Третій хрестовий похід (1189–1192) — хрестовий похід, який був ініційований папою Григорієм VIII і після його смерті продовжений Климентом III. У ньому взяли участь четверо наймогутніших європейських монархів — німецький імператор Фрідріх I Барбаросса (загинув у цьому поході), французький король Філіп II Август, австрійський герцог Леопольд V і англійський король Річард I Левове Серце.
Третій Хрестовий похід | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
Частина Хрестових походів | |||||||
![]() Головна битва Третього Хрестового походу — облога Акри | |||||||
| |||||||
Сторони | |||||||
Хрестоносці: | Сарацини: | ||||||
Командувачі | |||||||
* ![]() | * ![]() | ||||||
Військові сили | |||||||
Хрестоносці:
| Сарацини:
|
Передумови
До 1189 року з часів Другого хрестового походу (1147–1149 роки) ситуація для держав хрестоносців тільки погіршувалася, почався їхній внутрішній розпад, який уміло використав емір Алеппо і Мосула Нур ад-Дін. Він захопив Дамаск, послабив Антіохійське князівство. Разом з цим на півночі Палестини візантійський імператор Мануїл I вів активну політику, направлену на відновлення колишньої величі Візантійської імперії, прагнучи приєднати князівство Антіохія до своєї імперії.
Безпосереднім приводом до початку цього хрестового походу стало захоплення у жовтні 1187 року мусульманським полководцем Салах ад-Діном (Саладіном) Єрусалима, який хрестоносці підкорили ще під час Першого хрестового походу. Хрестоносці вважали причиною цієї поразки Візантійську імперію, незаслужено звинувативши її в підбурюванні і допомозі мусульманам. Візантійців стали сприймати не тільки як не особливо ревних прихильників звільнення Гробу Господнього, але й як зловмисних і лукавих лицемірів, які постійно зраджують хрестоносців.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkUxTDB3bE1qZGhjbTBsUXpNbFFUbGxYMlJsWDFOaGJHRmthVzR1YW5Cbkx6SXdNSEI0TFV3bE1qZGhjbTBsUXpNbFFUbGxYMlJsWDFOaGJHRmthVzR1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Підготовка
Звістка про те, що Єрусалим захоплено сарацинами, була отримана в Європі не раніше 1188 року. Перші звістки прийшли до римського папи Григорія VIII, який незважаючи ні на які труднощі та перешкоди, прийняв ідею проголошення Третього хрестового походу. Швидко було складено кілька визначень, що мали на меті поширити заклик про хрестовий похід по всіх західних державах. Кардинали дали папі римському слово взяти участь у просуванні походу і проповідуючи його пройти босоніж по Німеччині, Франції та Англії. Папа ж зважився вкласти всі церковні кошти до того, щоб полегшити участь у поході представникам усіх соціальних прошарків. Для цього було зроблено розпорядження про припинення внутрішніх війн, лицарям полегшений продаж їхніх володінь (ленів), відстрочено стягнення боргів, оголошено, що будь-яке сприяння звільненню християнського Сходу буде відпущенням гріхів. На території Англії та Франції з духовенства брали податок на похід — так звану Саладинову десятину, що принесло багато грошей для організації походу.
Третій хрестовий похід відбувався при обставинах більш сприятливих, ніж перші два. У ньому брали участь три короновані особи: німецький імператор Фрідріх I Барбаросса, французький король Філіпп II Август і англійський король Річард Левове Серце. Але загального керівництва не було, через що до Святої землі хрестоносне воїнство прямувало різними шляхами. Цілі самих монархів були багато в чому різними. Оскільки Річард і Філіпп II були друзями, вони сформували спільну колону англо-французьких військ, тоді як Фрідріх Барбаросса до них не приєднався і рушив самостійною колоною. Таким чином Третій хрестовий похід розпався на окремі епізоди: рух англо-французьких військ, рух німецьких і облога Акри.
Початок походу
В 1190 році англійський та французький королі виступили в похід. Річард Левове Серце шукав, перш за все, лицарських подвигів і слави. Він оточив себе блискучою свитою і лицарями, на своє військо, за свідченням сучасників, він витрачав за один день стільки, скільки інші королі витрачали за місяць. Збираючись у похід, свої володіння він або віддавав в оренду, або закладав і продавав. Таким чином, він дійсно зібрав величезні кошти; його військо відрізнялося хорошим озброєнням.
Частина англійського війська вирушила з Англії на кораблях, сам Ричард переправився через Ла-Манш, щоб з'єднатися з французьким королем і направити свій шлях через Італію. Рух почався влітку 1190 року. Обидва королі передбачали йти разом, але чисельність військ і виниклі проблеми забезпечення військ змусили їх розділитися. Французький король пішов раніше і у вересні 1190 року прибув до Сицилії, зупинився в Мессіні, чекаючи на свого союзника. Коли прибув Річард, рух союзної армії було затримано через думку, що перепливати море восени незручно. Таким чином обидві війська провели осінь і зиму в Сицилії до весни 1191 року.
Але тут Річард повів себе недипломатично, він заохотив свої лицарів до притиснень місцевого населення, тому що вважав себе претендентом на корону Сицилії і таким чином дав зрозуміти, що тільки він може розпоряджатися усім. Фактично він обґрунтовував своє право тим, що за померлим безпосередньо перед походом королем Сицилії Вільгельмом II була заміжня Іоанна, дочка англійського короля Генріха II і сестра самого Річарда. Тимчасовий узурпатор Сицилійської корони, Танкред, тримав у почесному ув'язненні вдову Вільгельма. Річард зажадав видати йому сестру і змусив Танкреда дати йому викуп за те, що англійський король залишив за ним фактичне володіння короною. Це призвело до ворожнечі між англійським королем і німецьким імператором. Усі ці дії англійців ледь не призвели до повстання, яке встиг попередити французький король Філіп, який зрештою зрозумів, що він не зможе надалі діяти за однаковим планом з англійцями, тому в березні 1191 він зі своїм військом переправився до Сирії.
Філіп прибув до Акри, до якої мали з одного боку підійти всі сили християн, з іншого боку саме туди рухались й війська мусульман. Коли Філіп першим з королів з'явився там, усі чекали, що він задасть хрестоносцям напрямок наступним діям і стане їхнім головуючим. Тим більше, що Річард на той час явно охолонув у відносинах з Філіппом, адже той відмовився взяти за дружину сестру Річарда. Флот Річарда, який відплив з Сицилії в квітні 1191, був розсіяний штормом, і корабель, на якому була наречена Річарда Беренгарія Наварська, був викинутий на берег Кіпру, де принцесу захопив володар острову Ісаак Комнін. Таким чином, Річард почав війну з Кіпром, а заволодівши островом, закував у срібні ланцюги Ісаака Комніна і звільнив принцесу. Певний час тривала низка урочистостей, які супроводжували тріумф англійського короля. Це було вперше, що Англія набула територіальне володіння у Середземному морі. Але було зрозумілим, що Річард не міг розраховувати на тривале володіння Кіпром, який знаходився на такій великій відстані від Англійського королівства. І коли на Кіпр прибув щоб виявити знаки відданості англійському королю король Єрусалиму Гі де Лузіньян, який втратив свої володіння, то Річард продав йому цей острів.
Фрідріха I Барбароссу вважали найдосвідченішим військовиком серед інших християнських королів, мудрим і вправним тактиком і стратегом. Він ще до виходу в похід провів ряд дипломатичних заходів, які дали йому можливість спокійно пересуватися Європою. 24 травня 1189 року він з військом вступив на терени Угорщини, де його приязно зустрів король цієї країни Бела III, який хоча й не схотів піти у похід, але дав Фрідріху цінні подарунки і виділив двотисячне військо, яке збільшило сили Фрідріха і дало можливість пройти найкращими шляхами. Хоча на його шляху на загони нападали окремі розбійні ватаги, але хрестоносці відбивали ці атаки, а схоплених у полон піддавали таким тортурам, що відбивало охоту нападати на військо Барбаросси. Під час руху на Балканському півострові угорські, болгарські та сербські правителі пропонували Фрідріху свою повну підтримку проти візантійського імператора в замін на визнання їхніх державних утворень під протекторатом Фрідріха. Але обережний імператор на це не пристав.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWlMMkppTDBkMWMzUmhkbVZmWkc5eVpWOWpjblZ6WVdSbGMxOWtaV0YwYUY5dlpsOW1jbVZrWlhKcFkydGZiMlpmWjJWeWJXRnVlUzVxY0djdk1qQXdjSGd0UjNWemRHRjJaVjlrYjNKbFgyTnlkWE5oWkdWelgyUmxZWFJvWDI5bVgyWnlaV1JsY21samExOXZabDluWlhKdFlXNTVMbXB3Wnc9PS5qcGc=.jpg)
Його пересування по території слов'янських народів на Балканах, які були захоплені Візантійською імперією були тривалими, адже Візантія вважала, що Фрідріх підтримує рух слов'ян на звільнення від візантійського ярма і не створювало умов для просування хрестоносного війська. Німецькі лицарі часто змушені були відбивати атаки окремих візантійських загонів, хоча й самі робили набіги, спустошуючи села і міста. Болгарські та сербські діячі тим часом пропонували Фрідріху дати до 60 тисяч вояків, що дало б змогу пробитися через візантійські землі до Палестини. І хоча військо короля Бели III відмовилось іти далі і повернуло додому, але до Фрідріха привів додаткові війська його третій син Фрідріх VI, герцог Швабії, через що 25 березня 1190 року німецьке військо зрештою почало переправлятися через Босфор. Надалі шлях війська пішов через західні землі Малої Азії, де мав часті зіткнення із сельджуцькими загонами і розбив їх при Іконіоні, змусивши до миру і повного забезпечення німецького війська припасами. Після цього Фрідріх зайшов на територію Кілікійської Вірменії, де отримав підтримку місцевого правителя Левона II, який виділив війська до хрестоносного війська. Але через необережність при переправі через річку Салеф (Калікаднус) Фрідріх I потонув. Через це частина його війська відмовилася від подальшої експедиції і повернулася морем до Німеччини. Лише невелика частка вояків на чолі з Фрідріхом VI і військами Леона попрямували до Акри.
Облога Акри
Головною метою третього хрестового походу було взяття Акри. З 1188 до 1191 року відбувалась облога цього міста військами хрестоносців. Вони підходили сюди окремими загонами, через що війська Салах ад-Діна їх частково винищували, частково розсіювали. Облога велася з труднощами, адже хрестоносні війська атакували місто тільки з боку моря, тому що тільки з цього напрямку вони досягали стін своїми стінобитними засобами. Тоді як мусульманські захисники Акри мали можливість вільного постачання міста з інших боків як вояками, так й припасами. Проблемою було постачання дерева, яке використовувалось для будування облогових конструкцій. Тривалий час ліс завозили з Італії. Не сприяло облозі й відсутність єдиноначальності командування, тому що багато керівників окремих загонів між собою ворогували. Під час облоги у хрестоносному війську мінялися погляди на ведення бойових дій в залежності від того, чиї загони були на той момент у більшій чисельності. Англійський король Річард Левове Серце через свої лицарські погляди мав приязні стосунки з Салах ад-Діном, обмінювався з ним посольствами, через що до нього у хрестоносному таборі не було повної довіри — вважали, що він хоче сепаратного миру з мусульманами.
Але не зважаючи на труднощі зрештою до липня 1191 року ситуація в місті стала загрозливою через нестачу припасів, тому мусульманам були запропоновані важкі умови капітуляції, які були прийняті та 12 липня Акра здалася хрестоносцям. Після взяття міста суперечки серед вождів хрестоносців посилилися і Філіпп II Август взагалі вирушив до Франції. Річард образив німців, наказавши зняти їхній прапор з однієї зі стін, яку захопили саме німецькі вояки, та замінити своїм. У місті почалися утиски місцевого, в тому числі й християнського, населення, через що місцеві німецькі купці створили для захисту німецьких підданих релігійне братство, яке надалі стало Тевтонським орденом.
Перехід до Арзуфу
По взяттю Акри хрестоносці вирішили закріпити свій успіх. Оскільки головною метою походу було взяття Єрусалиму, то вони стали просуватися далі до Арзуфу. Річард Левове Серце, який перебрав повністю на себе командування хрестоносним військом, розумів, що головною проблемою буде спека і нестача води. Тому, коли 23 серпня 1191 року військо вирушило уздовж сирійського узбережжя, воно йшло виключно у ранкові часи, робило тривалі зупинки біля джерел води. При цьому тамплієри на чолі з Великим магістром ордена Робером де Сабле склали авангард хрестоносців, за ними рухалися війська безпосередньо Річарда I, які включали бретонців, нормандців, англійців та об'єднані війська Аквітанії, Анжу, Гасконі та Пуату. Гі де Лузіньян вів об'єднані сили королівства Єрусалимського. За ними їхали фламандці під головуванням [fr] та французи на чолі з Гуго III Бургундським. Госпітальєри на чолі з їхнім Великим магістром Гарньє де Наблусом склали ар'єргард хрестоносного війська. Увесь час по боках колон їх чатували лучники Салаха ад-Діна. Флот хрестоносців тим часом поплив на південь паралельно руху сухопутного війська. Таким чином хрестоносці на суші завжди мали необхідний підвіз припасів і своєчасну евакуацію поранених та захворілих. Бойовий порядок неухильно підтримувався. Під час руху всередині 12 колон їхали щільними рядами по 100 лицарів, а їх по боках прикривала піхота і арбалетники. Таким чином лицарі практично не страждали від стріл мусульман. Перевага арбалетів була відчутною, стріли з луків мусульман мало пробивали лати лицарів, тоді як арбалетні стріли та болти вбивали кіннотників мусульманських загонів та їхніх коней. Воїни Салаха ад-Діна нападали виключно вночі, але й тут не отримували перемоги. Хоча мусульманські загони були швидшими та мобільнішими від хрестоносного війська, яке йшло повільно, але зиску Салаху ад-Діну це не принесло. Пробувши деякий час у Хайфі, через ущелину Атліта і проминувши ліс 7 вересня 1191 року хрестоносці зрештою вийшли до Арзуфа.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODRMemhoTDBkMWMzUmhkbVZmWkc5eVpWOWpjblZ6WVdSbGMxOXlhV05vWVhKa1gyRnVaRjl6WVd4aFpHbHVYMkYwWDNSb1pWOWlZWFIwYkdWZmIyWmZZWEp6ZFdZdWFuQm5Mekl3TUhCNExVZDFjM1JoZG1WZlpHOXlaVjlqY25WellXUmxjMTl5YVdOb1lYSmtYMkZ1WkY5ellXeGhaR2x1WDJGMFgzUm9aVjlpWVhSMGJHVmZiMlpmWVhKemRXWXVhbkJuLmpwZw==.jpg)
Битва при Арзуфі
Салах ад-Дін розраховував вдарити по хрестоносцях прямою атакою з півночі (хрестоносці рухалися на південь) в тил, зробити розрив у їхніх бойових порядках і кинути туди свої резерви, аби повністю добити супротивника. Точна кількість його воїнів невідома, його піхоту склали бедуїни та суданці, легку кінноту — сирійці та турки, важку — мамелюки. Салах ад-Дін традиційно поділив своє військо на центр, ліве і праве крила. Мусульмани вдарили з сильним натиском, Салах ад-Дін разом з своїм молодшим братом очолили військо, але Річард грамотно побудував війська: назовні стали списоносці, які не давали кінноті мусульманського війська проникати всередину колон до лицарів; за списоносцями стали арбалетники, що влучно обстрілювали нападників. Англійський король заборонив лицарям кидатися в атаку до його наказу. Він хотів дочекатися того моменту, коли мусульманські воїни підійдуть дуже близько, щоб можна було б кинути свою тяжку кінноту у стрімку атаку. Від дій мусульманських вояків найбільше страждали госпітальєри, що знаходилися в ар'єргарді. На них відразу можна було напасти з трьох сторін — з обох флангів і з тилу. Багатьом воїнам доводилося йти спиною вперед, щоб, піднявши щити, захищати себе і своїх товаришів від стріл мусульманських воїнів, спрямованих у їхні спини. Безперервні атаки мусульман розлютили госпітальєрів, які несли багато втрат, стріли вбивали коней, через що кіннотники мали вставати у ряди піхоти. Великий магістр госпітальєрів Гарньє де Наблус через гінців декілька разів запитував у Річарда дозволу на атаку, але англійський король тримався свого плану. Зрештою госпітальєри самовільно атакували правий фланг мусульманського війська. Річард побачивши крах свого задуму миттєво зреагував на це і дав команду атакувати всім хрестоносним військом. Ця атака єдиним фронтом важкої кавалерії була настільки приголомшливою, що мусульманські вояки вирішили, що це був добре спланований задум. Хрестоносці розтрощили повністю правий фланг війська Салаха ад-Діна. Мусульманський очільник чекав слушного моменту розбити хрестоносців, як це він зробив під час облоги Акри, коли хрестоносці розбилися на невеличкі загони з метою добити начебто розбитих мусульман, тоді як Салах ад-Дін контратакував і поодинці розбив тамплієрів взявши в полон їхнього тодішнього Великого магістра Жерара де Рідфора. Тому Річард Левине Серце віддав наказ не розділятися і кіннотники Салаха ад-Діна ударили у зімкнуті колони хрестоносців. Після декількох безплідних контратак Салах ад-Дін відступив до лісу загубивши багатьох своїх вояків. Точна кількість втрат мусульманського війська невідома, тоді як хрестоносці втратили лише 700 воїнів, в тому числі й очільника фламандців Жака д'Авена.
Облога Яффи
Після битви при Арзуфі військо хрестоносців безперешкодно узяло Яффу і стало готуватися до взяття Єрусалиму. Річард Левине Серце розумів значення цього порту для подальшого забезпечення облоги Єрусалиму по морю. Тому одразу було відбудовано міські стіни. До грудня 1191 року Річард не зміг забезпечити комунікації хрестоносної армії, адже мусульманські воїни, яких знову зібрав у боєздатне військо Салах ад-Дін, наполегливо атакували християнські обози. Через це Річард просив Салаха ад-Діна про сепаратний мир, але отримав відмову. Влітку 1192 року з метою прямої атаки на Єрусалим Річард відійшов до Акри, де зібрав розпорошені до цього по різним гарнізоном загони хрестоносців. Залишив він в Яффі невеликий гарнізон, тому Салах ад-Дін з великими силами одразу підступив до міста. 27 липня 1192 року мусульманські війська почали штурм, він тривав 3 доби і через брак можливостей для подальшого опору гарнізону, тому що багато припасів та військового спорядження було використано під час захисту стін, був закінчений. Хрестоносці запросили почесної здачі, Салах ад-Дін дав згоду на викуп за гарнізон та покидання християнами меж міста разом із своїм скарбом. Але воїни Салаха ад-Діна збунтувались і почали грабувати покидаючих, через що гарнізон відступив до цитаделі Яффи і закрився там. Хоча Салах ад-Дін наказав повернути награбоване і заарештував ватажків тих, хто не виконав його наказ, але було пізно — цитадель не здалася.
Битва під стінами Яффи
Отримавши 29 липня 1192 року в Акрі відомості про те, що Салах ад-Дін підійшов до Яффи, Річард Левине Серце одразу морем відплив на декількох галерах з невеликим загоном на допомогу місту, а основні сили повів шляхами майбутній король Єрусалиму Генріх Шампанський. Прибувши до стін Яффи Річард спочатку побачив прапор Салаха ад-Діна на стінах і подумав, що місто ним захоплене. Але хрестоносець з цитаделі пробрався до Річарда і сповістив його про справжню ситуацію. Тоді Річард скомандував висадку з кораблів і хрестоносці, хоча й невеликим числом, одразу кинулися в атаку, швидко розбивши мусульманські війська, прорвали облогу і звільнили місто. У війську Салаха ад-Діна були великі втрати.
Річард чекаючи підходу Генріха Шампанського дав команду на відновлення стін, розбитих мусульманськими вояками. Через те, що всередині міста було багато вбитих, Річард був змушений з військами розбити табір перед стінами. Зрештою морем прибув з невеликим загоном Генріх Шампанський, якого затримав інший загін мусульманських воїнів, що безуспішно атакували його біля Кесарії. Лицарі Генріха не мали коней, більшість загону складали арбалетники. Не чекаючи підходу основних сил хрестоносців, що йшли з Кесарії, Салах ад-Дін вночі 4 серпня 1192 року силами кінноти атакував хрестоносне військо.
Згідно з легендою Салах ад-Дін, побачивши напередодні під час битви, що Річард не має коня і воює у пішому строю, надіслав йому свого коня, переказавши сказати, що король не має піддаватися ризику серед піших воїнів. Річард звелів сісти на коня іншому воїну і проїхатися перед ним, але кінь не піддався вершнику і поніс його до ворожого табору. Салах ад-Дін начебто був цим присоромлений і надіслав Річарду спокійнішого коня Ймовірно, що мусульманський володар хотів таким чином вкрасти Річарда.
Річард перед нічною атакою завдяки своїм шпигунам завчасно отримав інформацію і вдало побудував бойовий порядок: поряд з кожним другим воїном він поставив арбалетника. Побачивши це мусульманські вояки були приголомшені й не стали атакувати. Хоча особисті мамелюки Салаха ад-Діна кинулися у відчайдушний напад, але були обстріляні арбалетниками і з великими втратами змушені були відступити. Поле бою залишилося за хрестоносним військом.
Ця битва стала останнім значущим зіткненням у цьому поході. Надалі після перемовин Річард і Салах ад-Дін підписали мир на три роки.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODFMelV6TDB4cGIyNUlaV0Z5ZEVaaGNtVjNaV3hzTG1wd1p5OHlNREJ3ZUMxTWFXOXVTR1ZoY25SR1lYSmxkMlZzYkM1cWNHYz0uanBn.jpg)
Наслідки
Наслідком походу стало загарбання фортеці Акри та острова Кіпр, де було утворено Кіпрське королівство. Між Салах ад-Діном та хрестоносцями було укладено угоду, за якою купці та паломники з Європи отримали можливість вільно відвідувати Єрусалим протягом трьох років. Єрусалим залишився за мусульманами, тоді як хрестоносці мали вузьку берегову смугу від Яффи до Тіра.
Примітки
- «Leon's troops also took part in the siege of Acre» M. Chahin (1987). The Kingdom of Armenia: A History. Curzon Press. p. 245.
- H. Chisholm, The Encyclopædia Britannica: A Dictionary of Arts, Sciences, Literature and General Information, 294 (англ.)
- Стасюлевич М. История средних веков в её писателях и исследованиях новейших учёных. — СПб., тип. И. Оргизко, 1907. Том 3. С. 521. (рос.)
Джерела
- Chronicle of the Third Crusade, a Translation of Itinerarium Peregrinorum et Gesta Regis Ricardi, translated by Helen J. Nicholson. Ashgate, 1997. (англ.)
- Nicolle, David (2005). The Third Crusade 1191: Richard the Lionheart and the Battle for Jerusalem. Osprey Campaign. 161. Oxford: Osprey. (англ.)
- Evans, Mark (August 2001). «Battle of Arsuf: Climactic Clash of the Cross and Crescent». Military History. (англ.)
- Всесвітня історія: навч. посібник. / Б. М. Гончар, В. М. Мордвінцев, А. Г. Слюсаренко, С. П. Стельмах, Київ: Знання, 2011. с. 191.
- Успенский Ф. И. «История крестовых походов», СПб., 1900—1901. (рос.)
- JONATHAN HARRIS. The Lost World of Byzantium. — М.: Альпина Нон-фикшн, 2017. (англ.)
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Tretij hrestovij pohid 1189 1192 hrestovij pohid yakij buv inicijovanij papoyu Grigoriyem VIII i pislya jogo smerti prodovzhenij Klimentom III U nomu vzyali uchast chetvero najmogutnishih yevropejskih monarhiv nimeckij imperator Fridrih I Barbarossa zaginuv u comu pohodi francuzkij korol Filip II Avgust avstrijskij gercog Leopold V i anglijskij korol Richard I Levove Serce Tretij Hrestovij pohid Chastina Hrestovih pohodiv Golovna bitva Tretogo Hrestovogo pohodu obloga Akri Golovna bitva Tretogo Hrestovogo pohodu obloga Akri Data 1189 1192 Misce Blizkij Shid Rezultat Yerusalim zalishivsya musulmanskim Vidnovleno hristiyanski derzhavi Levanta Musulmani dozvolili hristiyanam palomnictvo v Yerusalim Storoni Hrestonosci Yerusalimske korolivstvo Tampliyeri Gospitalyeri Tevtonskij orden Korolivstvo Angliya Korolivstvo Franciya Svyashenna Rimska imperiya Ugorske korolivstvo Kilikijske carstvo Vizantijska imperiya Sicilijske korolivstvo Kiprske korolivstvo Saracini Zangidi Ayubidi Konijskij sultanat Komanduvachi Filipp II Avgust Richard I Levove Serce Gi de Luzinyan Rober de Sable Nablus Genrih II Shampanskij Balian II d Ibelin Fridrih Barbarossa Levon II Salah ad Din Kilich Arslan II Vijskovi sili Hrestonosci 8 000 anglijciv 2 000 francuziv 100 000 nimciv Saracini nevidomoPeredumoviDo 1189 roku z chasiv Drugogo hrestovogo pohodu 1147 1149 roki situaciya dlya derzhav hrestonosciv tilki pogirshuvalasya pochavsya yihnij vnutrishnij rozpad yakij umilo vikoristav emir Aleppo i Mosula Nur ad Din Vin zahopiv Damask poslabiv Antiohijske knyazivstvo Razom z cim na pivnochi Palestini vizantijskij imperator Manuyil I viv aktivnu politiku napravlenu na vidnovlennya kolishnoyi velichi Vizantijskoyi imperiyi pragnuchi priyednati knyazivstvo Antiohiya do svoyeyi imperiyi Bezposerednim privodom do pochatku cogo hrestovogo pohodu stalo zahoplennya u zhovtni 1187 roku musulmanskim polkovodcem Salah ad Dinom Saladinom Yerusalima yakij hrestonosci pidkorili she pid chas Pershogo hrestovogo pohodu Hrestonosci vvazhali prichinoyu ciyeyi porazki Vizantijsku imperiyu nezasluzheno zvinuvativshi yiyi v pidburyuvanni i dopomozi musulmanam Vizantijciv stali sprijmati ne tilki yak ne osoblivo revnih prihilnikiv zvilnennya Grobu Gospodnogo ale j yak zlovmisnih i lukavih licemiriv yaki postijno zradzhuyut hrestonosciv Voyini Salaha ad DinaPidgotovkaZvistka pro te sho Yerusalim zahopleno saracinami bula otrimana v Yevropi ne ranishe 1188 roku Pershi zvistki prijshli do rimskogo papi Grigoriya VIII yakij nezvazhayuchi ni na yaki trudnoshi ta pereshkodi prijnyav ideyu progoloshennya Tretogo hrestovogo pohodu Shvidko bulo skladeno kilka viznachen sho mali na meti poshiriti zaklik pro hrestovij pohid po vsih zahidnih derzhavah Kardinali dali papi rimskomu slovo vzyati uchast u prosuvanni pohodu i propoviduyuchi jogo projti bosonizh po Nimechchini Franciyi ta Angliyi Papa zh zvazhivsya vklasti vsi cerkovni koshti do togo shob polegshiti uchast u pohodi predstavnikam usih socialnih prosharkiv Dlya cogo bulo zrobleno rozporyadzhennya pro pripinennya vnutrishnih vijn licaryam polegshenij prodazh yihnih volodin leniv vidstrocheno styagnennya borgiv ogolosheno sho bud yake spriyannya zvilnennyu hristiyanskogo Shodu bude vidpushennyam grihiv Na teritoriyi Angliyi ta Franciyi z duhovenstva brali podatok na pohid tak zvanu Saladinovu desyatinu sho prineslo bagato groshej dlya organizaciyi pohodu Tretij hrestovij pohid vidbuvavsya pri obstavinah bilsh spriyatlivih nizh pershi dva U nomu brali uchast tri koronovani osobi nimeckij imperator Fridrih I Barbarossa francuzkij korol Filipp II Avgust i anglijskij korol Richard Levove Serce Ale zagalnogo kerivnictva ne bulo cherez sho do Svyatoyi zemli hrestonosne voyinstvo pryamuvalo riznimi shlyahami Cili samih monarhiv buli bagato v chomu riznimi Oskilki Richard i Filipp II buli druzyami voni sformuvali spilnu kolonu anglo francuzkih vijsk todi yak Fridrih Barbarossa do nih ne priyednavsya i rushiv samostijnoyu kolonoyu Takim chinom Tretij hrestovij pohid rozpavsya na okremi epizodi ruh anglo francuzkih vijsk ruh nimeckih i obloga Akri Pochatok pohoduV 1190 roci anglijskij ta francuzkij koroli vistupili v pohid Richard Levove Serce shukav persh za vse licarskih podvigiv i slavi Vin otochiv sebe bliskuchoyu svitoyu i licaryami na svoye vijsko za svidchennyam suchasnikiv vin vitrachav za odin den stilki skilki inshi koroli vitrachali za misyac Zbirayuchis u pohid svoyi volodinnya vin abo viddavav v orendu abo zakladav i prodavav Takim chinom vin dijsno zibrav velichezni koshti jogo vijsko vidriznyalosya horoshim ozbroyennyam Chastina anglijskogo vijska virushila z Angliyi na korablyah sam Richard perepravivsya cherez La Mansh shob z yednatisya z francuzkim korolem i napraviti svij shlyah cherez Italiyu Ruh pochavsya vlitku 1190 roku Obidva koroli peredbachali jti razom ale chiselnist vijsk i vinikli problemi zabezpechennya vijsk zmusili yih rozdilitisya Francuzkij korol pishov ranishe i u veresni 1190 roku pribuv do Siciliyi zupinivsya v Messini chekayuchi na svogo soyuznika Koli pribuv Richard ruh soyuznoyi armiyi bulo zatrimano cherez dumku sho pereplivati more voseni nezruchno Takim chinom obidvi vijska proveli osin i zimu v Siciliyi do vesni 1191 roku Ale tut Richard poviv sebe nediplomatichno vin zaohotiv svoyi licariv do pritisnen miscevogo naselennya tomu sho vvazhav sebe pretendentom na koronu Siciliyi i takim chinom dav zrozumiti sho tilki vin mozhe rozporyadzhatisya usim Faktichno vin obgruntovuvav svoye pravo tim sho za pomerlim bezposeredno pered pohodom korolem Siciliyi Vilgelmom II bula zamizhnya Ioanna dochka anglijskogo korolya Genriha II i sestra samogo Richarda Timchasovij uzurpator Sicilijskoyi koroni Tankred trimav u pochesnomu uv yaznenni vdovu Vilgelma Richard zazhadav vidati jomu sestru i zmusiv Tankreda dati jomu vikup za te sho anglijskij korol zalishiv za nim faktichne volodinnya koronoyu Ce prizvelo do vorozhnechi mizh anglijskim korolem i nimeckim imperatorom Usi ci diyi anglijciv led ne prizveli do povstannya yake vstig poperediti francuzkij korol Filip yakij zreshtoyu zrozumiv sho vin ne zmozhe nadali diyati za odnakovim planom z anglijcyami tomu v berezni 1191 vin zi svoyim vijskom perepravivsya do Siriyi Filip pribuv do Akri do yakoyi mali z odnogo boku pidijti vsi sili hristiyan z inshogo boku same tudi ruhalis j vijska musulman Koli Filip pershim z koroliv z yavivsya tam usi chekali sho vin zadast hrestonoscyam napryamok nastupnim diyam i stane yihnim golovuyuchim Tim bilshe sho Richard na toj chas yavno oholonuv u vidnosinah z Filippom adzhe toj vidmovivsya vzyati za druzhinu sestru Richarda Flot Richarda yakij vidpliv z Siciliyi v kvitni 1191 buv rozsiyanij shtormom i korabel na yakomu bula narechena Richarda Berengariya Navarska buv vikinutij na bereg Kipru de princesu zahopiv volodar ostrovu Isaak Komnin Takim chinom Richard pochav vijnu z Kiprom a zavolodivshi ostrovom zakuvav u sribni lancyugi Isaaka Komnina i zvilniv princesu Pevnij chas trivala nizka urochistostej yaki suprovodzhuvali triumf anglijskogo korolya Ce bulo vpershe sho Angliya nabula teritorialne volodinnya u Seredzemnomu mori Ale bulo zrozumilim sho Richard ne mig rozrahovuvati na trivale volodinnya Kiprom yakij znahodivsya na takij velikij vidstani vid Anglijskogo korolivstva I koli na Kipr pribuv shob viyaviti znaki viddanosti anglijskomu korolyu korol Yerusalimu Gi de Luzinyan yakij vtrativ svoyi volodinnya to Richard prodav jomu cej ostriv Fridriha I Barbarossu vvazhali najdosvidchenishim vijskovikom sered inshih hristiyanskih koroliv mudrim i vpravnim taktikom i strategom Vin she do vihodu v pohid proviv ryad diplomatichnih zahodiv yaki dali jomu mozhlivist spokijno peresuvatisya Yevropoyu 24 travnya 1189 roku vin z vijskom vstupiv na tereni Ugorshini de jogo priyazno zustriv korol ciyeyi krayini Bela III yakij hocha j ne shotiv piti u pohid ale dav Fridrihu cinni podarunki i vidiliv dvotisyachne vijsko yake zbilshilo sili Fridriha i dalo mozhlivist projti najkrashimi shlyahami Hocha na jogo shlyahu na zagoni napadali okremi rozbijni vatagi ale hrestonosci vidbivali ci ataki a shoplenih u polon piddavali takim torturam sho vidbivalo ohotu napadati na vijsko Barbarossi Pid chas ruhu na Balkanskomu pivostrovi ugorski bolgarski ta serbski praviteli proponuvali Fridrihu svoyu povnu pidtrimku proti vizantijskogo imperatora v zamin na viznannya yihnih derzhavnih utvoren pid protektoratom Fridriha Ale oberezhnij imperator na ce ne pristav Zagibel Fridriha I Barbarossi Kartina Gyustava Dore Jogo peresuvannya po teritoriyi slov yanskih narodiv na Balkanah yaki buli zahopleni Vizantijskoyu imperiyeyu buli trivalimi adzhe Vizantiya vvazhala sho Fridrih pidtrimuye ruh slov yan na zvilnennya vid vizantijskogo yarma i ne stvoryuvalo umov dlya prosuvannya hrestonosnogo vijska Nimecki licari chasto zmusheni buli vidbivati ataki okremih vizantijskih zagoniv hocha j sami robili nabigi spustoshuyuchi sela i mista Bolgarski ta serbski diyachi tim chasom proponuvali Fridrihu dati do 60 tisyach voyakiv sho dalo b zmogu probitisya cherez vizantijski zemli do Palestini I hocha vijsko korolya Beli III vidmovilos iti dali i povernulo dodomu ale do Fridriha priviv dodatkovi vijska jogo tretij sin Fridrih VI gercog Shvabiyi cherez sho 25 bereznya 1190 roku nimecke vijsko zreshtoyu pochalo perepravlyatisya cherez Bosfor Nadali shlyah vijska pishov cherez zahidni zemli Maloyi Aziyi de mav chasti zitknennya iz seldzhuckimi zagonami i rozbiv yih pri Ikonioni zmusivshi do miru i povnogo zabezpechennya nimeckogo vijska pripasami Pislya cogo Fridrih zajshov na teritoriyu Kilikijskoyi Virmeniyi de otrimav pidtrimku miscevogo pravitelya Levona II yakij vidiliv vijska do hrestonosnogo vijska Ale cherez neoberezhnist pri perepravi cherez richku Salef Kalikadnus Fridrih I potonuv Cherez ce chastina jogo vijska vidmovilasya vid podalshoyi ekspediciyi i povernulasya morem do Nimechchini Lishe nevelika chastka voyakiv na choli z Fridrihom VI i vijskami Leona popryamuvali do Akri Obloga AkriGolovnoyu metoyu tretogo hrestovogo pohodu bulo vzyattya Akri Z 1188 do 1191 roku vidbuvalas obloga cogo mista vijskami hrestonosciv Voni pidhodili syudi okremimi zagonami cherez sho vijska Salah ad Dina yih chastkovo vinishuvali chastkovo rozsiyuvali Obloga velasya z trudnoshami adzhe hrestonosni vijska atakuvali misto tilki z boku morya tomu sho tilki z cogo napryamku voni dosyagali stin svoyimi stinobitnimi zasobami Todi yak musulmanski zahisniki Akri mali mozhlivist vilnogo postachannya mista z inshih bokiv yak voyakami tak j pripasami Problemoyu bulo postachannya dereva yake vikoristovuvalos dlya buduvannya oblogovih konstrukcij Trivalij chas lis zavozili z Italiyi Ne spriyalo oblozi j vidsutnist yedinonachalnosti komanduvannya tomu sho bagato kerivnikiv okremih zagoniv mizh soboyu voroguvali Pid chas oblogi u hrestonosnomu vijsku minyalisya poglyadi na vedennya bojovih dij v zalezhnosti vid togo chiyi zagoni buli na toj moment u bilshij chiselnosti Anglijskij korol Richard Levove Serce cherez svoyi licarski poglyadi mav priyazni stosunki z Salah ad Dinom obminyuvavsya z nim posolstvami cherez sho do nogo u hrestonosnomu tabori ne bulo povnoyi doviri vvazhali sho vin hoche separatnogo miru z musulmanami Ale ne zvazhayuchi na trudnoshi zreshtoyu do lipnya 1191 roku situaciya v misti stala zagrozlivoyu cherez nestachu pripasiv tomu musulmanam buli zaproponovani vazhki umovi kapitulyaciyi yaki buli prijnyati ta 12 lipnya Akra zdalasya hrestonoscyam Pislya vzyattya mista superechki sered vozhdiv hrestonosciv posililisya i Filipp II Avgust vzagali virushiv do Franciyi Richard obraziv nimciv nakazavshi znyati yihnij prapor z odniyeyi zi stin yaku zahopili same nimecki voyaki ta zaminiti svoyim U misti pochalisya utiski miscevogo v tomu chisli j hristiyanskogo naselennya cherez sho miscevi nimecki kupci stvorili dlya zahistu nimeckih piddanih religijne bratstvo yake nadali stalo Tevtonskim ordenom Perehid do ArzufuPo vzyattyu Akri hrestonosci virishili zakripiti svij uspih Oskilki golovnoyu metoyu pohodu bulo vzyattya Yerusalimu to voni stali prosuvatisya dali do Arzufu Richard Levove Serce yakij perebrav povnistyu na sebe komanduvannya hrestonosnim vijskom rozumiv sho golovnoyu problemoyu bude speka i nestacha vodi Tomu koli 23 serpnya 1191 roku vijsko virushilo uzdovzh sirijskogo uzberezhzhya vono jshlo viklyuchno u rankovi chasi robilo trivali zupinki bilya dzherel vodi Pri comu tampliyeri na choli z Velikim magistrom ordena Roberom de Sable sklali avangard hrestonosciv za nimi ruhalisya vijska bezposeredno Richarda I yaki vklyuchali bretonciv normandciv anglijciv ta ob yednani vijska Akvitaniyi Anzhu Gaskoni ta Puatu Gi de Luzinyan viv ob yednani sili korolivstva Yerusalimskogo Za nimi yihali flamandci pid golovuvannyam fr ta francuzi na choli z Gugo III Burgundskim Gospitalyeri na choli z yihnim Velikim magistrom Garnye de Nablusom sklali ar yergard hrestonosnogo vijska Uves chas po bokah kolon yih chatuvali luchniki Salaha ad Dina Flot hrestonosciv tim chasom popliv na pivden paralelno ruhu suhoputnogo vijska Takim chinom hrestonosci na sushi zavzhdi mali neobhidnij pidviz pripasiv i svoyechasnu evakuaciyu poranenih ta zahvorilih Bojovij poryadok neuhilno pidtrimuvavsya Pid chas ruhu vseredini 12 kolon yihali shilnimi ryadami po 100 licariv a yih po bokah prikrivala pihota i arbaletniki Takim chinom licari praktichno ne strazhdali vid stril musulman Perevaga arbaletiv bula vidchutnoyu strili z lukiv musulman malo probivali lati licariv todi yak arbaletni strili ta bolti vbivali kinnotnikiv musulmanskih zagoniv ta yihnih konej Voyini Salaha ad Dina napadali viklyuchno vnochi ale j tut ne otrimuvali peremogi Hocha musulmanski zagoni buli shvidshimi ta mobilnishimi vid hrestonosnogo vijska yake jshlo povilno ale zisku Salahu ad Dinu ce ne prineslo Probuvshi deyakij chas u Hajfi cherez ushelinu Atlita i prominuvshi lis 7 veresnya 1191 roku hrestonosci zreshtoyu vijshli do Arzufa Poyedinok mizh Richardom I Levine Serce i Salahom ad Dinom pid chas bitvi pri Arzufi Kartina Gyustava Dore Bitva pri ArzufiSalah ad Din rozrahovuvav vdariti po hrestonoscyah pryamoyu atakoyu z pivnochi hrestonosci ruhalisya na pivden v til zrobiti rozriv u yihnih bojovih poryadkah i kinuti tudi svoyi rezervi abi povnistyu dobiti suprotivnika Tochna kilkist jogo voyiniv nevidoma jogo pihotu sklali beduyini ta sudanci legku kinnotu sirijci ta turki vazhku mamelyuki Salah ad Din tradicijno podiliv svoye vijsko na centr live i prave krila Musulmani vdarili z silnim natiskom Salah ad Din razom z svoyim molodshim bratom ocholili vijsko ale Richard gramotno pobuduvav vijska nazovni stali spisonosci yaki ne davali kinnoti musulmanskogo vijska pronikati vseredinu kolon do licariv za spisonoscyami stali arbaletniki sho vluchno obstrilyuvali napadnikiv Anglijskij korol zaboroniv licaryam kidatisya v ataku do jogo nakazu Vin hotiv dochekatisya togo momentu koli musulmanski voyini pidijdut duzhe blizko shob mozhna bulo b kinuti svoyu tyazhku kinnotu u strimku ataku Vid dij musulmanskih voyakiv najbilshe strazhdali gospitalyeri sho znahodilisya v ar yergardi Na nih vidrazu mozhna bulo napasti z troh storin z oboh flangiv i z tilu Bagatom voyinam dovodilosya jti spinoyu vpered shob pidnyavshi shiti zahishati sebe i svoyih tovarishiv vid stril musulmanskih voyiniv spryamovanih u yihni spini Bezperervni ataki musulman rozlyutili gospitalyeriv yaki nesli bagato vtrat strili vbivali konej cherez sho kinnotniki mali vstavati u ryadi pihoti Velikij magistr gospitalyeriv Garnye de Nablus cherez ginciv dekilka raziv zapituvav u Richarda dozvolu na ataku ale anglijskij korol trimavsya svogo planu Zreshtoyu gospitalyeri samovilno atakuvali pravij flang musulmanskogo vijska Richard pobachivshi krah svogo zadumu mittyevo zreaguvav na ce i dav komandu atakuvati vsim hrestonosnim vijskom Cya ataka yedinim frontom vazhkoyi kavaleriyi bula nastilki prigolomshlivoyu sho musulmanski voyaki virishili sho ce buv dobre splanovanij zadum Hrestonosci roztroshili povnistyu pravij flang vijska Salaha ad Dina Musulmanskij ochilnik chekav slushnogo momentu rozbiti hrestonosciv yak ce vin zrobiv pid chas oblogi Akri koli hrestonosci rozbilisya na nevelichki zagoni z metoyu dobiti nachebto rozbitih musulman todi yak Salah ad Din kontratakuvav i poodinci rozbiv tampliyeriv vzyavshi v polon yihnogo todishnogo Velikogo magistra Zherara de Ridfora Tomu Richard Levine Serce viddav nakaz ne rozdilyatisya i kinnotniki Salaha ad Dina udarili u zimknuti koloni hrestonosciv Pislya dekilkoh bezplidnih kontratak Salah ad Din vidstupiv do lisu zagubivshi bagatoh svoyih voyakiv Tochna kilkist vtrat musulmanskogo vijska nevidoma todi yak hrestonosci vtratili lishe 700 voyiniv v tomu chisli j ochilnika flamandciv Zhaka d Avena Obloga YaffiPislya bitvi pri Arzufi vijsko hrestonosciv bezpereshkodno uzyalo Yaffu i stalo gotuvatisya do vzyattya Yerusalimu Richard Levine Serce rozumiv znachennya cogo portu dlya podalshogo zabezpechennya oblogi Yerusalimu po moryu Tomu odrazu bulo vidbudovano miski stini Do grudnya 1191 roku Richard ne zmig zabezpechiti komunikaciyi hrestonosnoyi armiyi adzhe musulmanski voyini yakih znovu zibrav u boyezdatne vijsko Salah ad Din napoleglivo atakuvali hristiyanski obozi Cherez ce Richard prosiv Salaha ad Dina pro separatnij mir ale otrimav vidmovu Vlitku 1192 roku z metoyu pryamoyi ataki na Yerusalim Richard vidijshov do Akri de zibrav rozporosheni do cogo po riznim garnizonom zagoni hrestonosciv Zalishiv vin v Yaffi nevelikij garnizon tomu Salah ad Din z velikimi silami odrazu pidstupiv do mista 27 lipnya 1192 roku musulmanski vijska pochali shturm vin trivav 3 dobi i cherez brak mozhlivostej dlya podalshogo oporu garnizonu tomu sho bagato pripasiv ta vijskovogo sporyadzhennya bulo vikoristano pid chas zahistu stin buv zakinchenij Hrestonosci zaprosili pochesnoyi zdachi Salah ad Din dav zgodu na vikup za garnizon ta pokidannya hristiyanami mezh mista razom iz svoyim skarbom Ale voyini Salaha ad Dina zbuntuvalis i pochali grabuvati pokidayuchih cherez sho garnizon vidstupiv do citadeli Yaffi i zakrivsya tam Hocha Salah ad Din nakazav povernuti nagrabovane i zaareshtuvav vatazhkiv tih hto ne vikonav jogo nakaz ale bulo pizno citadel ne zdalasya Bitva pid stinami YaffiOtrimavshi 29 lipnya 1192 roku v Akri vidomosti pro te sho Salah ad Din pidijshov do Yaffi Richard Levine Serce odrazu morem vidpliv na dekilkoh galerah z nevelikim zagonom na dopomogu mistu a osnovni sili poviv shlyahami majbutnij korol Yerusalimu Genrih Shampanskij Pribuvshi do stin Yaffi Richard spochatku pobachiv prapor Salaha ad Dina na stinah i podumav sho misto nim zahoplene Ale hrestonosec z citadeli probravsya do Richarda i spovistiv jogo pro spravzhnyu situaciyu Todi Richard skomanduvav visadku z korabliv i hrestonosci hocha j nevelikim chislom odrazu kinulisya v ataku shvidko rozbivshi musulmanski vijska prorvali oblogu i zvilnili misto U vijsku Salaha ad Dina buli veliki vtrati Richard chekayuchi pidhodu Genriha Shampanskogo dav komandu na vidnovlennya stin rozbitih musulmanskimi voyakami Cherez te sho vseredini mista bulo bagato vbitih Richard buv zmushenij z vijskami rozbiti tabir pered stinami Zreshtoyu morem pribuv z nevelikim zagonom Genrih Shampanskij yakogo zatrimav inshij zagin musulmanskih voyiniv sho bezuspishno atakuvali jogo bilya Kesariyi Licari Genriha ne mali konej bilshist zagonu skladali arbaletniki Ne chekayuchi pidhodu osnovnih sil hrestonosciv sho jshli z Kesariyi Salah ad Din vnochi 4 serpnya 1192 roku silami kinnoti atakuvav hrestonosne vijsko Zgidno z legendoyu Salah ad Din pobachivshi naperedodni pid chas bitvi sho Richard ne maye konya i voyuye u pishomu stroyu nadislav jomu svogo konya perekazavshi skazati sho korol ne maye piddavatisya riziku sered pishih voyiniv Richard zveliv sisti na konya inshomu voyinu i proyihatisya pered nim ale kin ne piddavsya vershniku i ponis jogo do vorozhogo taboru Salah ad Din nachebto buv cim prisoromlenij i nadislav Richardu spokijnishogo konya Jmovirno sho musulmanskij volodar hotiv takim chinom vkrasti Richarda Richard pered nichnoyu atakoyu zavdyaki svoyim shpigunam zavchasno otrimav informaciyu i vdalo pobuduvav bojovij poryadok poryad z kozhnim drugim voyinom vin postaviv arbaletnika Pobachivshi ce musulmanski voyaki buli prigolomsheni j ne stali atakuvati Hocha osobisti mamelyuki Salaha ad Dina kinulisya u vidchajdushnij napad ale buli obstrilyani arbaletnikami i z velikimi vtratami zmusheni buli vidstupiti Pole boyu zalishilosya za hrestonosnim vijskom Cya bitva stala ostannim znachushim zitknennyam u comu pohodi Nadali pislya peremovin Richard i Salah ad Din pidpisali mir na tri roki Richard I Levine Serce proshayetsya zi Svyatoyu zemleyu Kartina Fransua Gizo NaslidkiNaslidkom pohodu stalo zagarbannya forteci Akri ta ostrova Kipr de bulo utvoreno Kiprske korolivstvo Mizh Salah ad Dinom ta hrestonoscyami bulo ukladeno ugodu za yakoyu kupci ta palomniki z Yevropi otrimali mozhlivist vilno vidviduvati Yerusalim protyagom troh rokiv Yerusalim zalishivsya za musulmanami todi yak hrestonosci mali vuzku beregovu smugu vid Yaffi do Tira Primitki Leon s troops also took part in the siege of Acre M Chahin 1987 The Kingdom of Armenia A History Curzon Press p 245 ISBN 0 7007 1452 9 H Chisholm The Encyclopaedia Britannica A Dictionary of Arts Sciences Literature and General Information 294 angl Stasyulevich M Istoriya srednih vekov v eyo pisatelyah i issledovaniyah novejshih uchyonyh SPb tip I Orgizko 1907 Tom 3 S 521 ros DzherelaChronicle of the Third Crusade a Translation of Itinerarium Peregrinorum et Gesta Regis Ricardi translated by Helen J Nicholson Ashgate 1997 angl Nicolle David 2005 The Third Crusade 1191 Richard the Lionheart and the Battle for Jerusalem Osprey Campaign 161 Oxford Osprey ISBN 1 84176 868 5 angl Evans Mark August 2001 Battle of Arsuf Climactic Clash of the Cross and Crescent Military History angl Vsesvitnya istoriya navch posibnik B M Gonchar V M Mordvincev A G Slyusarenko S P Stelmah Kiyiv Znannya 2011 s 191 Uspenskij F I Istoriya krestovyh pohodov SPb 1900 1901 ros JONATHAN HARRIS The Lost World of Byzantium M Alpina Non fikshn 2017 angl