555 roku koli Mariya nablizhalas do ostannoyi fazi svoyeyi uyavnoyi vagitnosti Yelizavetu znovu privezli do korolivskogo dvoru Yakbi pravitelka ta yiyi ditina pomerli Yelizaveta zijshla b na prestol Z inshogo boku yakbi Mariya narodila zdorovu ditinu shansi Yelizaveti stati korolevoyu silno zmenshilisya b Koli viyavilos sho koroleva naspravdi ne bula vagitnoyu bilshe nihto ne viriv sho vona mozhe naroditi spadkoyemcya Vstup na prestol Yelizaveti zdavavsya garantovanim Navit Filip kotrij stav korolem Ispaniyi 1556 roku viznavav novu politichnu realnist Vidtodi vin viddavav perevagu Yelizaveti nad inshoyu kandidatkoyu Mariyeyu I Styuart korolevoyu Shotlandiyi yaka bula zaruchena iz francuzkim dofinom Franciskom Koli jogo druzhina zahvorila Filip poslav grafa Feriyi shob poraditis z Yelizavetoyu Z zhovtnya Yelizaveta vzhe planuvala svij uryad 6 listopada Mariya viznala Yelizavetu svoyeyu spadkoyemiceyu Mariya pomerla v Sent Dzhejmskomu Palaci 17 listopada 1558 roku a cherez odinadcyat dniv Yelizaveta posila tron Koroleva Yelizaveta IPalac Getfild Gauz Same tut Yelizavetu povidomili pro smert yiyi sestri v listopadi 1558 Yelizaveta stala korolevoyu u vici 25 rokiv Koli yiyi triumfalna procesiya vvijshla do mista vvecheri naperedodni koronaciyi gromadyani teplo yiyi vitali promovami paradami spivami ta guchnim svyatkuvannyam z micnim protestantskim prismakom Publiku pricharuvali vidkriti j lagidni vidpovidi Yelizaveti Nastupnogo dnya 15 sichnya 1559 Yelizavetu koronuvali u Vestminsterskomu abatstvi vona otrimala miropomazannya katolickogo yepiskopa Karlajla Yiyi predstavili pered natovpom dlya vsenarodnogo shvalennya pid oglushlivij zvuk orga niv flejt trub barabaniv ta dzvoniv 20 listopada 1558 roku Yelizaveta ogolosila svoyi namiri korolivskij Radi ta peram Angliyi yaki pribuli v Getfild Gauz dlya prisyagi U svoyij promovi koroleva vpershe vzhila vlastivu yij metaforu dvoh til prirodnogo ta politichnogo Milordi zakon prirodi zmushuye mene oplakuvati moyu sestru tyagar yakij vpav na mene prigolomshuye mene ale beruchi do uvagi sho ya istota Bozha visvyachena poklonyatisya Jogo voli ya postupayusya bazhayuchi vsim sercem sho matimu Jogo za radnika nebesnogo na cij posadi meni danij Oskilki ya ye prirodno tilki odnim tilom hoch meni j dano v opiku tilo politichne ya potrebuvatimu vid Vas usih dopomogi shob ya svoyim pravlinnyam a Vi svoyim sluzhinnyam stvorili gidnij zvit pered Gospodom na nebi ta krashe majbutnye nashim nashadkam na zemli Ya mayu namir uzgodzhuvati vsi svoyi diyi z dobroyu radoyu ta obgovorennyam Shlyubne pitannyaRobert Dadli graf Lester 1560 ti roki Druzhba Yelizaveti z Dadli yiyi osnovnim favoritom trivala bilsh nizh tridcyat rokiv Z samogo pochatku pravlinnya Yelizaveti postalo pitannya pro te z kim vona odruzhitsya Vona tak i ne zrobila cogo i prichini takogo ne z yasovani Istoriki pripuskayut sho incident z Tomasom Sejmurom zmusiv yiyi boyatisya stosunkiv z cholovikami abo sho vona znala pro svoyu bezplidnist Poki vagitnist she bula mozhlivoyu koroleva rozglyadala kilka kandidatur Yiyi ostannya mozhlivist shlyubu yaka zakinchilas v 1581 roci koli yij bulo 48 rokiv bula z Fransua gercogom Anzhujskim na 22 roki molodshim vid neyi Yelizaveta ne mala potrebi v cholovikovi dlya pravlinnya i shlyub mig pozbaviti yiyi kontrolyu nad vlasnim korolivstvom sprichinivshi inozemne vtruchannya yak stalosya z yiyi sestroyu Mariyeyu Z inshogo boku podruzhzhya bulo ostannim shansom naroditi spadkoyemcya Yelizaveta chasto oderzhuvala shlyubni propoziciyi ale serjozno vona rozglyanula lishe troh abo chotiroh pretendentiv Z nih usih drug yiyi ditinstva lord Robert Dadli mabut dijshov najblizhche do meti Na pochatku 1559 roku Yelizavetina druzhba z odruzhenim Dadli peretvorilas na kohannya Po dvoru i krayini popovzli chutki sho vona z nim spala Kazali sho jogo druzhina Emi Robsart strazhdala vid nedugi v odnij z yiyi grudej i sho lord Robert ta koroleva dijshli do tayemnogo porozuminnya tobto buli gotovi odruzhitisya pislya smerti Emi U veresni 1560 roku Emi znajshli mertvoyu bilya shodiv Deyakij chas Yelizaveta serjozno obmirkovuvala ideyu shlyubu z Dadli ale politiki Vilyam Sesil ta Nikolas Trokmorton buli strivozheni j ne prihovuvali svogo neshvalennya Opoziciya bula nastilki nepereborna sho hodili chutki pro mozhlive povstannya dvoryanstva yakbi koroleva povinchalasya z lordom Dadli Nezvazhayuchi na inshi shlyubni proyekti Yelizaveta prodovzhuvala zaohochuvati Dadli v jogo ambiciyah she desyatilittya i navit ne zbirayuchis vihoditi za nogo zamizh vona zalishalasya nadzvichajno revnivoyu Vreshti resht koli Dadli yakogo Yelizaveta ranishe zrobila grafom Lesterom v 1564 roci znovu odruzhivsya v 1578 roci koroleva vidreaguvala novimi scenami nevdovolennya Jogo druzhina bula zmushena terpiti povsyakchasnu nenavist korolevi Popri ce vona prodovzhuvala kohati Dadli Pislya smerti Yelizaveti zapisku vid lorda Roberta 1588 roku bulo znajdeno sered yiyi osobistih rechej Vona bula poznachena vlasnoyu rukoyu korolevi list vid Nogo Tak zvanij veselkovij portret Yelizaveti I u molodi roki Yelizaveta ne zakrivala shlyubne pitannya ale rozglyadala jogo perevazhno yak mozhlivij diplomatichnij hid Parlament bagatorazovo slav yij peticiyi vimagayuchi vid neyi vijti zamizh ale vona zavzhdi vidpovidala uhilno U 1563 roci vona skazala imperatorskomu poslancyu Yaksho ya dotrimuvatimus shilnosti moyeyi prirodi ya b radshe bula zhebrachkoyu ta samotnoyu nizh korolevoyu i zamizhnoyu Togo zh roku pislya togo yak Yelizaveta zahvorila na naturalnu vispu pidnyalosya pitannya pro spadkoyemstvo Parlament vimagav vid korolevi vijti zamizh abo priznachiti nastupnika shob zapobigti gromadyanskij vijni pislya yiyi smerti Vona vidmovilas vid oboh vimog U kvitni vona ogolosila perervu mizh sesiyami parlamentu yaka trivala do 1566 roku koli korolevi potribno bulo zibrati podatki Palata gromad prigrozila vidmoviti Yelizaveti v groshah doki vona ne zabezpechit nadijne prestolonasliduvannya U 1566 roci ser Robert Bell zuhvalo prodovzhuvav temu nezvazhayuchi na nakaz korolevi pripiniti rozmovu i stav mishennyu dlya yiyi gnivu Togo zh roku vona ziznalas ispanskomu poslu sho hotila b virishiti ce pitannya bez odruzhennya Z 1570 roku najvishi predstavniki uryadu primirilisya z visnovkom sho koroleva nikoli ne vijde zamizh i nikoli ne nazve nastupnika Vilyam Sesil aktivno shukav rozv yazannya problemi prestolonasliduvannya Hoch za yiyi movchannya Yelizavetu nazivali bezvidpovidalnoyu vona dobre znala sho same vono trimalo yiyi prestol u bezpeci adzhe yaksho koroleva nazvala b spadkoyemcya korona stala b urazlivoyu dlya derzhavnogo perevorotu Nezamizhnij simejnij stan Yelizaveti porodiv kult nezajmanosti U poeziyi ta portretnomu zhivopisi yiyi zmalovuvali divoyu abo bogineyu abo tim ta inshim a ne prostoyu zhinkoyu Spochatku tilki Yelizaveta vvazhala svoyu nezajmanist chesnotoyu 1559 roku vona ogolosila pered Palatoyu gromad I v kinci meni bude dostatno togo sho marmurovij kamin ogolosit sho koroleva pislya dovgogo pravlinnya zhila i pomerla divoyu Piznishe osoblivo pislya 1578 roku poeti ta pismenniki zapozichili cyu temu i peretvorili yiyi v ikonu yaka proslavlyala Yelizavetu U chas metafor ta zarozumilosti yiyi zobrazhali yak odruzhenu z korolivstvom i piddanimi pid bozhestvennim zahistom U 1599 roci Yelizaveta nazvala svoyih piddanih vsi moyi choloviki Mizhnarodni vidnosiniMariya koroleva Shotlandiyi stala odniyeyu z najdoshkulnishih supernic Yelizaveti zreshtoyu sprovokuvavshi svoyu zh stratu Za vinyatkom Dadli Yelizaveta stavilasya do temi podruzhzhya yak do aspektu mizhnarodnoyi politiki Hoch vona vidmovila Filipu II v 1559 roci vona vela peregovori pro odruzhennya z jogo rodichem ercgercogom Karlom Avstrijskim Vidnosini z Gabsburgami pogirshilis v 1568 roci Yelizaveta na toj chas rozglyadala mozhlivist podruzhzhya z dvoma francuzkimi princami Valua Genrihom gercogom Anzhu i piznishe z 1572 do 1581 roku jogo bratom Fransua gercogom Anzhu Druga propoziciya bula ochevidnim planom ob yednatisya z francuzami proti ispanskogo kontrolyu katolickih Pivdennih Niderlandiv teperishnya Belgiya Deyakij chas Yelizaveta sprijmala mozhlivist zaruchin serjozno i navit nosila serezhku u formi zhabi yaku yij prislav Genri Mizhnarodna politika Yelizaveti bula znachnoyu miroyu oboronnoyu Vinyatkom bula katastrofichna okupaciya Gavra z zhovtnya 1562 roku do chervnya 1563 roku koli gugenotski soyuzniki Yelizaveti vstupili v bij proti katolikiv shob vidibrati port Yelizaveta mala namir obminyati Gavr na Kale zahoplene Franciyeyu v sichni 1558 roku Vona poslala armiyi v Shotlandiyu v 1560 namagayuchis pereshkoditi francuzam vikoristati pivnichne korolivstvo yak forpost 1585 roku vona pidpisala Nonsachskij dogovir z gollandcyami z metoyu zablokuvati ispansku zagrozu Tilki na mori Yelizaveta dotrimuvalas agresivnoyi politiki Ce dopomoglo u vijni z Ispaniyeyu 80 yakoyi projshlo na mori Vona posvyatila v licari Frensisa Drejka pislya jogo navkolosvitnoyi podorozhi u 1577 1580 rokah Drejk proslavivsya svoyimi napadami na ispanski porti ta sudna Elementi piratstva ta samozbagachennya nadihali anglijskih moreplavciv nad yakimi koroleva majzhe ne mala kontrolyu Pid chas yiyi pravlinnya vidbulasya persha postijna kolonizaciya Novogo Svitu Koloniya Virdzhiniya bula nazvana na chest Yelizaveti v 1584 serom Volterom Reli ta jogo ekspediciyeyu Shotlandiya Pershochergovoyu metoyu korolevi Yelizaveti v Shotlandiyi bulo chiniti opir francuzkomu vplivu Vona boyalas vtorgnennya francuzkih vijsk do Angliyi ta utverdzhennya na prestoli Angliyi katolichki Mariyi Styuart yaku pidtrimuvala znachna chastina papskoyi Yevropi Yelizavetu perekonali vvesti vijska v Shotlandiyu na dopomogu tamteshnim protestantskim povstancyam i hoch kampaniya bula marnoyu pidpisanij nevdovzi pislya vijni v lipni 1560 roku poklav kraj francuzkij zagrozi z Shotlandiyi Koli Mariya povernulas v Shotlandiyu 1561 roku shob vzyati vladu v svoyi ruki krayinoyu uzhe pravila rada protestantskih dvoryan i bula zasnovana protestantska Cerkva Shotlandiyi Mariya vidmovilas ratifikuvati dogovir Yelizaveta obrazila Mariyu proponuyuchi yij v choloviki svogo vlasnogo zalicyalnika Roberta Dadli Natomist 1565 roku Mariya vijshla zamizh za Genri Styuarta lorda Darnli samoprogoloshenogo pretendenta na anglijskij prestol Ce podruzhzhya stalo pershoyu v lancyuzhku pomilok yaki vreshti resht prizveli do peremogi shotlandskih protestantiv ta Yelizaveti Darnli rizko vtrativ populyarnist u Shotlandiyi a potim zganbiv sebe vbivstvom italijskogo sekretarya Mariyi Devida Richchio U lyutomu 1567 roku Darnli vbili zmovniki yakih shvidshe za vse ocholyuvav Dzhejms Gepbern 4 ij graf Botvell Nezabarom 15 travnya 1567 roku Mariya vijshla zamizh za Botvella zbudzhuyuchi pidozri pro te sho vona brala uchast u zmovi proti svogo cholovika Ci podiyi priskorili padinnya Mariyi ta yiyi uv yaznennya v zamku Loh Leven Shotlandski dvoryani zmusili yiyi vidrektis vid prestolu na korist sina Dzhejmsa narodzhenogo 1566 roku Dzhejmsa zabrali u zamok Sterling shob vihovati jogo protestantom Mariya vtekla z Loh Levena 1568 roku ale pislya she odniyeyi porazki perejshla kordon z Angliyeyu spodivayuchis na pidtrimku Yelizaveti Yelizaveta instinktivno zahotila vidnoviti Mariyu na troni ale yiyi radniki perekonali ne chiniti kvaplivih dij Yelizaveta ne stala vitrachati anglijski armiyi v Shotlandiyi i ne vidislala Mariyu u Franciyu do katolickih vorogiv Angliyi a zatrimala Mariyu v Angliyi de vona provela nastupni 19 rokiv v uv yaznenni Buntari shvidko pochali buduvati plani shodo vizvolennya Mariyi 1569 roku zakolotniki Pivnichnogo povstannya hotili odruzhiti yiyi z Tomasom Govardom 4 im gercogom Norfolkskim Yelizaveta pislya deyakogo vagannya stratila gercoga Norfolka za derzhavnu zradu Papa Pij V vidav bullu Regnans in Excelsis 1570 roku ogoloshuyuchi Yelizavetu udavanu korolevu Angliyi ta sluzhitelku zlochiniv yeretikom i zvilniv yiyi piddanih vid bud yakogo piddanstva Ce nadalo anglijskim katolikam stimulu vvazhati Mariyu Styuart spravzhnoyu korolevoyu Angliyi Mozhlivo Mariya ne znala pro vsi katolicki intrigi ale yiyi rol u zmovi Ridolfi 1571 roku ta zmovi Bebingtona 1586 roku sponukali golovu kontrrozvidki Yelizaveti sera Frensisa Volsingema ta korolivsku radu staranno zibrati dostatno dokaziv proti Mariyi Spochatku Yelizaveta vidmovlyalas vidavati ukaz pro stratu Mariyi Z kincya 1586 roku Yelizavetu perekonali sankciyuvati sud ta stratu Mariyi na pidstavi listiv napisanih neyu pid chas zmovi Bebingtona 8 lyutogo 1587 roku Mariyu stratili vidsikannyam golovi v zamku Foteringej v Nortgemptonshiri Yij bulo 44 roki Ispaniya Portret Yelizaveti na chest peremogi nad Ispanskoyu Armadoyu 1588 de yiyi zobrazheno na tli bitvi Ruka korolevi spochivaye na globusi simvolizuyuchi yiyi mizhnarodnu silu Pislya katastrofi z okupaciyeyu ta vtratoyu Gavra v 1562 1563 rokah Yelizaveta unikala vijskovih ekspedicij na kontinenti azh do 1585 roku koli vona poslala anglijsku armiyu na pidmogu protestantskim gollandskim povstancyam proti Filipa II Ce stalosya pislya smerti yiyi soyuznikiv Vilgelma Tihogo princa Oranskogo j Fransua gercoga Anzhu v 1584 roci ta kapitulyaciyi kilkoh gollandskih mist pered gubernatorom Filipa v Ispanskih Niderlandah Aleksandrom Farneze gercogom Parmi U grudni 1584 roku soyuz mizh Filipom II i francuzkoyu Katolickoyu ligoyu v Zhuanvili pereshkodiv bratovi Anzhu Genrihu III efektivno zapobigti ispanskomu vplivu v Niderlandah Ce takozh rozshirilo ispanskij vpliv vzdovzh francuzkogo uzberezhzhya La Manshu de perevazhala Katolicka liga ta zalishilo anglijski poziciyi urazlivimi Obloga Antverpena 1585 roku gercogom Parmi zmusila anglijciv ta niderlandciv aktivnishe protistoyati vorogam Yak naslidok Yelizaveta pidpisala obicyayuchi gollandcyam vijskovu dopomogu Cya domovlenist rozpochala Anglo ispansku vijnu yaka trivala do pidpisannya roku Ekspediciyu ocholiv yiyi kolishnij favorit Robert Dadli graf Lester Naspravdi plan Yelizaveti polyagav u neaktivnij dopomozi Niderlandam doki Angliya pidpisuvatime tayemnij mir z Ispaniyeyu Koroleva nakazala Dadli ta jogo armiyi unikati sutichok z ispancyami Vsuperech vkazivkam graf Lester prijnyav posadu general gubernatora Niderlandiv zaproponovanu jomu Generalnimi shtatami Posli Yelizaveti pribuvshi v Niderlandi privselyudno rozkritikuvali diyi Lestera pered Derzhavnoyu radoyu Finansuvannya kampaniyi skorotilos Lester prodovzhuvav proyavlyati svoyi vadi v roli polkovodcya anglijski ta gollandski diplomati ne pogodzhuvalis u peregovorah i yihni cili dedali bilshe rozbigalis Robert Dadli podav u vidstavku v grudni 1587 roku Za cej chas u 1585 1587 rokah ser Frensis Drejk zi svoyim flotom organizuvav masshtabnu podorozh na Karibski ostrovi proti ispanskih korabliv ta portiv Drejk uspishno vzyav Kadis i znishiv vijskovij flot yakij Ispaniya mala namir vikoristati dlya ataki na Yelizavetu Filip II virishiv napasti na Angliyu 12 listopada 1588 roku Ispanska Armada vzyala kurs na La Mansh planuyuchi vtorgnennya pid provodom gercoga Parmi v pivdenno shidnu Angliyu z Niderlandiv Plan provalivsya cherez nizku prorahunkiv nevdach ta cherez ataku anglijskih vognesuden 29 lipnya poblizu vid Gravelina Peremozheni zalishki Armadi vidstupili do Ispaniyi zaznavshi katastrofichnih vtrat bilya uzberezhzhya Irlandiyi 8 serpnya Yelizaveta zibrala v Tilberi Esseks armiyu na choli z grafom Lesterskim dlya zahistu Angliyi v razi visadki katolikiv Odyagnena v sribnij pancir ta bilu suknyu verhi na bilomu koni koroleva zvernulasya do vijskovih z odniyeyu zi svoyih najvidomishih promov Lyubi moyi piddani mene poperedili sho stoyati pered takoyu chislennoyu armiyeyu ye nebezpechno cherez imovirnist zradi ale zapevnyayu vas sho ya ne zbirayus zhiti z nedoviroyu do svogo viddanogo ta lyublyachogo narodu Hoch ya mayu tilo slabkoyi ta nemichnoyi zhinki ale ya mayu muzhnist korolya i navit korolya Angliyi i ya znevazhayu dumku pro te sho gercog Parmi ta korol Ispaniyi chi bud yakij inshij knyaz Yevropi nasmilivsya b vtorgnutisya u moye korolivstvo Koli vtorgnennya ne vidbulos krayina zradila Svyatkuvannya pri vhodi Yelizaveti v Sobor Svyatogo Pavla na podyachnij moleben bulo take zh grandiozne yak pid chas yiyi koronaciyi Porazka Armadi stala mogutnoyu propagandistskoyu peremogoyu dlya Yelizaveti ta protestantskoyi Angliyi Anglijci vvazhali svij poryatunok znakom Bozhoyi prihilnosti ta nezlamnosti krayini pid provodom korolevi divi Vse zh cya peremoga ne bula klyuchovim momentom vijni yaka trivala she dovgo i chasto rozgortalas na korist Ispaniyi Niderlandi dosi buli pid ispanskim kontrolem i zagroza vtorgnennya she navisala Ser Volter Reli tverdiv pislya Yelizavetinoyi smerti sho yiyi oberezhnist pereshkodzhala uspihu vijni z Ispaniyeyu Yakbi pokijna koroleva doviryala svoyim voyenachalnikam tak yak vona doviryala svoyim pisaryam mi za yiyi zhittya peremogli b tu veliku imperiyu ta yiyi koroliv Ale Yiyi Velichnist robila vse napolovinu ta neznachnimi pohodami pokazala ispancyu yak sebe zahishati demonstruyuchi jomu jogo vlasne slabke misce Hocha deyaki istoriki kritikuyut Yelizavetu na tih zhe pidstavah verdikt Reli chastishe vvazhayut nespravedlivim Yelizaveta mala dostatno vagomih prichin ne doviryati svoyim generalam yaki koli v bitvi buli spotvoreni samovpevnenistyu ta samozakohanistyu Franciya Koli protestant Genrih IV uspadkuvav francuzkij tron 1589 roku Yelizaveta poslala jomu vijskovu dopomogu Ce buv yiyi pershij hid u Franciyi z chasiv vidstupu z Gavra v 1563 roci Francuzka katolicka liga ta Filip II stavili pid sumniv pravomirnist prestolonasliduvannya Genriha i Yelizaveta poboyuvalas zahoplennya ispancyami portiv La Manshu Ale nastupni anglijski kampaniyi u Franciyi buli neorganizovani j nevdali Ignoruyuchi korolivski nakazi lord Villoubi bezrezultatno podorozhuvav pivnichnoyu Franciyeyu z armiyeyu v 4000 voyiniv Vin bezladno vidstupiv u grudni 1559 roku vtrativshi polovinu svoyih soldativ Kampaniya Dzhona Norrejsa 1591 roku yakij ocholiv pohid tritisyachnogo zagonu v Bretan bula navit bilsh katastrofichnoyu Yelizaveta vidmovilasya postachati resursi ta pidmogu yakih vimagali vijskovonachalniki Norrejs osobisto pribuv u London shob blagati pro pidmogu Pid chas jogo vidsutnosti Katolicka liga led ne znishila v travni 1591 roku zalishki jogo armiyi v pivnichno zahidnij Franciyi U lipni Yelizaveta poslala inshu armiyu pid provodom Roberta Devere 2 go grafa Esseksa na pidmogu Genrihu IV yakij trimav v oblozi Ruan Naslidki buli taki zh gnityuchi Esseks nichogo ne dosyag i v sichni 1592 roku povernuvsya dodomu Genrih pokinuv oblogu v kvitni Yak zavzhdi Yelizaveta vtratila kontrol nad svoyimi vijskovimi komanduvachami koli voni pokidali teritoriyu Angliyi Vona pisala pro Esseksa Mi ne znayemo de vin chim vin zajmayetsya ta sho vin chinitime Irlandiya Popri te sho Irlandiya bula odnim z dvoh korolivstv Yelizaveti vorozhe a podekudi j avtonomne katolicke naselennya bulo gotove ob yednatisya z vorogami korolevi Vona daruvala zemlyu svoyim pridvornim ta pereshkodzhala ispancyam visaditisya na ostrovi j stvoriti vijskovu bazu U vidpovid na ryad serjoznih povstan anglijski vijska vikoristali taktiku vipalenoyi zemli znishuyuchi teritoriyi ta vbivayuchi cholovikiv zhinok i ditej 1582 roku bunt na choli z Dzheraldom Ficdzheraldom 15 im grafom Desmondskim zalishiv blizko 30 000 irlandciv pomirati vid golodu Poet Edmund Spenser pisav sho zhertvi buli dovedeni do takogo zhalyugidnogo stanu sho rozchulili b navit najtverdishi sercya Yelizaveta poradila svoyim generalam stavitisya do irlandciv tiyeyi nevihovanoyi ta varvarskoyi naciyi z lyudyanistyu hoch ne bula zamuchena dokorami sumlinnya koli zastosuvannya sili j krovoprolittya vidavalisya neobhidnimi Najvazhche viprobuvannya dlya Yelizaveti v Irlandiyi nastalo 1594 roku pid chas Tajronskogo povstannya Irlandskoyi dev yatirichnoyi vijni Lider zakolotnikiv H yu O Nil graf Tajron pokladavsya na ispansku pidtrimku Navesni 1599 roku Yelizaveta vidpravila Roberta Devere 2 go grafa Esseksa v Irlandiyu shob pridushiti povstannya Vin ne dosyag uspihu i povernuvsya v Angliyu bez dozvolu tim samim rozizlivshi korolevu Zamist nogo armiyu ocholiv Charlz Blaunt 8 j baron Mauntdzhoj yakomu treba bulo tri roki shob peremogti buntivnikiv O Nil zreshtoyu zdavsya v 1603 roci cherez kilka dniv pislya smerti korolevi Moskovske carstvo Yelizaveta prodovzhila diplomatichni vidnosini yaki buli zapochatkovani yiyi pokijnim bratom z Moskovskim carstvom Vona chasto druzhno listuvalasya z Ivanom Groznim hoch carya neridko dratuvalo te sho Yelizaveta zoseredzhuvalas na torgivli a ne na mozhlivosti vijskovogo alyansu Odnogo razu Ivan navit zaproponuvav yij vijti za nogo zamizh a pid kinec svogo pravlinnya poprosiv u korolevi pritulok v Angliyi v razi yaksho jogo vlada opinilasya b v nebezpeci Pislya smerti Ivana jogo nedosvidchenij sin Fedir Ivanovich uspadkuvav tron Na vidminu vid svogo batka Fedir ne buv zacikavlenij v eksklyuzivnij torgivli z Angliyeyu Vin ogolosiv svoye carstvo vidkritim dlya vsih inozemciv i vidpraviv dodomu anglijskogo posla sera Dzheroma Bouza pompeznist yakogo znosiv Ivan Yelizaveta vidpravila novogo posla doktora Dzhajlza Fletchera z misiyeyu perekonati regenta Borisa Godunova pereglyanuti carsku poziciyu Peregovori provalilisya koli Fletcher privitav Fedora zi zvernennyam v yakomu posol opustiv dva z jogo tituliv Yelizaveta prodovzhuvala perekonuvati Fedora kombinuyuchi lestoshi ta dokori Vona zaproponuvala alyans hoch sama vidmovila v takij propoziciyi Ivanu ale Fedir kategorichno vidkinuv proyekt Barbariya Osmanska imperiya Yaponiya Torgovi ta diplomatichni vidnosini mizh Angliyeyu i Barbarskimi derzhavami sklalisya u period pravlinnya Yelizaveti Nezvazhayuchi na papsku zaboronu ta naperekir Ispaniyi Angliya stvorila torgovelni vidnosini z Marokko prodayuchi zbroyu boyepripasi derevinu i metal v obmin na marokkanskij cukor 1600 roku Abd el Ued ben Messod golovnij sekretar pravitelya marokkanciv Mulana Ahmad al Mansura vidvidav Angliyu yak posol pri dvori korolevi Yelizaveti I z metoyu provedennya peregovoriv pro stvorennya anglo marokkanskogo alyansu proti Ispaniyi Yelizaveta pogodilasya prodati boyepripasi Marokko i obgovorila z Mulanom Ahmad al Mansurom mozhlivu spilnu operaciyu proti ispanciv Obgovorennya odnak zalishilisya bezrezultatnimi oskilki obidva praviteli pomerli protyagom dvoh rokiv pislya peregovoriv Takozh buli vstanovleni diplomatichni vidnosini z Osmanskoyu imperiyeyu pid chas stvorennya Levantskoyi torgovelnoyi kompaniyi i vidpravlennya v Stambul Vilyama Garborna pershogo anglijskogo posla v Osmanskij imperiyi v 1578 roci Pershij dogovir pro torgivlyu buv pidpisanij v 1580 roci Chislenni poslanci kursuvali v oboh napryamkah i mizh Yelizavetoyu i Sultanom Muradom III pidtrimuvalasya zhvave listuvannya V odnij korespondenciyi Murad zauvazhiv sho islam i protestantizm mayut nabagato bilshe spilnogo odne z odnim nizh z katolicizmom oskilki protestantizm ta islam vidkidayut pokloninnya idolam i vistupav za soyuz mizh Angliyeyu ta Osmanskoyu imperiyeyu Na zhah katolickij Yevropi Angliya eksportuvala olovo ta svinec dlya garmatnogo littya i boyepripasi dlya skladiv Osmanskoyi imperiyi i Yelizaveta serjozno obgovoryuvala spilni vijskovi operaciyi z Muradom III pid chas vijni z Ispaniyeyu 1585 roku koli Frensis Volsingem lobiyuvav pryame vijskove vtruchannya osmanciv proti spilnih ispanskih vorogiv Pershij angliyec yakomu vdalos dosyagti Yaponiyi Vilyam Adams buv kolishnim spivrobitnikom Berberijskoyi kompaniyi stvorenoyi v 1585 roci Vin visadivsya v Yaponiyi v serpni 1600 roku yak predstavnik Gollandskoyi Ost Indijskoyi kompaniyi Vin zigrav klyuchovu rol yak radnik yaponskogo soguna i dopomig u stvorenni pershih diplomatichnih kontaktiv ta komercijnih dogovoriv mizh Angliyeyu i Yaponiyeyu Ostanni rokiRobert Devero 2ij Graf Esseks 1590 rik Koli shlyub stav malojmovirnim obraz korolevi postupovo pochav zminyuvatisya Yiyi zmalovuvali yak Belfibu abo Astreyu i pislya Armadi yak Glorianu vichno molodu feyu korolevu z poemi Edmunda Spensera Yiyi portreti stali mensh realistichnimi i peretvorilis u zagadkovij nabir ikon yaki zobrazhali yiyi nabagato molodshoyu nizh vona bula Yiyi shkira z 1562 roku bula pokrita shramami vid naturalnoyi vispi yaka zalishila yiyi napolovinu lisoyu i zalezhnoyu vid peruk ta kosmetiki Ser Volter Reli nazvav yiyi damoyu yaku chas shopiv nespodivano Vse zh chim bilshe Yelizaveta vtrachala svoyu krasu tim bilshe yiyi vihvalyali pridvorni Yelizaveta iz zadovolennyam grala rol krasuni j cilkom mozhlivo sho v ostannye desyatilittya svogo zhittya vona pochala viriti v pravdivist ciyeyi roli Vona pochala vidnositis z nizhnistyu i poblazhlivistyu do Roberta Devere grafa Essekskogo charivnogo molodogo ale drativlivogo cholovika yakij dozvolyav sobi primhi za yaki koroleva jogo proshala Vona neodnorazovo priznachala jogo na vijskovi posadi nezvazhayuchi na jogo bezvidpovidalnist i nekompetentnist Pislya dezertirstva Esseksa ta jogo vtechi z vijskovoyi kampaniyi v Irlandiyi 1599 roku Yelizaveta nakazala pomistiti jogo pid domashnij aresht i cherez rik pozbavila jogo monopolij U lyutomu 1601 roku graf sprobuvav pidnyati povstannya v Londoni Vin mav namir zahopiti korolevu ale malo hto jogo pidtrimav i jogo stratili 25 lyutogo Yelizaveta znala sho vona cherez vlasni prorahunki bula chastkovo vinnoyu v comu povoroti podij Sposterigach pri dvori povidomiv 1602 roku sho vona znahodit nasolodu v tomu sho sidit u temryavi ta oplakuye Esseksa Monopoliyi zabrani v Esseksa stali tipovimi nagorodami dlya znachnih pridvornih v ostanni roki pravlinnya Yelizaveti Vona pokladalas na cyu bezkoshtovnu sistemu patronazhu radshe nizh na prohannya parlamentu pro zbilshennya subsidij u voyennij chas Taki diyi duzhe skoro priveli do fiksaciyi cin zbagachennya pridvornih za rahunok suspilstva i povsyudnogo oburennya U 1601 roci ce zbentezhilo Palatu gromad parlamentu U svoyij znamenitij zolotij promovi 30 listopada 1601 roku Yelizaveta stverdzhuvala sho ne znala pro zlovzhivannya i vigrala pidtrimku chleniv parlamentu svoyim majsternim zaklikom do pochuttiv Period pislya peremogi nad ispanskoyu Armadoyu 1588 roku prinis novi trudnoshi dlya Yelizaveti yaki trivali p yatnadcyat rokiv azh do kincya yiyi caryuvannya Konflikti z Ispaniyeyu ta Irlandiyeyu zatyagnulisya podatkovij tyagar stav vazhchim i ekonomika bula visnazhena poganimi vrozhayami ta vitratami na vijnu Cini rosli i riven zhittya vpav Protyagom cogo chasu represiyi proti katolikiv posililisya i v 1591 roci Yelizaveta vstanovila komisiyi upovnovazheni rozsliduvati diyalnist katolickih rodin Dlya pidtrimki ilyuziyi miru i procvitannya vona bilshoyu miroyu pokladalas na vnutrishnih shpiguniv i propagandu Posilennya kritiki v ostanni roki yiyi zhittya vkazuye na zmenshennya gromadskoyi prihilnosti do korolevi Odniyeyu z prichin dlya cogo yak jogo teper chasto nazivayut drugogo pravlinnya Yelizaveti stala zmina harakteru korolivskoyi Tayemnoyi radi Yelizaveti v 1590 roci Do vladi prijshlo nove pokolinnya Za vinyatkom Vilyama Sesila najvazhlivishi politiki pomerli blizko 1590 roku graf Lester u 1588 roci ser Frensis Volsingem u 1590 roci ser Kristofer Gatton u 1591 roci Frakcijna borotba v uryadi yaka ne isnuvala u podibnij formi do 1590 h rokiv stala golovnoyu risoyu v ostannye desyatilittya pravlinnya korolevi Supernictvo mizh grafom Esseksom i Robertom Sesilom sinom lorda Bergli zatmarilo politiku Osobistij avtoritet korolevi oslabivsya sudyachi zi skandalu z doktorom Lopesom yiyi dovirenim likarem Koli vin buv nespravedlivo zvinuvachenij grafom Esseksom u derzhavnij zradi vona ne zmogla zavaditi jogo strati hocha bula nezadovolena jogo areshtom i ne virila sho vin buv vinnij Odnak cej period ekonomichnoyi ta politichnoyi nestabilnosti stvoriv neperevershenij literaturnij rozkvit v Angliyi Pershi oznaki novogo literaturnogo ruhu z yavilisya v kinci drugogo desyatilittya pravlinnya Yelizaveti z poshirennyam populyarnosti Evfuesa Dzhona Lili i Pastuhovogo kalendarya Edmunda Spensera u 1578 roci U 1590 roci dozrili deyaki z velikih imen anglijskoyi literaturi zokrema Vilyam Shekspir u Kristofer Marlou U cej period i v epohu korolya Yakova anglijskij teatr dosyag nebachenih do togo vershin Ponyattya velikoyi epohi Yelizaveti bagato v chomu zavdyachuye budivelnikam dramaturgam poetam i muzikantam yaki pracyuvali pid chas pravlinnya Yelizaveti I Voni malo v chomu bezposeredno zavdyachuvali korolevi yaka nikoli ne bula osnovnoyu pokrovitelkoyu mistectv SmertKorol Yakiv Dzhejmz IV Najdovirenishij radnik Yelizaveti Vilyam Sesil baron Berli pomer 4 serpnya 1598 roku Jogo politichna mantiya perejshla do jogo sina Roberta Sesila yakij nezabarom stav liderom uryadu Odnim iz jogo zavdan bulo pidgotuvati grunt dlya plavnogo perehodu vladi pislya smerti korolevi Oskilki Yelizaveta vidmovlyalas nazvati svogo nastupnika Sesil buv zmushenij diyati potajki Vin vstupiv u peregovori z Yakovom VI Shotlandskim yakij mav silni ale neviznani pretenziyi Sesil dopomig Yakovu lestoshami perekonati Yelizavetu poobicyati jomu koronu pislya svoyeyi smerti Zdorov ya korolevi zalishalosya stabilnim do oseni 1602 roku koli seriya smertej sered yiyi druziv vkinula yiyi u tyazhku depresiyu U lyutomu 1603 roku osoblivim udarom stali smerti Katerini Govard grafini Nottingem ta pleminnici yiyi dvoyuridnoyi sestri i blizkoyi podrugi ledi Katerini Noullz U berezni Yelizaveta zahvorila i porinula v stan postijnoyi i neperebornoyi melanholiyi Vona pomerla 24 bereznya 1603 roku v Richmondskomu palaci mizh drugoyu i tretoyu godinoyu nochi Kilka godin potomu Sesil i Tayemna rada vveli v diyu svij plan i progolosili Yakova VI Shotlandskogo korolem anglijskim Yakovom I Trunu Yelizaveti perevezli vechirnoyu procesiyeyu v palac Vajtholl na barzhi osvitlenij smoloskipami Dlya pohoronu 28 kvitnya trunu dostavili u Vestminsterske abatstvo na katafalku zapryazhenomu chetvirkoyu konej ta prikrashenomu chornim oksamitom Nezvazhayuchi na nayavnist inshih pretendentiv na prestol peredacha vladi projshla gladko Pravonastupnictvo Yakova skasuvalo Tretij akt pro spadkuvannya Genriha VIII ta jogo zapovit na korist nashadkiv jogo molodshoyi sestri Mariyi Tyudor Shob vipraviti ce Yakiv ta parlament prijnyali Akt pro prestolonasliduvannya 1603 roku Pitannya pro te chi maye pravo parlament kontrolyuvati prestolonasliduvannya bulo spirnim protyagom XVII stolittya Istorichna spadshinaYelizaveta I namalovana pislya 1620 pid chas pershogo vidrodzhennya interesu do yiyi pravlinnya Chas spit za yiyi pravim plechem i Smert divitsya z poza livogo Dva puto trimayut yiyi koronu Yelizavetu oplakuvali ale bagato hto zithnuv z polegshennyam pislya yiyi smerti Krayina mala veliki spodivannya na korolya i spochatku voni zdijsnyuvalisya vijna proti Ispaniyi zavershilasya v 1604 roci podatki buli znizheni Do smerti Roberta Sesila v 1612 roci uryad pracyuvav za nezminnoyu shemoyu Pravlinnya Yakova odnak stalo nepopulyarnim koli vin peredav derzhavni spravi v ruki pridvornih favoritiv i v 1620 h rokah pochalas nostalgiya za pravlinnyam korolevi Yelizaveti Yelizavetu rozhvalyuvali yak geroyinyu protestantskogo ruhu i pravitelku zolotoyi dobi Yakova zobrazhali prihilnikom katolikiv ta pravitelem korumpovanoyi vladi Triumfalni zobrazhennya Yelizaveti stvoreni v kinci yiyi pravlinnya prijmalis za pravdu na tli frakcijnosti vijskovih ta ekonomichnih trudnoshiv i pochalosya zavishennya yiyi reputaciyi Godfri Gudmen yepiskop Glostera pisav Koli mi vidchuli na sobi shotlandske kerivnictvo slava pro korolevu vidrodilas Same todi j zroslo shanuvannya yiyi pam yati Pravlinnya Yelizaveti zmalovuvali yak idealnij chas koli korona cerkva i parlament pracyuvali v konstitucijnij rivnovazi Obraz Yelizaveti stvorenij yiyi protestantskimi prihilnikami na pochatku XVII stolittya viyavivsya micnim i vplivovim Pam yat pro neyi vidrodilasya takozh pid chas Napoleonivskih vijn koli krayina znovu opinilasya na mezhi chuzhozemnogo vtorgnennya U period Viktorianskoyi epohi legenda Yelizaveti bula adaptovana do imperskoyi ideologiyi togodennya a v seredini XX go stolittya Yelizaveta she raz stala romantichnim simvolom nacionalnogo oporu chuzhozemnij zagrozi Anglijski istoriki togo chasu tlumachili pravlinnya Yelizaveti yak zolotu dobu progresu Teperishni istoriki odnak dotrimuyutsya skladnishoyi tochki zoru Yiyi pravlinnya slavitsya rozgromom Armadi i uspishnimi rejdami proti ispanciv yak napriklad na Kadis u 1587 i 1596 rokah ale deyaki istoriki vkazuyut na voyenni nevdachi na suhodoli ta mori Problemi Yelizaveti v Irlandiyi takozh zaplyamuvali yiyi obraz v istoriyi Zamist obrazu horobroyi zahisnici protestantskoyi naciyi proti Ispaniyi ta Gabsburgiv vona dedali chastishe rozglyadayetsya yak pravitelka oberezhna u svoyij zovnishnij politici Vona nadavala tilki minimalnu dopomogu inozemnim protestantam i ne davala svoyim komandiram neobhidnih koshtiv dlya zmini situaciyi za kordonom Yelizaveta stvorila anglijsku cerkvu yaka dopomogla sformuvati nacionalnu identichnist i prodovzhuye isnuvati dosi Ti hto hvalili yiyi piznishe yak protestantsku geroyinyu zabuvali pro yiyi vidmovu pripiniti vsi katolicki obryadi Istoriki vidznachayut sho v yiyi chasi suvori protestanti vvazhali Akt pro vregulyuvannya ta odnakovist 1559 roku kompromisom Yelizaveta vvazhala sho vira ce osobiste i ne bazhala yak skazav Frensis Bekon stvoryuvati vikna v dushi lyudej ta v yihni tayemni dumki Nezvazhayuchi na perevazhno oboronnu zovnishnyu politiku Yelizaveti yiyi pravlinnya pidnyalo status Angliyi za kordonom Vona vsogo lishe zhinka povelitelka tilki polovini ostrova divuvavsya papa Sikst V i vse zh vona primushuye Ispaniyu Franciyu Svyashennu Rimsku Imperiyu j usih inshih boyatisya sebe Pri Yelizaveti narod otrimav novu vpevnenist u sobi j pochuttya suverenitetu oskilki katolickij svit rozpadavsya Yelizaveta bula pershoyu z Tyudoriv hto viznav sho monarh keruye zavdyaki narodnij zgodi Tomu vona zavzhdi pracyuvala z parlamentom i yiyi radniki zavzhdi mogli yij kazati pravdu stil pravlinnya yakij vidkinuli yiyi nastupniki Styuarti Deyaki istoriki nazivayut yiyi shaslivoyu vona vvazhala sho Bog yiyi zahishaye Pishayuchis tim sho vona prosto anglijka Yelizaveta virila u Boga chesnu poradu i lyubov svoyih piddanih zaradi uspihu yiyi pravlinnya U molitvi vona podyakuvala Bogovi tak U chas koli vijna spokusa i tyazhki peresliduvannya zasmuchuyut majzhe vsih koroliv i vsi krayini navkolo mene moye pravlinnya zalishayetsya v miri i moye korolivstvo domom dlya Tvoyeyi vistrazhdanoyi Cerkvi Lyubov moyih lyudej zalishilasya nepohitnoyu j pidstupi moyih vorogiv bezuspishni Mala v narodi prizviska koroleva divicya Gloriana ta Dobra koroleva BessRodovidPrimitki Arhiv originalu za 16 lyutogo 2009 Procitovano 27 lyutogo 2010 Div takozhYelizavetinska epoha Tyudori Ispanska ArmadaLiteraturaR L Krivonos Yelizaveta I Ukrayinska diplomatichna enciklopediya U 2 h t Redkol L V Guberskij golova ta in K Znannya Ukrayini 2004 T 1 760 s ISBN 966 316 039 HPosilannyaVikicitati mistyat vislovlyuvannya vid abo pro Yelizaveta I Vikishovishe maye multimedijni dani za temoyu Yelizaveta I Poperednik Mariya I Krivava Koroleva Angliyi 1558 1603 roki Nastupnik Yakiv I Poperednik Mariya I Krivava Koroleva Irlandiyi 1558 1603 roki Nastupnik Yakiv I Poperednik Mariya I Krivava Koroleva Franciyi titulyarna 1558 1603 roki Nastupnik Yakiv I