Ця стаття містить , але походження тверджень у ній через практично повну відсутність . (лютий 2018) |
Сергі́й Сергі́йович Проко́ф'єв (11 (23) квітня 1891, маєток Сонцівка, Бахмутський повіт, Катеринославська губернія, Російська імперія (нині Донецька область, Україна) — 5 березня 1953, Москва, РРФСР, СРСР) — російський і радянський композитор (автор 8 опер, 7 балетів, 7 симфоній та багатьох камерно-інструментальних творів, а також музики до кінофільмів), піаніст, диригент, музичний письменник, шахіст першої категорії. Лауреат Сталінської премії (1943, 1946 (тричі), 1947, 1951). Лауреат Ленінської премії (1957). Народний артист РРФСР (1947).
Сергій Сергійович Прокоф'єв | |
---|---|
рос. Сергей Сергеевич Прокофьев | |
| |
Сергій Прокоф'єв у 1918 | |
Основна інформація | |
Дата народження | 11 (23) квітня 1891 |
Місце народження | маєток Сонцівка , Бахмутський повіт, Катеринославська губернія, Російська імперія (нині Донецька область, Україна) |
Дата смерті | 5 березня 1953 (61 рік) |
Місце смерті | Москва, СРСР[1][2] |
Причина смерті | геморагічний інсульт[3] |
Поховання | Новодівичий цвинтар |
Громадянство | ![]() |
Віросповідання | атеїзм |
Професія | композитор, диригент, піаніст |
Освіта | Санкт-Петербурзька державна консерваторія імені Миколи Римського-Корсакова |
Вчителі | Глієр Рейнгольд Моріцевич, Римський-Корсаков Микола Андрійович, d і Єсипова Анна Миколаївна |
Відомі учні | d |
Інструменти | Фортепіано |
Жанр | симфонія, сюїта, соната, опера, кантата, балет, пісня, концерт, кіномузика |
Нагороди | |
Діти | d |
Автограф | ![]() |
sprkfv.net | |
Життєпис
Дореволюційний період
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODJMelkyTHlWRU1DVTVSaVZFTVNVNE1DVkVNQ1ZDUVNWRU1TVTROQzBsUkRBbFFqUWxSREFsUWpnbFJERWxPRElsUkRBbFFqZ2xSREFsUWtRbFJERWxPREVsUkRFbE9ESWxSREFsUWpJbFJEQWxRa1V1YW5Cbkx6RTNNSEI0TFNWRU1DVTVSaVZFTVNVNE1DVkVNQ1ZDUVNWRU1TVTROQzBsUkRBbFFqUWxSREFsUWpnbFJERWxPRElsUkRBbFFqZ2xSREFsUWtRbFJERWxPREVsUkRFbE9ESWxSREFsUWpJbFJEQWxRa1V1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Народився в маєтку Сонцівка Бахмутського повіту Катеринославської губернії (нині це село Сонцівка Покровського району Донецької області України). Його батько Сергій Олексійович Прокоф'єв був управителем маєтку. Першим викладачем фортепіано була його мама. У віці 13 років вступив до Петербурзької консерваторії, до якої його готував Рейнгольд Глієр. У консерваторії навчався композиції в Анатолія Лядова, Миколи Римського-Корсакова, Олександра Глазунова, Язепса Вітолса.
1909 року закінчив консерваторію як композитор із посередніми оцінками (головним чином через творчі непорозуміння з професурою, що дотримувалася академічного напрямку в музиці) і продовжив навчатися у консерваторії як піаніст у Анни Єсипової.
1914 року закінчив консерваторію як піаніст зі своїм 1-м концертом для фортепіано з оркестром, отримавши найвищу оцінку та гран-прі — рояль. У консерваторські роки Прокоф'єв також займався диригуванням у Н. Черепніна, зав'язав дружні стосунки з Миколою Мясковським і Борисом Асаф'євим. У Петербурзькій консерваторії обтяжувався від академічних та строгих установок Анатолія Лядова, але пізніше признав, що це дало йому прекрасну школу.
У 1914–1918 роках багато концертував у Москві, Петрограді, інших містах Росії. Музика Прокоф'єва стала предметом запеклих дискусій у музичних колах. Для його ранніх творів характерні гротесковість, сатиричні мотиви; це музика принципово антиромантична, часто — жорсткозвучна, пронизана дисонансами, дуже енергійна в ритмічному плані.
Музику Прокоф'єва цього періоду музичний критик В'ячеслав Каратигін назвав: «стрибаюча, бігаюча, кипляча, довбляча, гримасуюча».
Найпомітніші в цей період — балет «Казка про блазня…» (1915), опера «Гравець» за однойменним романом Достоєвського (1915–1916), декілька інструментальних концертів і сонат, «Скіфська сюїта» (1915) і кантата «Семеро їх» (1917). Один із шедеврів раннього Прокоф'єва — його «Класична симфонія» (1917), зразок «нової простоти»: нею композитор мовби продемонстрував критикам своє блискуче володіння неокласичним стилем.
О. М. Ремізов пише у «временнике» в 1917 році, в записі про святкування Великодня (2 квітня): "На другий і третій день було у нас велике зборіще. Як завжди, Щеколдін Федір Іванович і Григор'єва Наталія Василівна, Леонід Добронравов, І. А. Рязановский, А. М. Коноплянцев, Розумник Васильович. Прокоф'єв грав своє «мімольотноє», — так назвав він нові свої п'єси — музику. Приходив Олександр Олександрович Блок і це в останній раз був він в моїй срібній іграшкової кімнаті — обезвелволпале (в мавп'ячій великій і вільній палаті).— А. Ремизов. Всеобщее восстание. «Эпопея» М. - Берлин, 1922, № 2, с. 80
Закордонний період
1918 року Прокоф'єв у розпал громадянської смути залишає Російську імперію (йому вдається випросити дозвіл на виїзд особисто у Луначарського) та вирушає через Японію до США (з огляду на війну в Європі, він був вимушений їхати таким маршрутом), де активно гастролює, попри пандемію Іспанки, як піаніст і диригент. 1919 року Прокоф'єв завершив комічну оперу «Любов до трьох апельсинів» (поставлена 1921 року в оперному театрі Чикаго). До того часу належить також Третій фортепіанний концерт. В США Прокоф'єв не мав значного успіху, що стало причиною його переїзду до Європи.
1922 року Прокоф'єв переселився до Німеччини в мальовниче приальпійське містечко Етталь, де починає роботу над оперою «Вогняний янгол». Там Прокоф'єв одружився з каталонською співачкою Ліною Кодіна (псевдонім — Ліна Льюбера, по переїзду в СРСР — Ліна Іванівна), з якою мав двох дітей.
1923 року перебрався до Парижу, де швидко досяг визнання, зокрема завдяки знайомству з видатним російським балетмейстером Сергієм Дягілєвим, який поставив його «Казку про блазня…», а також замовив і пізніше поставив балети «Сталевий скік» (1927) і «Блудний син» (1928). У Парижі Прокоф'єв провів десятиліття, виїжджаючи в тривалі концертні турне країнами Європи й до США, які мали грандіозний успіх.
1927 року Прокоф'єв уперше відвідує СРСР, де також отримує широке визнання. Пізніші гастролі до СРСР проводив 1929 і 1932 року. У цей період з'явилися Друга, Третя і Четверта симфонії та Четвертий і П'ятий фортепіанні концерти, в яких стиль Прокоф'єва досяг піку напруженості й гостроти, а також м'якший за стилем балет (1932).
Переїзд до СРСР
Після 1933 року Прокоф'єв разом із сім'єю переїжджає до СРСР (1936 року — остаточно). Причина переїзду є предметом дискусій в колі музикознавців. Головною офіційною причиною переїзду вважається туга за батьківщиною («Я маю знову вжитися в атмосферу рідної землі. Я маю знову бачити справжні зиму і весну, що спалахує миттєво. У вухах моїх має звучати російська мова, я повинен говорити з людьми моєї плоті й крові, аби вони повернули мені те, чого мені тут бракує, — свої пісні, мої пісні. Тут я втрачаю сили. Мені загрожує небезпека загинути від академізму» — писав Прокоф'єв).
Окрім того, на думку музикознавців, характерною рисою характеру Прокоф'єва було бажання бути першим, яке виявлялося в усіх сферах його діяльності. В Європі на той час найбільшу славу композиторів та піаністів мали Рахманінов та Стравінський, тоді як після успішних гастролей у СРСР Прокоф'єв мав усі шанси бути недосяжним лідером. Зокрема, показовим є запис у щоденнику Прокоф'єва від 5 березня 1929 року: «Сталін був на моєму концерті, коли я грав у Москві, і потім, не без гордості, сказав „наш Прокоф'єв“. Відмінно: до Росії можна їхати спокійно!„
Також окремі мемуаристи вказують на картярські борги Прокоф'єва.
Радянський період
З переїздом Прокоф'єва до СРСР відбувається різкий стилістичний злам у творчості в бік спрощення, більшої доступності, виразності та класичної строгості музичної мови. Змінюється і образність музики Прокоф'єва. Так, композитор Сергій Слонімський вважає, що у центрі симфоній Прокоф'єва стоїть людина, а починаючи з “П'ятої симфонії» (1944) — радянська людина.
Серед найвизначніших творів, написаних у СРСР — балет «Ромео і Джульєтта» (1935), симфонічна казка «Петя і вовк» (1936), кантата до 20-річчя Жовтня (1937), кантата «Олександр Невський» (1939). 1938 року Прокоф'єв здійснює останні гастролі до Європи і США, які відбуваються з блискучим успіхом, зокрема Прокоф'єву пропонують вигідний контракт у Голлівуді, від якого, однак, композитор відмовився.
1941 року, напередодні німецько-радянської війни, Прокоф'єв залишає сім'ю — дружину і двох синів — і йде до Міри Мендельсон, поетеси й активної комсомолки, згодом — співавторки лібрето його опер «Дуенья» та «Війна і мир».
Під час війни Прокоф'єв вирушає на Кавказ, пізніше до Алмати, де поряд із камерними й симфонічними творами пише фронтові пісні, багато концертує, 1942 року пише музику до фільму «Іван Грозний» (режисер Сергій Ейзенштейн). Серед найвидатніших творів воєнних років — 7-а фортепіанна соната (перший твір, відзначений Сталінською премією), опера «Війна і мир», 5-а симфонія, балет «Попелюшка».
Останні роки життя
Останній період життя Прокоф'єва надзвичайно складний. У повоєнні роки в композитора розвивається гіпертонія, що загострюється важкими приступами. 1948 року композитор потрапляє під Ждановські ідеологічні чистки, зокрема Прокоф'єв фігурує у славнозвісній Постанові ВКП(б) «Об опере „Великая дружба“ Мурадели» (10 лютого 1948). Відповідаючи, композитор у дусі епохи висловлює «подяку партії за чіткі вказівки, ухвали, що допомагають (…) у пошуках музичної мови, зрозумілої й близької нашому народові, гідного нашого народу і нашої великої країни».
Того ж року Прокоф'єв оформляє свій другий шлюб — із Мірою Мендельсон. У березні 1948 року його першу дружину Ліну Прокоф'єву, іспанку за походженням, заарештовують за звинуваченням у шпигунстві, засуджують до 20 років таборів і засилають до Воркути. За свідченням в'язня ГУЛАГу Євгена Таратути, Ліна Іванівна отримувала листи тільки від своїх синів.
Серед значних творів Прокоф'єва останніх років — опера «Повість про справжню людину» (1948), 7-ма симфонія (1952, остання Сталінська премія), симфонія-концерт для віолончелі з оркестром (1952).
Помер Прокоф'єв 5 березня 1953 року — на 40 хвилин пізніше Сталіна і з тієї ж причини: крововилив у мозок. Для радянської спільноти смерть композитора довгий час була затьмарена скорботою, пов'язаною із втратою радянського вождя. Похований у Москві на Новодівочому цвинтарі.
Пам'ять
На честь композитора було названо колишній Донецький аеропорт (зруйнований російськими загарбниками у 2014).
У Києві щорічно проводиться Всеукраїнський конкурс піаністів ім. Прокоф'єва. Конкурс проводиться в трьох номінаціях: фортепіано, композиція та симфонічне диригування.
До 100-річчя з дня народження:
- у рідному селі Прокоф'єва Сонцівці відкрито музей, присвячений життю і творчості композитора;
- пошта СРСР випустила поштову марку номіналом 15 копійок;
- концертному залові Донецької філармонії присвоєно ім'я композитора, на фасаді філармонії встановлено меморіальну дошку;
- ім'я Прокоф'єва носять академічний симфонічний оркестр Донецької обласної філармонії і Донецька музична академія.
- Донецький академічний державний театр опери та балету імені Анатолія Солов’яненка оновив прокоф’євський балет «Ромео і Джульєтта».
![]() | ![]() | ![]() |
меморіальна дошка | поштова марка | надгробний пам'ятник |
Твори
Опери
- Маддалена (1911; 2-а редакція 1913),
- Гравець («Игрок») (за Ф. М. Достоєвським, 1929, Брюссель; 1974, Москва),
- Любов до трьох апельсинів («Любовь к трём апельсинам») (за К. Гоцці, 1921, Чикаго; 1926, Ленінград),
- Вогняний янгол («Огненный ангел») (за В. Я. Брюсовим, 1927; концертне виконання 1954, Париж; 1955, Венеція; 1983, Пєрмь),
- Семен Котко (1940, Москва),
- Заручини в монастирі («Обручение в монастыре») («Дуенья», за Р. Шеріданом, 1946, Ленінград),
- (за Л. Н. Толстим, 1943; остаточна редакція 1952; 1946, Ленінград; 1955, там само),
- Повість про справжню людину («Повесть о настоящем человеке») (за Б. П. Полевим, концертне виконання 1948, Ленінград; 2-я редакція 1960, Москва);
Балети
- Казка про блазня, що семеро блазнів перехитрував («Сказка про шута, семерых шутов перешутившего») (1921, Париж),
- Сталевий скік (1927, Париж),
- Блудний син (1929, там само),
- На Дніпрі (1932, там само),
- Ромео і Джульєтта (за Вільямом Шекспіром, 1938, Брно; 1940, Ленінград),
- Попелюшка («Золушка») (1945, Москва),
- («Сказ о каменном цветке») (за П. П. Бажовим, 1954, Москва);
Для солістів, хору та оркестру
- Ораторія «На варті миру» (слова Самуїла Маршака, 1950),
- Кантати, в тому числі
- вокально-симфонічні сюїти, у тому числі
- Зимове вогнище («Зимний костёр») (слова С. Я. Маршака, 1949);
Для оркестру
- 7 симфоній
- Ала і Лоллій (Скіфська сюїта, 1915),
- Симфонічна казка «Пєтя і вовк» (1936),
- Два пушкінські вальси (1949),
- Ода на закінчення війни (1945)
- Сюїти, поеми, увертюри, та ін.;
Концерти з оркестром
- 5 для фортепіано (1912; 1913, 2-а редакція 1923; 1921; 1931, для лівої руки; 1932),
- 2 для скрипки (1917, 1935),
- симфонія-концерт для віолончелі (1952) та ін.;
Камерно-інструментальні ансамблі
- сонати для скрипки і фортепіано,
- соната для віолончелі і фортепіано,
- соната для флейти і фортепіано,
- 2 квартети;
Для фортепіано
- 9 сонат
- № 1 ор.1 — 1907, 2-а ред. 1909;
- № 2 ор.14 — 1912;
- № 3 ор.28 — 1907, 2-а редакція 1917;
- № 4 ор.29 bis — 1934;
- № 5 ор.38 — 1923, 2-а ред. ор.135, 1952;
- № 6 ор.82 — 1939-40;
- № 7 ор.83 — 1939-42;
- № 8 ор.84 — 1939-44;
- № 9 ор.103 — 1947)
- Сарказми,
- Швидкоплинності (1915—1917),
- Казки старої бабусі,
- Етюди (ор.2 та ор.52)
- Сюїти з балетів «Попелюшка», «Ромео і Джульєтта»
- п'єси; романси, пісні;
- музика до спектаклів драматичного театру та кінофільмів.
Музичні приклади
Примітки
- Прокофьев Сергей Сергеевич // Большая советская энциклопедия: [в 30 т.] / под ред. А. М. Прохоров — 3-е изд. — Москва: Советская энциклопедия, 1969.
- Archivio Storico Ricordi — 1808.
- Bell A. Encyclopædia Britannica — Encyclopædia Britannica, Inc., 1768.
- Нестьев, 1978.
- Блока на книгах и фотографиях[недоступне посилання]
- Безвухий, Півтон (пʼятниця, 12 червня 2020 р.). Музична скриня: Щоденник Сергія Прокоф’єва під час епідемії "Іспанки". Музична скриня. Процитовано 13 червня 2020.
- Цит. за кн. І.Нєстьєв. Сергей Прокофьев. — 1962. — с. 367
- Світлана Єременко. Прокоф’єв і Україна Роздуми, навіяні ювілеєм нашого геніального земляка.
Посилання
- Прокоф'єв Сергій Сергійович // Українська музична енциклопедія. — Київ: Інститут мистецтвознавства, фольклористики та етнології імені М. Т. Рильського НАН України, 2018. — Том 5: ПАВАНА — «POLIКАРП». — С. 443-447
- Прокоф'єв Сергій Сергійович // Шевченківська енциклопедія : у 6 т. / Гол. ред. М. Г. Жулинський. — Київ : Ін-т літератури ім. Т. Г. Шевченка, 2015. — Т. 5 : Пе—С. — С. 362.
- Сайт. присвячений С.Прокоф'єву(англ.)
- Сергей Прокофьев. Дневник(рос.)
Література
- Нестьев И. В. Прокофьев С. С. // Музыкальная энциклопедия / Гол. ред. Ю. В. Келдыш. — М. : Советская энциклопедия. Советский композитор, 1978. — Т. 4.
- Нестьев И. Жизнь С. Прокофьева. М., 1973
- С. Прокофьев. Жизнь и творчество. М., 1974
- Прокофьев С. С. Автобиография. М., 1982
- Савкина Н. П. С. С. Прокофьев. М., 1982
- Прокофьев о Прокофьеве Статьи и интервью М.,1991
- Сергей Прокофьев. М., 2009
- Постаті. Нариси про видатних людей Донбасу. — Донецьк: Східний видавничий дім, 2011. — 216 с.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Cya stattya mistit perelik posilan ale pohodzhennya tverdzhen u nij zalishayetsya nezrozumilim cherez praktichno povnu vidsutnist vnutrishnotekstovih dzherel vinosok Bud laska dopomozhit polipshiti cyu stattyu peretvorivshi dzherela z pereliku posilan na dzherela vinoski u samomu teksti statti lyutij 2018 Sergi j Sergi jovich Proko f yev 11 23 kvitnya 1891 18910423 mayetok Soncivka Bahmutskij povit Katerinoslavska guberniya Rosijska imperiya nini Donecka oblast Ukrayina 5 bereznya 1953 Moskva RRFSR SRSR rosijskij i radyanskij kompozitor avtor 8 oper 7 baletiv 7 simfonij ta bagatoh kamerno instrumentalnih tvoriv a takozh muziki do kinofilmiv pianist dirigent muzichnij pismennik shahist pershoyi kategoriyi Laureat Stalinskoyi premiyi 1943 1946 trichi 1947 1951 Laureat Leninskoyi premiyi 1957 Narodnij artist RRFSR 1947 Sergij Sergijovich Prokof yevros Sergej Sergeevich ProkofevZobrazhennyaSergij Prokof yev u 1918Osnovna informaciyaData narodzhennya 11 23 kvitnya 1891 1891 04 23 Misce narodzhennya mayetok Soncivka Bahmutskij povit Katerinoslavska guberniya Rosijska imperiya nini Donecka oblast Ukrayina Data smerti 5 bereznya 1953 1953 03 05 61 rik Misce smerti Moskva SRSR 1 2 Prichina smerti gemoragichnij insult 3 Pohovannya Novodivichij cvintarGromadyanstvo Rosijska imperiya SRSRVirospovidannya ateyizmProfesiya kompozitor dirigent pianistOsvita Sankt Peterburzka derzhavna konservatoriya imeni Mikoli Rimskogo KorsakovaVchiteli Gliyer Rejngold Moricevich Rimskij Korsakov Mikola Andrijovich d i Yesipova Anna MikolayivnaVidomi uchni dInstrumenti FortepianoZhanr simfoniya syuyita sonata opera kantata balet pisnya koncert kinomuzikaNagorodi d 1944 Diti dAvtografsprkfv netCitati u Vikicitatah Fajli u VikishovishiU Vikipediyi ye statti pro inshih lyudej iz prizvishem Prokof yev ZhittyepisDorevolyucijnij period Prokof yev u ditinstvi Narodivsya v mayetku Soncivka Bahmutskogo povitu Katerinoslavskoyi guberniyi nini ce selo Soncivka Pokrovskogo rajonu Doneckoyi oblasti Ukrayini Jogo batko Sergij Oleksijovich Prokof yev buv upravitelem mayetku Pershim vikladachem fortepiano bula jogo mama U vici 13 rokiv vstupiv do Peterburzkoyi konservatoriyi do yakoyi jogo gotuvav Rejngold Gliyer U konservatoriyi navchavsya kompoziciyi v Anatoliya Lyadova Mikoli Rimskogo Korsakova Oleksandra Glazunova Yazepsa Vitolsa 1909 roku zakinchiv konservatoriyu yak kompozitor iz poserednimi ocinkami golovnim chinom cherez tvorchi neporozuminnya z profesuroyu sho dotrimuvalasya akademichnogo napryamku v muzici i prodovzhiv navchatisya u konservatoriyi yak pianist u Anni Yesipovoyi 1914 roku zakinchiv konservatoriyu yak pianist zi svoyim 1 m koncertom dlya fortepiano z orkestrom otrimavshi najvishu ocinku ta gran pri royal U konservatorski roki Prokof yev takozh zajmavsya diriguvannyam u N Cherepnina zav yazav druzhni stosunki z Mikoloyu Myaskovskim i Borisom Asaf yevim U Peterburzkij konservatoriyi obtyazhuvavsya vid akademichnih ta strogih ustanovok Anatoliya Lyadova ale piznishe priznav sho ce dalo jomu prekrasnu shkolu U 1914 1918 rokah bagato koncertuvav u Moskvi Petrogradi inshih mistah Rosiyi Muzika Prokof yeva stala predmetom zapeklih diskusij u muzichnih kolah Dlya jogo rannih tvoriv harakterni groteskovist satirichni motivi ce muzika principovo antiromantichna chasto zhorstkozvuchna pronizana disonansami duzhe energijna v ritmichnomu plani Muziku Prokof yeva cogo periodu muzichnij kritik V yacheslav Karatigin nazvav stribayucha bigayucha kiplyacha dovblyacha grimasuyucha Najpomitnishi v cej period balet Kazka pro blaznya 1915 opera Gravec za odnojmennim romanom Dostoyevskogo 1915 1916 dekilka instrumentalnih koncertiv i sonat Skifska syuyita 1915 i kantata Semero yih 1917 Odin iz shedevriv rannogo Prokof yeva jogo Klasichna simfoniya 1917 zrazok novoyi prostoti neyu kompozitor movbi prodemonstruvav kritikam svoye bliskuche volodinnya neoklasichnim stilem O M Remizov pishe u vremennike v 1917 roci v zapisi pro svyatkuvannya Velikodnya 2 kvitnya Na drugij i tretij den bulo u nas velike zborishe Yak zavzhdi Shekoldin Fedir Ivanovich i Grigor yeva Nataliya Vasilivna Leonid Dobronravov I A Ryazanovskij A M Konoplyancev Rozumnik Vasilovich Prokof yev grav svoye mimolotnoye tak nazvav vin novi svoyi p yesi muziku Prihodiv Oleksandr Oleksandrovich Blok i ce v ostannij raz buv vin v moyij sribnij igrashkovoyi kimnati obezvelvolpale v mavp yachij velikij i vilnij palati A Remizov Vseobshee vosstanie Epopeya M Berlin 1922 2 s 80 Zakordonnij period 1918 roku Prokof yev u rozpal gromadyanskoyi smuti zalishaye Rosijsku imperiyu jomu vdayetsya viprositi dozvil na viyizd osobisto u Lunacharskogo ta virushaye cherez Yaponiyu do SShA z oglyadu na vijnu v Yevropi vin buv vimushenij yihati takim marshrutom de aktivno gastrolyuye popri pandemiyu Ispanki yak pianist i dirigent 1919 roku Prokof yev zavershiv komichnu operu Lyubov do troh apelsiniv postavlena 1921 roku v opernomu teatri Chikago Do togo chasu nalezhit takozh Tretij fortepiannij koncert V SShA Prokof yev ne mav znachnogo uspihu sho stalo prichinoyu jogo pereyizdu do Yevropi 1922 roku Prokof yev pereselivsya do Nimechchini v malovniche prialpijske mistechko Ettal de pochinaye robotu nad operoyu Vognyanij yangol Tam Prokof yev odruzhivsya z katalonskoyu spivachkoyu Linoyu Kodina psevdonim Lina Lyubera po pereyizdu v SRSR Lina Ivanivna z yakoyu mav dvoh ditej 1923 roku perebravsya do Parizhu de shvidko dosyag viznannya zokrema zavdyaki znajomstvu z vidatnim rosijskim baletmejsterom Sergiyem Dyagilyevim yakij postaviv jogo Kazku pro blaznya a takozh zamoviv i piznishe postaviv baleti Stalevij skik 1927 i Bludnij sin 1928 U Parizhi Prokof yev proviv desyatilittya viyizhdzhayuchi v trivali koncertni turne krayinami Yevropi j do SShA yaki mali grandioznij uspih 1927 roku Prokof yev upershe vidviduye SRSR de takozh otrimuye shiroke viznannya Piznishi gastroli do SRSR provodiv 1929 i 1932 roku U cej period z yavilisya Druga Tretya i Chetverta simfoniyi ta Chetvertij i P yatij fortepianni koncerti v yakih stil Prokof yeva dosyag piku napruzhenosti j gostroti a takozh m yakshij za stilem balet 1932 Pereyizd do SRSR Pislya 1933 roku Prokof yev razom iz sim yeyu pereyizhdzhaye do SRSR 1936 roku ostatochno Prichina pereyizdu ye predmetom diskusij v koli muzikoznavciv Golovnoyu oficijnoyu prichinoyu pereyizdu vvazhayetsya tuga za batkivshinoyu Ya mayu znovu vzhitisya v atmosferu ridnoyi zemli Ya mayu znovu bachiti spravzhni zimu i vesnu sho spalahuye mittyevo U vuhah moyih maye zvuchati rosijska mova ya povinen govoriti z lyudmi moyeyi ploti j krovi abi voni povernuli meni te chogo meni tut brakuye svoyi pisni moyi pisni Tut ya vtrachayu sili Meni zagrozhuye nebezpeka zaginuti vid akademizmu pisav Prokof yev Okrim togo na dumku muzikoznavciv harakternoyu risoyu harakteru Prokof yeva bulo bazhannya buti pershim yake viyavlyalosya v usih sferah jogo diyalnosti V Yevropi na toj chas najbilshu slavu kompozitoriv ta pianistiv mali Rahmaninov ta Stravinskij todi yak pislya uspishnih gastrolej u SRSR Prokof yev mav usi shansi buti nedosyazhnim liderom Zokrema pokazovim ye zapis u shodenniku Prokof yeva vid 5 bereznya 1929 roku Stalin buv na moyemu koncerti koli ya grav u Moskvi i potim ne bez gordosti skazav nash Prokof yev Vidminno do Rosiyi mozhna yihati spokijno Takozh okremi memuaristi vkazuyut na kartyarski borgi Prokof yeva Radyanskij period Z pereyizdom Prokof yeva do SRSR vidbuvayetsya rizkij stilistichnij zlam u tvorchosti v bik sproshennya bilshoyi dostupnosti viraznosti ta klasichnoyi strogosti muzichnoyi movi Zminyuyetsya i obraznist muziki Prokof yeva Tak kompozitor Sergij Slonimskij vvazhaye sho u centri simfonij Prokof yeva stoyit lyudina a pochinayuchi z P yatoyi simfoniyi 1944 radyanska lyudina Sered najviznachnishih tvoriv napisanih u SRSR balet Romeo i Dzhulyetta 1935 simfonichna kazka Petya i vovk 1936 kantata do 20 richchya Zhovtnya 1937 kantata Oleksandr Nevskij 1939 1938 roku Prokof yev zdijsnyuye ostanni gastroli do Yevropi i SShA yaki vidbuvayutsya z bliskuchim uspihom zokrema Prokof yevu proponuyut vigidnij kontrakt u Gollivudi vid yakogo odnak kompozitor vidmovivsya 1941 roku naperedodni nimecko radyanskoyi vijni Prokof yev zalishaye sim yu druzhinu i dvoh siniv i jde do Miri Mendelson poetesi j aktivnoyi komsomolki zgodom spivavtorki libreto jogo oper Duenya ta Vijna i mir Pid chas vijni Prokof yev virushaye na Kavkaz piznishe do Almati de poryad iz kamernimi j simfonichnimi tvorami pishe frontovi pisni bagato koncertuye 1942 roku pishe muziku do filmu Ivan Groznij rezhiser Sergij Ejzenshtejn Sered najvidatnishih tvoriv voyennih rokiv 7 a fortepianna sonata pershij tvir vidznachenij Stalinskoyu premiyeyu opera Vijna i mir 5 a simfoniya balet Popelyushka Ostanni roki zhittya Ostannij period zhittya Prokof yeva nadzvichajno skladnij U povoyenni roki v kompozitora rozvivayetsya gipertoniya sho zagostryuyetsya vazhkimi pristupami 1948 roku kompozitor potraplyaye pid Zhdanovski ideologichni chistki zokrema Prokof yev figuruye u slavnozvisnij Postanovi VKP b Ob opere Velikaya druzhba Muradeli 10 lyutogo 1948 Vidpovidayuchi kompozitor u dusi epohi vislovlyuye podyaku partiyi za chitki vkazivki uhvali sho dopomagayut u poshukah muzichnoyi movi zrozumiloyi j blizkoyi nashomu narodovi gidnogo nashogo narodu i nashoyi velikoyi krayini Togo zh roku Prokof yev oformlyaye svij drugij shlyub iz Miroyu Mendelson U berezni 1948 roku jogo pershu druzhinu Linu Prokof yevu ispanku za pohodzhennyam zaareshtovuyut za zvinuvachennyam u shpigunstvi zasudzhuyut do 20 rokiv taboriv i zasilayut do Vorkuti Za svidchennyam v yaznya GULAGu Yevgena Taratuti Lina Ivanivna otrimuvala listi tilki vid svoyih siniv Sered znachnih tvoriv Prokof yeva ostannih rokiv opera Povist pro spravzhnyu lyudinu 1948 7 ma simfoniya 1952 ostannya Stalinska premiya simfoniya koncert dlya violoncheli z orkestrom 1952 Pomer Prokof yev 5 bereznya 1953 roku na 40 hvilin piznishe Stalina i z tiyeyi zh prichini krovoviliv u mozok Dlya radyanskoyi spilnoti smert kompozitora dovgij chas bula zatmarena skorbotoyu pov yazanoyu iz vtratoyu radyanskogo vozhdya Pohovanij u Moskvi na Novodivochomu cvintari Pam yatNa chest kompozitora bulo nazvano kolishnij Doneckij aeroport zrujnovanij rosijskimi zagarbnikami u 2014 U Kiyevi shorichno provoditsya Vseukrayinskij konkurs pianistiv im Prokof yeva Konkurs provoditsya v troh nominaciyah fortepiano kompoziciya ta simfonichne diriguvannya Do 100 richchya z dnya narodzhennya u ridnomu seli Prokof yeva Soncivci vidkrito muzej prisvyachenij zhittyu i tvorchosti kompozitora poshta SRSR vipustila poshtovu marku nominalom 15 kopijok koncertnomu zalovi Doneckoyi filarmoniyi prisvoyeno im ya kompozitora na fasadi filarmoniyi vstanovleno memorialnu doshku im ya Prokof yeva nosyat akademichnij simfonichnij orkestr Doneckoyi oblasnoyi filarmoniyi i Donecka muzichna akademiya Doneckij akademichnij derzhavnij teatr operi ta baletu imeni Anatoliya Solov yanenka onoviv prokof yevskij balet Romeo i Dzhulyetta memorialna doshka poshtova marka nadgrobnij pam yatnikTvoriOperi Maddalena 1911 2 a redakciya 1913 Gravec Igrok za F M Dostoyevskim 1929 Bryussel 1974 Moskva Lyubov do troh apelsiniv Lyubov k tryom apelsinam za K Gocci 1921 Chikago 1926 Leningrad Vognyanij yangol Ognennyj angel za V Ya Bryusovim 1927 koncertne vikonannya 1954 Parizh 1955 Veneciya 1983 Pyerm Semen Kotko 1940 Moskva Zaruchini v monastiri Obruchenie v monastyre Duenya za R Sheridanom 1946 Leningrad za L N Tolstim 1943 ostatochna redakciya 1952 1946 Leningrad 1955 tam samo Povist pro spravzhnyu lyudinu Povest o nastoyashem cheloveke za B P Polevim koncertne vikonannya 1948 Leningrad 2 ya redakciya 1960 Moskva Baleti Kazka pro blaznya sho semero blazniv perehitruvav Skazka pro shuta semeryh shutov pereshutivshego 1921 Parizh Stalevij skik 1927 Parizh Bludnij sin 1929 tam samo Na Dnipri 1932 tam samo Romeo i Dzhulyetta za Vilyamom Shekspirom 1938 Brno 1940 Leningrad Popelyushka Zolushka 1945 Moskva Skaz o kamennom cvetke za P P Bazhovim 1954 Moskva Dlya solistiv horu ta orkestru Oratoriya Na varti miru slova Samuyila Marshaka 1950 Kantati v tomu chisli Do 20 richchya Zhovtnya tekst montazh Prokof yeva iz tvoriv Marksa Engelsa Lenina 1937 Semero yih Oleksandr Nevskij 1939 vokalno simfonichni syuyiti u tomu chisli Zimove vognishe Zimnij kostyor slova S Ya Marshaka 1949 Dlya orkestru 7 simfonij 1 Klasichna 1917 2 1924 3 1928 4 1930 2 a redakciya 1947 5 1944 6 1947 7 1952 Ala i Lollij Skifska syuyita 1915 Simfonichna kazka Pyetya i vovk 1936 Dva pushkinski valsi 1949 Oda na zakinchennya vijni 1945 Syuyiti poemi uvertyuri ta in Koncerti z orkestrom 5 dlya fortepiano 1912 1913 2 a redakciya 1923 1921 1931 dlya livoyi ruki 1932 2 dlya skripki 1917 1935 simfoniya koncert dlya violoncheli 1952 ta in Kamerno instrumentalni ansambli sonati dlya skripki i fortepiano sonata dlya violoncheli i fortepiano sonata dlya flejti i fortepiano 2 kvarteti Dlya fortepiano 9 sonat 1 or 1 1907 2 a red 1909 2 or 14 1912 3 or 28 1907 2 a redakciya 1917 4 or 29 bis 1934 5 or 38 1923 2 a red or 135 1952 6 or 82 1939 40 7 or 83 1939 42 8 or 84 1939 44 9 or 103 1947 Sarkazmi Shvidkoplinnosti 1915 1917 Kazki staroyi babusi Etyudi or 2 ta or 52 Syuyiti z baletiv Popelyushka Romeo i Dzhulyetta p yesi romansi pisni muzika do spektakliv dramatichnogo teatru ta kinofilmiv Muzichni prikladiPrimitkiProkofev Sergej Sergeevich Bolshaya sovetskaya enciklopediya v 30 t pod red A M Prohorov 3 e izd Moskva Sovetskaya enciklopediya 1969 d Track Q649d Track Q17378135 Archivio Storico Ricordi 1808 d Track Q3621644 Bell A Encyclopaedia Britannica Encyclopaedia Britannica Inc 1768 d Track Q455d Track Q2846567d Track Q2743906 Nestev 1978 Bloka na knigah i fotografiyah nedostupne posilannya Bezvuhij Pivton pʼyatnicya 12 chervnya 2020 r Muzichna skrinya Shodennik Sergiya Prokof yeva pid chas epidemiyi Ispanki Muzichna skrinya Procitovano 13 chervnya 2020 Cit za kn I Nyestyev Sergej Prokofev 1962 s 367 Svitlana Yeremenko Prokof yev i Ukrayina Rozdumi naviyani yuvileyem nashogo genialnogo zemlyaka PosilannyaProkof yev Sergij Sergijovich Ukrayinska muzichna enciklopediya Kiyiv Institut mistectvoznavstva folkloristiki ta etnologiyi imeni M T Rilskogo NAN Ukrayini 2018 Tom 5 PAVANA POLIKARP S 443 447 Prokof yev Sergij Sergijovich Shevchenkivska enciklopediya u 6 t Gol red M G Zhulinskij Kiyiv In t literaturi im T G Shevchenka 2015 T 5 Pe S S 362 Prokof yev Sergij Sergijovich u sestrinskih VikiproyektahPortal Muzika Portal Biografiyi Citati u Vikicitatah Genealogiya na Rodovodi Proyekt Muzika Prokof yev Sergij Sergijovich u Vikishovishi Sajt prisvyachenij S Prokof yevu angl Sergej Prokofev Dnevnik ros LiteraturaNestev I V Prokofev S S Muzykalnaya enciklopediya Gol red Yu V Keldysh M Sovetskaya enciklopediya Sovetskij kompozitor 1978 T 4 Nestev I Zhizn S Prokofeva M 1973 S Prokofev Zhizn i tvorchestvo M 1974 Prokofev S S Avtobiografiya M 1982 Savkina N P S S Prokofev M 1982 Prokofev o Prokofeve Stati i intervyu M 1991 Sergej Prokofev M 2009 Postati Narisi pro vidatnih lyudej Donbasu Doneck Shidnij vidavnichij dim 2011 216 s