Семенова Марина Тимофіївна (12 червня 1908, Санкт-Петербург — 9 червня 2010, Москва) — радянська російська балерина, балетмейстер, Народна артистка СРСР (1975), лауреат Сталінської премії першого ступеня (1941), Герой Соціалістичної Праці (1988),, професор Російської академії театрального мистецтва.
Семенова Марина Тимофіївна | ||||
---|---|---|---|---|
рос. Марина Тимофеевна Семёнова | ||||
![]() | ||||
Народилася | 30 травня (12 червня) 1908[2] Санкт-Петербург, Російська імперія[3] | |||
Померла | 9 червня 2010[4][2][5](102 роки) Москва, Росія[1] | |||
Поховання | Новодівичий цвинтар | |||
Громадянство | ![]() ![]() ![]() | |||
Діяльність | хореографка, балерина, балерина, педагог з балету | |||
Alma mater | Академія російського балету імені А. Я. Ваганової (1925) | |||
Вчителі | Горпина Яківна Ваганова | |||
Відомі учні | Тимофєєва Ніна Володимирівна і Баришева Наталія Здиславівна | |||
Заклад | Маріїнський театр, Державний академічний Великий театр Росії, Московська державна академія хореографії і Державний інститут театрального мистецтва | |||
У шлюбі з | d і Карахан Лев Михайлович | |||
IMDb | nm0783882 | |||
Нагороди та премії | ||||
| ||||
| ||||
Біографія
Народилася в родині службовця, який рано помер, залишивши шістьох дітей. Через деякий час з'явився вітчим — Микола Олександрович Шелоумов, робочий Петроградського заводу. Життя дівчинки змінила подруга її матері, Катерина Георгіївна Карина, непрофесійна любителька балету, але вела танцювальний гурток, куди і стала ходити юна Марина; там вона вперше вийшла на сцену в одній з дитячих вистав. За порадою тієї ж Катерини Георгіївни Марину вирішили віддати вчитися в хореографічне училище.
Марина Семенова, одна з перших учениць А. Я. Ваганової, закінчила Ленінградське хореографічне училище в 1925 році. Ще одним педагогом Марини Семенової став директор училища Віктор Олександрович Семенов.
Свою першу партію Марина Семенова станцювала у тринадцятирічному віці. Це був одноактний балет Льва Іванова «Чарівна флейта». Все ж справжнім сценічним дебютом балерини Семенової слід вважати її виступ в балеті «Дон Кіхот». У вечір прем'єри разом з юною Семеновою на сцену вийшла прекрасна — прославлена балерина Большого театру.
У 1925—1930 роках танцювала в трупі ленінградського Державного академічного театру опери та балету. Серед її перших партій на ленінградській сцені: Наїла в балеті «Струмок» Л. Деліба, Одетта-Одиллія в «Лебединому озері» Чайковського, Аврора і Флорина в «Сплячій красуні» Чайковського, Нікія в «Баядерці» Мінкуса, Цар-дівиця в балеті , Раймонда в однойменному балеті Глазунова. Частим партнером її став педагог-однофамілець Віктор Олександрович Семенов. Незабаром однофамільці одружилися і виступали разом. Шлюб виявився коротким.
У 1930 році балерина була переведена в Москву у Великий театр, де танцювала аж до 1952 року. Виконувала партії в старих класичних балетах, головним чином Маріуса Петіпа. Серед партій: Одетта-Одиллія в балеті «Лебедине озеро» Чайковського, «Жизель» Адана, Раймонда в балеті «Раймонда» Глазунова, Нікія в балеті «Баядерка» Мінкуса, Маша («Лускунчик» Чайковського), Кітрі (), Есмеральда («Собор Паризької Богоматері» — спектакль пройшов усього два рази і був знятий з репертуару), Діана в , Душечка в «Кріпосний панночці», Тао Хоа в , Попелюшка.
В 1935—1936 роках виступала в Паризькій національній опері — в балеті та в концертних програмах, що включали фрагменти балетів «Лебедине озеро», «Спляча красуня» і . Партнером М. Семенової був Серж Лифар, на запрошення якого вона і прибула. Вона також брала участь у благодійному концерті на користь артистів балету ветеранів Паризької опери.
Ще в 1930 році, переїхавши до Москви, стала цивільною дружиною відомого радянського державного діяча Л. М. Карахана. Проте через кілька років, у кривавому 37-му він був заарештований. 20 вересня 1937 Військовою колегією Верховного Суду засуджений до смертної кари. Розстріляний у той же день в будівлі ВКВС (кремований в Донському крематорії; посмертно реабілітований у 1956).
Знімалася в кінофільмах «Концерт-вальс» (1941) і «Великий концерт» (1951). У переможному 1945-му виконувала в опері «Іван Сусанін» в танцювальній сцені вальс.
З 1953 року Семенова стала педагогом-репетитором Большого театру. Серед її учнів — Майя Плісецька, , Ніна Тимофєєва, , Ніна Ананіашвілі, Наталія Безсмертнова, Ніна Сорокіна, , Людмила Семеняка, , Галина Степаненко, Надія Павлова, Микола Цискарідзе.
У 1954—1960 роках Марина Семенова викладала в Московському хореографічному училищі (нині Московська державна академія хореографії). У 1960 році вона стала одним з перших педагогів, які почали навчання майбутніх педагогів репетиторів в Державному інституті театрального мистецтва імені А. В. Луначарського (нині Російська академія театрального мистецтва). З 1997 року — професор РАТІ. В 1960 у М. Семенова, одна з перших у країні розпочала підготовку студентів за спеціальністю «педагог-репетитор».
Дочка від — , в минулому артистка балету Великого театру, заслужена артистка Росії, пізніше перейшла на педагогічну роботу.
Примітки
- Deutsche Nationalbibliothek Record #141578440 // Gemeinsame Normdatei — 2012—2016.
- Bibliothèque nationale de France BNF: платформа відкритих даних — 2011.
- Семёнова Марина Тимофеевна // Большая советская энциклопедия: [в 30 т.] / под ред. А. М. Прохоров — 3-е изд. — Москва: Советская энциклопедия, 1969.
- http://www.nytimes.com/2010/06/10/arts/dance/10semyonova.html
- Encyclopædia Britannica
- Большая советская энциклопедия[недоступне посилання з липня 2019]
- . Д. Медведєв привітав балерину М. Семенову зі 100-річним ювілеєм.. — .
Посилання
- Марина Тимофеевна Семенова — РИА Новости
- Біографія на сайті www.kino-teatr.ru
- Энциклопедия «Кругосвет»
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет