Соціалісти-революціонери, часто Есери, серед інших назв Союз соціалістів-революціонерів, Партія соціалістів-революціонерів — російська партія, яка утворилася внаслідок об'єднання різних народницьких груп у Російській імперії й на еміграції в 1901 році.
Партія соціалістів-революціонерів ПСР Партія соціалистовъ-революціонеровъ | |
---|---|
![]() | |
Країна | ![]() |
Голова партії | Віктор Михайлович Чернов |
Дата заснування | 1900 |
Дата розпуску | 1921 (фактично) 1940 (офіційно) |
Штаб-квартира | Москва |
Ідеологія | [en] Демократичний соціалізм Народництво Федералізм |
Членство в міжнародних організаціях | Другий інтернаціонал (1889—1916) Соціалістичний робітничий інтернаціонал (1923—1940) |
Кількість членів (1917) | 1.000.000 |
Офіційний колір (кольори) | червоний |
Девіз | В боротьбі здобудеш ти право своє! (рос. дореф. Въ борьбѣ обрѣтешь ты право свое!) |
Гімн | |
Друкований орган | [ru] |
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWhMMkUwTDFOdlkybGhiR2x6ZEMxU1pYWnZiSFYwYVc5dVlYSjVYMUJoY25SNVgyWnNZV2N1YzNabkx6TXdNSEI0TFZOdlkybGhiR2x6ZEMxU1pYWnZiSFYwYVc5dVlYSjVYMUJoY25SNVgyWnNZV2N1YzNabkxuQnVadz09LnBuZw==.png)
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODJMelppTHpFNU1UZFFZWEowYVhsaFUyOTZMVkpsZGk1cWNHY3ZNakF3Y0hndE1Ua3hOMUJoY25ScGVXRlRiM290VW1WMkxtcHdadz09LmpwZw==.jpg)
Історія
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHhMekUwTDFSaFluVnlhVzV6TmpRd2VEUTRNRjlUYjNwcFlXd3RjbVYyYVd4MWVtbHZibVZ5TG1wd1p5OHlNREJ3ZUMxVVlXSjFjbWx1Y3pZME1IZzBPREJmVTI5NmFXRnNMWEpsZG1sc2RYcHBiMjVsY2k1cWNHYz0uanBn.jpg)
У 1901—05 значну роль в партії мала Бойова Організація, що застосовувала індивідуальний терор проти представників царського режиму, одним з організаторів та керівників якої був Григорій Гершуні. І з'їзд партії наприкінці 1905 року і на початку 1906 у Фінляндії ухвалив програму, яку запропонував В. Чернов: партія боролася за побудову демократичної федеративної республіки, висувала програму соціалізації землі й передачі її сільським громадам на засадах зрівняльного користування; вона зверталася насамперед до селянства; проте членство партії творила головним чином народницька інтелігенція. Ліві соціалісти-революціонери, так звані максималісти, вимагали також соціалізації заводів та створення «республіки трудящих». Здемаскування Азефа, керівника Бойової Організації, як агента царської охранки, та програмові розходження спричинилися до значного послаблення соціалістів-революціонерів.
По вибуху Першої світової війни партія поділилася на так званих оборонців, під проводом М. Авксентьєва та інтернаціоналістів, під керівництвом В. Чернова і , які брали участь у конференції лівих соціалістів у (Швейцарія).
По Лютневій революції соціалісти-революціонери відігравали провідну роль в Тимчасовому уряді (В. Чернов, О. Керенський, Б. Савінков); у виборах до Установчих зборів у листопаді 1917 року здобули понад 17 млн голосів (з усіх 41,7 млн).
Однак після Жовтневого перевороту (на IV партійному з'їзді) Соціалісти-революціонери розкололися. Ліві Соціалісти-революціонери, очолені і М. Спиридоновою, почали співпрацювати з більшовиками (їхні представники , А. Шрейдер, брали участь у більшовицькому уряді), але після Берестейського миру вийшли з уряду, а в липні 1918 року ліві соціалісти-революціонери здійснили невдале повстання проти більшовицького режиму.
У вересні 1918 року їхні керівники і М. Авксентьєв брали участь в організованій в Уфі Всеросійській Директорії, але в листопаді 1918 року її ліквідував адмірал Олександр Колчак, проголосивши себе «верховним правителем Росії». 1922 року в Москві відбувся процес членами ЦК Соціалістів-революціонерів (А. Ґоц, А. Тимофієв, Д. Донской). Залишки Соціалістів-революціонерів були знищені у 1930-их роках. Ті, що опинилися на еміграції (Чернов, Зензінов та інші) продовжували свою діяльність до 1950-их років.
Соціалісти-революціонери в Україні
Російське народництво, що призвело до утворення партії російських Соціалістів-революціонерів сильно впливало на українську революційну думку, бо радикальні українські елементи шукали співпраці з російськими революційними групами, насамперед з Соціалістами-революціонерами. Одночасно Соціалісти-революціонери як партія, що орієнтувалася на селян, мали сприятливий ґрунт в Україні, де більшість селянства відчувала недостачу землі щойно зростання українського національного руху проти російського царату почало відштовхувати українських політичних діячів від російських партій. Організацію російських есерів у Києві напередодні Першої світової війни очолював А. Козачок, родом з Глухівського повіту на Чернігівщині. Тоді есери видавали в Києві легальну газету . Таким чином українські Соціалісти-революціонери і далі діяли як частина партії російських Соціалістів-революціонерів або являли собою окремі гуртки, а Українська Партія Соціалістів-Революціонерів (УПСР) утворилася в квітні 1917 року.
У першій половині 1917 року російські Соціалісти-революціонери мали чималий вплив серед міської інтелігенції, яка горнулася до ідеології революційного народництва. У червні 1917 вони здобули більшість у виборах до міських рад (головним чином у Харкові, Одесі, Сімферополі, Катеринославі). Полковник К. Оберучев, правий есер, призначений Тимчасовим урядом начальником Київської військової округи (травень 1917) виступав проти автономного ладу України й творення українських військових формацій.
Однак у другій половині 1917 головним політичним фактором в Україні стала вже УПСР. Вона перемогла російських Соціалістів-революціонерів на III Військовому з'їзді (у жовтні 1917) та здобула найбільше голосів в Україні у виборах до Установчих зборів, а організовані українські Соціалісти-революціонери селищної спілки витиснули організацію рад (совєтів), що її становили російські Соціалісти-революціонери. Щойно після порозуміння Центральної Ради з Тимчасовим Урядом у липні 1917 до складу Малої Ради від російських Соціалістів-революціонерів увійшли А. Зарубін (він же і член Генерального Секретаріату), І. Скловський, С. Сараджиєв та Суховий.
Проте вороже ставлення Тимчасового уряду і російських Соціалістів-революціонерів до національних вимог Центральної Ради спричинювало постійні конфлікти. Навіть після більшовицього перевороту російські Соціалісти-революціонери ухвалили на IV з'їзді в грудні 1917 постанову про збереження єдності федерації, хоч одночасно критикували політику Ради Народних Комісарів щодо УНР, висловлювалися за окремі українські військові частини і т. д. Проте до складу першого радянського «уряду» України, так званого Народного Секретаріату, утвореного у Харкові 17 грудня 1917 року, входив один російський лівий Соціал-революціонер Євген Терлецький, як народний секретар земських справ.
На еміграції російські Соціалісти-революціонери як й інші політичні угруповання, ставилися вороже до самостійності неросійських народів. Вони вважали, що про державний устрій майбутньої Російської федерації мають вирішити Всеросійські Установчі збори (Див. Російсько-українські політичні взаємини на еміграції).
Українські есери у період Центральної Ради
На Національному Конгресі від УПСР до Центральної Ради увійшло 3 представника. Всього членів партії у складі Ради було 18, що становило лише 15,6 % від загальної кількості членів. Це свідчило, що спочатку діяльності Центральної Ради УПСР не мала домінуючої позиції, впливовішою була УСДРП. І це особливо яскраво виявилося під час формування Виконавчого Комітету Центральної Ради. Його членами від УПСР стали Г. Одинець, М. Стасюк, П. Христюк. Перевага українських соціал-демократів над українськими есерами у Центральній Раді та її Виконавчому Комітеті зберігалася до червня 1917 р.
Позиції фракції УПСР були визначені на установчому з'їзді партії:1) об'єднання з українською буржуазією для захисту національних інтересів; 2) визнання Центральної Ради Тимчасовим українським сеймом, який повинен виробити основні положення автономії та підготувати скликання Українських Установчих Зборів. Фракція УПСР поставила завдання боротися за перетворення Центральної Ради на Тимчасовий Український сейм, а Виконавчого Комітету — на Тимчасовий український уряд. Першим кроком мало стати поповнення Центральної Ради представниками селянства, робітництва та військових. Наступним — розподіл влад законодавчої та виконавчої.
На основі вивчення матеріалів сесій Центральної Ради, протоколів засідань Малої Ради та Генерального Секретаріату зроблено висновок, що більшість постанов і резолюцій були ініційовані фракцією соціалістів-революціонерів. У процентному відношенні це становить, за підрахунками автора, понад 65 %. Значна частка резолюцій носила спільний характер, як наприклад, спільна резолюція українських соціал-демократів і соціалістів-революціонерів про скликання Українських Установчих Зборів від 9 серпня 1917 р. Українська Партія Соціалістів-Революціонерів була численною та впливовою політичною силою. Відмінними рисами УПСР були молодість, революційна інтуїція. Проте, партії бракувало досвідчених, випробуваних у політичній боротьбі, інтелектуальних сил. На чолі її не було видатних політичних діячів. Тому, маючи більшість у Центральній Раді, українські соціалісти-революціонери змушені були поступатися керівними посадами іншим партіям, насамперед соціал-демократам. Тому, українські есери упродовж 1917 р. змушені були погоджуватися на реформістський політичний курс соціал-демократів. Активність фракції українських соціалістів-революціонерів на засіданнях Малої Ради та на сесіях Центральної Ради далеко не завжди вдавалось реалізовувати. Партії бракувало вміння наполягти на своєму, проводити через Центральну Раду й Генеральний Секретаріат власний курс. Однією із причин цього було те, що фракція УПСР, постійно висловлюючи невдоволення політикою есефівсько-есдеківського Генерального Секретаріату, не протиставила чітких конструктивних пропозицій і проектів. Партія навіть не змогла наполягти на проведенні земельної реформи. Прикметною рисою діяльності партії у період Центральної Ради була порівняно більша активність фракції, ніж Центрального Комітету, що зумовлює висновок про виконання фракцією функції ЦК.
Важливим аспектом діяльності УПСР було визначення тактики партії у виборчих кампаніях. На установчому з'їзді УПСР було вироблено тактику партії щодо Всеросійських і Українських Установчих Зборів і заявлено, що Українські Установчі Збори повинні відбутися раніше від Всеросійських. На червневій партійній конференції визнано необхідність участі у виборах до міських дум. З приводу цього, орган УПСР писав: «Зараз ми маємо цілу низку виборів, на яких є змога виявити свою організовану силу кожній політичній групі, кожній течії і відповідно своїй силі зайняти те чи інше місце».
Тактичними формами передвиборчої діяльності УПСР стали: формування блоків з соціалістичними організаціями, аналіз та врахування результативності блокування у виборчих кампаніях різних рівнів, з метою коригування тактики; розробка виборчої платформи; агітаційна робота; створення у кожній губернії виборчого фонду та центрального фонду.
Результативність обраної тактики була підтверджена на практиці: на найважливішому етапі — виборах до Українських Установчих Зборів із 172 обраних депутатів 115 — були членами УПСР (вибори відбулися не у всіх губерніях).
Аналіз її участі у муніципальних виборах, а також у виборах до Всеросійських та Українських Установчих Зборів дає підстави зробити висновок, що, попри те, що Українські Установчі Збори так і не були скликані, УПСР отримала певний практичний досвід участі у виборчих кампаніях.
Доба Гетьманату: організаційне оформлення течій в УПСР та їх програмові завдання. Розкол у партії
У партії окреслилися три основні течії. Лівобережна конференція УПСР (30 травня — 2 червня 1917 р.) засвідчила створення «лівої» або «інтернаціоналістичної» течії, яка виступала за розв'язання соціальних проблем, а національні ставила в залежність від соціальних.
Центр був течією, яка домінувала, вона, об'єднувала практично увесь склад Центрального Комітету і переважну більшість членів партії. Вони залишалися на позиціях установчого з'їзду, однак прагнули враховувати зміну політичних подій і відповідно коригувати курс партії в основних питаннях: національному й аграрному.
Правих представляла група конфедералістів, які виступали за конфедерацію незалежних республік з вільним членом України — федерації окремих українських земель. Діяльність цієї течії була нетривалою.
Важливо, що в основі поділу партії лежали не лише ідейні відмінності, а й територіальні ознаки. Переважна частина «лівих» належала до Лівобережної України, а «правих» — до Правобережної. Лівобережні губернії були ближче до Росії, а відтак вплив більшовицьких ідей і, насамперед, їх позиції у вирішенні соціальних проблем, був сильніший.
На IV з'їзді партії відбувся остаточний розкол Української партії соціалістів-революціонерів. З УПСР вийшла партія боротьбистів, як одна із течій українського націонал-комунізму і УПСР (центральної течії), яка поділяла програму партії (15-19 липня 1917 р.). Новостворені партії не брали участі у державотворчій діяльності у період Гетьманату, не відзначалася особливою активністю їх партійна діяльність серед мас. Обидві партії працювали над створенням нових програмових засад, реорганізацією партій, організацією нових і відновленням старих партійних організацій. УПСР (центр. течії) діяла легально, а УПСР (боротьбистів) — нелегально. Діяльність УПСР (боротьбистів) та УПСР (центр. течії) відрізнялася формами та методами. УПСР (центр. течії), виступаючи за легальні методи боротьби з Гетьманатом, використовувала для цього звернення, меморандуми, входила до міжпартійної організації УНС. УПСР (боротьбистів), перебуваючи у підпіллі, застосовувала радикальніші методи: при ЦК створила Бойовий відділ, організовувала революційні комітети та повстанські штаби, визнавала доцільність терору.
Ініціаторами антигетьманського повстання були УПСР (центр. течії) та Селянська Спілка. Персональна заслуга у здійсненні повстання належить українському есеру М. Шаповалу й українському соціал-демократу В. Винниченку.
Оцінивши нову політичну ситуацію, українські політичні партії, серед яких була центральна течія УПСР, створили єдиний національно-демократичний фронт, який відіграв значну роль в Українській революції.
УПСР в добу Директорії
Центральна течія УПСР, залишаючись незмінно на позиціях самостійності та незалежності Української Народної Республіки, ще тривалий час шукала можливість відновити єдність партії. Після взяття Києва військами Директорії переговори про об'єднання партії відновилися. Центральна течія була представлена у Національному Союзі, в Директорії, в уряді і несла відповідальність за державну політику. У той же час вона зазнавала протидії, аж до терористичних акцій, з боку вчорашніх однопартійців — боротьбистів, які змушені були вести підпільну діяльність. З часом між обома течіями виникли неподоланні розходження.
«Боротьбисти» безповоротно стали на шлях, який з кожним днем дедалі більше віддаляв їх від УПСР. На V з'їзді УПСР (боротьбистів) (6-8 березня 1919 р.) вони перейменували свою організацію в УПСР (комуністів), а центральна течія повернула собі назву УПСР.
Центральна течія набула ознак єдиної партії УПСР, і провела дві конференції — 28 січня 1919 р. (Київ) та 7-8 вересня 1919 р. (Вінниця), ставши на принцип трудової демократії та боротьби за українську державну незалежність, з одного боку, з радянською Москвою, а, з іншого, з Денікіним. Проте, і у відродженій УПСР існували течії лівих, правих і центру.
Нові революційні умови поставили перед партією завдання не стільки національно-політичного, скільки соціально-економічного характеру. Тому, особливістю політичних орієнтирів даного періоду були лівіші, радикальніші прагнення і гасла, зокрема вимога державотворення на основі «трудового принципу». Українським есерам належить обґрунтування поняття «трудовий принцип» згідно з яким поміщики та капіталісти, як клас ворожий українському трудовому народові не тільки соціально, а й національно, не могли бути допущеними до участі у державному будівництві. Тому влада в центрі і на місцях повинна була належати трудовому народові — робітництву, селянству й інтелігенції. На місцях — у повітах і губерніях — концентруватися у руках трудових рад, а в центрі — належати Трудовому Конгресу. Трудовий Конгрес мав складатися тільки з представників працюючих верств.
Упродовж 1919 р. в умовах денікінської окупації діяльність первинних організацій УПСР практично завмирає і партійна робота зосереджується у так званій «уенерівській» частині партії. Зусиллями УПСР видався партійний орган «Трудова республіка».
Політична позиція УПСР у добу Директорії не була достатньо визначеною та цілеспрямованою. Особливо яскраво це виявилося під час вироблення програмових засад Директорії. Прагнучи досягти реалізації власних програмових засад, насамперед, організації влади за трудовим принципом, УПСР йшла на компроміси у політичній боротьбі, часто змінюючи свої рішення і пристосовуючись до позиції УСДРП, яка швидше реагувала на зміну політичної ситуації.
8 вересня 1920 відбувся арешт ВУЧВК в Харкові делегатів з'їзду партії лівих есерів (інтернаціоналістів), після чого партія в УРСР припинила своє існування. [1]
Діяльність організацій УПСР за кордоном
Значна частина українських есерів після поразки української революції емігрувала за кордон. Центральний Комітет УПСР в Україні заарештували, а діяльність УПСР у Радянській Україні заборонили. УПСР (комуністів) злилися з КП(б) України, а провідні діячі партії отримали важливі державні посади.
Відбулася ідейна еволюція і організаційна перебудова Української партії соціалістів-революціонерів. З червня 1919 р. у Парижі почала діяти Закордонна Делегація УПСР на чолі з М. Грушевським. Її члени стали прихильниками лівої орієнтації, навіть компромісу з більшовиками за умови негайного запровадження соціалізму та радянської системи як політичної влади в Україні на засадах соборництва. Не відкидався і принцип диктатури пролетаріату, але разом із трудовим селянством як головним суб'єктом соціальної структури українського суспільства того часу. Такі позиції поділяли не всі члени УПСР. У зв'язку з цим у Празі було створено Закордонний Комітет на чолі з М. Шаповалом, а у Відні «Організаційний комітет українських соціалістів-революціонерів за кордоном» на чолі з М. Ковалевським. Ліва орієнтація ЗД УПСР привела їх до повернення на Радянську Україну, а Закордонний Комітет УПСР М. Шаповала активізував свою роботу у Празі.
Закордонний Комітет УПСР протягом тривалого часу у складних емігрантських умовах продовжував існувати як політична партія. Українські есери зайняли активну позицію у суспільно-політичному житті української еміграції в Чехословаччині. Під їхнім впливом перебувала переважна більшість різноманітних українських емігрантських організацій. Саме завдяки їх зусиллям Український Громадський Комітет став вагомим чинником в українському емігрантському середовищі. Найдійовішою була Празька група УПСР. Українські есери за кордоном прагнули встановити контакти з іншими соціалістичними партіями. Впродовж кількох років спільно з соціал-демократами видавали журнал «Нова Україна». Мали власні партійні періодичні видання: «Боротьба», «Вільна Спілка», «Бюлетень секретаріату головного комітету закордонної організації Української партії соціалістів-революціонерів», «Бюлетень Закордонного Комітету УПС-Р», «Вісник УПС-Р» (згодом став називатися — «Трудова Україна»), «Вартовий» та інші. У 1927 р. була прийнята нова програма партії і затверджено її статут. Головною політичною засадою партії визначено здійснення національної і соціальної революції в Україні, кінцевою метою — створення Соборної Трудової Української Республіки. Перевага в державній організації України надавалася федералізму.
Діяльність Української партії соціалістів-революціонерів за кордоном характеризувалася внутріпартійними конфліктами. Кількість членів партії різко зменшувалася. Причинами були не лише внутрішні конфлікти, а й загальна ситуація у світі. Члени УПСР визнавали необхідність реконструкції, яка б забезпечила розвиток і зміцнення партії для її майбутньої ролі як партії соціалістичної; були прихильниками ідеї єдиного національного фронту; пропонували створити третій міжнародний табір (комунізм, фашизм) під проводом демократичних і соціалістичних сил і закликали до озброєння третього міжнародного табору, до створення міжнародного фронту напередодні Другої Світової війни. Політична ситуація у Чехословаччині призвела до припинення діяльності УПСР.
Після Другої Світової війни УПСР відновила свою діяльність на еміграції. У 1948 р. УПСР взяла участь у створенні Української Національної Ради, яка була передпарламентом державного центру УНР в екзилі. У 1950 р. разом з іншими соціалістичними партіями об'єдналася в Українські Соціалістичну партію, яка особливою активністю не відзначалася.
Див. також
Джерела та література
- О. Д. Бойко. Партія соціалістів-революціонерів // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2011. — Т. 8 : Па — Прик. — С. 76. — .
Література
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Соціалісти-революціонери |
- Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1955—1995. — .
- Винниченко В. Відродження нації, т. І — III. К. Відень 1920; Шаповал М. Рев. соціалізм на Україні. Відень 1921;
- Христюк П. Замітки і матеріали до історії укр. революції 1917 — 20 pp., т. І — II. Відень 1921 — 22;
- Оберучев К. Воспоминания. Нью-Йорк 1930;
- Дорошенко Д. Історія України 1917 — 23 pp., т. І — II. Ужгород 1932, 2 вид. Нью-Йорк 1955;
- Chernov V. The Great Russian Revolution. Нью-Гейвен 1936;
- Мазепа І. Україна в огні і бурі революції 1917 — 21. Прага 1942;
- The Agrarian Foes of Bolshevism. НьюЙорк 1958;
- Venturi F. Roots of Revolution. Нью-Йорк 1960; Ковалевський М. При джерелах боротьби. Інсбрук 1960;
- The Sickle under the Hammer. НьюЙорк 1963.
- Бевз Тетяна Анатоліївна Українська партія Соціалістів-революціонерів: організація, ідеологія, політика. К., 2005
Примітки
- Чего Хотят Социалисты Революционеры И Программа Партии Социалистов Революционеров. 1915. с. 10.
- Чего Хотят Социалисты Революционеры И Программа Партии Социалистов Революционеров. 1915. с. 8.
- Lapeshkin, A. I. (1977). Yuridicheskaya literatura (ред.). The Soviet Federalism: Theory and Practice. с. 318.
- Чего Хотят Социалисты Революционеры И Программа Партии Социалистов Революционеров. 1917.
Посилання
- Соціял-революціонери // Українська мала енциклопедія : 16 кн. : у 8 т. / проф. Є. Онацький. — Накладом Адміністратури УАПЦ в Аргентині. — Буенос-Айрес, 1965. — Т. 7, кн. XIV : Літери Сен — Сті. — С. 1814. — 1000 екз.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Socialisti revolyucioneri chasto Eseri sered inshih nazv Soyuz socialistiv revolyucioneriv Partiya socialistiv revolyucioneriv rosijska partiya yaka utvorilasya vnaslidok ob yednannya riznih narodnickih grup u Rosijskij imperiyi j na emigraciyi v 1901 roci Partiya socialistiv revolyucioneriv PSR Partiya socialistov revolyucionerovKrayina Rosijska imperiyaGolova partiyi Viktor Mihajlovich ChernovData zasnuvannya 1900Data rozpusku 1921 faktichno 1940 oficijno Shtab kvartira MoskvaIdeologiya en Demokratichnij socializm Narodnictvo FederalizmChlenstvo v mizhnarodnih organizaciyah Drugij internacional 1889 1916 Socialistichnij robitnichij internacional 1923 1940 Kilkist chleniv 1917 1 000 000Oficijnij kolir kolori chervonijDeviz V borotbi zdobudesh ti pravo svoye ros doref V borbѣ obrѣtesh ty pravo svoe Gimn Rabo chaya Marsele za Robitnicha Marselyeza source source Drukovanij organ ru Prapor Socialistiv revolyucioneriv Peredvibornij plakat eseriv 1917 roku Zapit Partiya socialistiv revolyucioneriv perenapravlyaye syudi div takozh Ukrayinska partiya socialistiv revolyucioneriv IstoriyaGumoristichne zobrazhennya esera na poshtivci 1917 r U 1901 05 znachnu rol v partiyi mala Bojova Organizaciya sho zastosovuvala individualnij teror proti predstavnikiv carskogo rezhimu odnim z organizatoriv ta kerivnikiv yakoyi buv Grigorij Gershuni I z yizd partiyi naprikinci 1905 roku i na pochatku 1906 u Finlyandiyi uhvaliv programu yaku zaproponuvav V Chernov partiya borolasya za pobudovu demokratichnoyi federativnoyi respubliki visuvala programu socializaciyi zemli j peredachi yiyi silskim gromadam na zasadah zrivnyalnogo koristuvannya vona zvertalasya nasampered do selyanstva prote chlenstvo partiyi tvorila golovnim chinom narodnicka inteligenciya Livi socialisti revolyucioneri tak zvani maksimalisti vimagali takozh socializaciyi zavodiv ta stvorennya respubliki trudyashih Zdemaskuvannya Azefa kerivnika Bojovoyi Organizaciyi yak agenta carskoyi ohranki ta programovi rozhodzhennya sprichinilisya do znachnogo poslablennya socialistiv revolyucioneriv Po vibuhu Pershoyi svitovoyi vijni partiya podililasya na tak zvanih oboronciv pid provodom M Avksentyeva ta internacionalistiv pid kerivnictvom V Chernova i yaki brali uchast u konferenciyi livih socialistiv u Shvejcariya source source source source source vipusk 2 Proces pravih eseriv source source source source source Kino Pravda vipusk 3 Na procesi eseriv Zachituvannya zvinuvachuvalnogo aktu Manifestaciya moskovskih robitnikiv na pidtrimku proletarskogo pravosuddya Po Lyutnevij revolyuciyi socialisti revolyucioneri vidigravali providnu rol v Timchasovomu uryadi V Chernov O Kerenskij B Savinkov u viborah do Ustanovchih zboriv u listopadi 1917 roku zdobuli ponad 17 mln golosiv z usih 41 7 mln Odnak pislya Zhovtnevogo perevorotu na IV partijnomu z yizdi Socialisti revolyucioneri rozkololisya Livi Socialisti revolyucioneri ocholeni i M Spiridonovoyu pochali spivpracyuvati z bilshovikami yihni predstavniki A Shrejder brali uchast u bilshovickomu uryadi ale pislya Berestejskogo miru vijshli z uryadu a v lipni 1918 roku livi socialisti revolyucioneri zdijsnili nevdale povstannya proti bilshovickogo rezhimu U veresni 1918 roku yihni kerivniki i M Avksentyev brali uchast v organizovanij v Ufi Vserosijskij Direktoriyi ale v listopadi 1918 roku yiyi likviduvav admiral Oleksandr Kolchak progolosivshi sebe verhovnim pravitelem Rosiyi 1922 roku v Moskvi vidbuvsya proces chlenami CK Socialistiv revolyucioneriv A Goc A Timofiyev D Donskoj Zalishki Socialistiv revolyucioneriv buli znisheni u 1930 ih rokah Ti sho opinilisya na emigraciyi Chernov Zenzinov ta inshi prodovzhuvali svoyu diyalnist do 1950 ih rokiv Socialisti revolyucioneri v UkrayiniRosijske narodnictvo sho prizvelo do utvorennya partiyi rosijskih Socialistiv revolyucioneriv silno vplivalo na ukrayinsku revolyucijnu dumku bo radikalni ukrayinski elementi shukali spivpraci z rosijskimi revolyucijnimi grupami nasampered z Socialistami revolyucionerami Odnochasno Socialisti revolyucioneri yak partiya sho oriyentuvalasya na selyan mali spriyatlivij grunt v Ukrayini de bilshist selyanstva vidchuvala nedostachu zemli shojno zrostannya ukrayinskogo nacionalnogo ruhu proti rosijskogo caratu pochalo vidshtovhuvati ukrayinskih politichnih diyachiv vid rosijskih partij Organizaciyu rosijskih eseriv u Kiyevi naperedodni Pershoyi svitovoyi vijni ocholyuvav A Kozachok rodom z Gluhivskogo povitu na Chernigivshini Todi eseri vidavali v Kiyevi legalnu gazetu Takim chinom ukrayinski Socialisti revolyucioneri i dali diyali yak chastina partiyi rosijskih Socialistiv revolyucioneriv abo yavlyali soboyu okremi gurtki a Ukrayinska Partiya Socialistiv Revolyucioneriv UPSR utvorilasya v kvitni 1917 roku U pershij polovini 1917 roku rosijski Socialisti revolyucioneri mali chimalij vpliv sered miskoyi inteligenciyi yaka gornulasya do ideologiyi revolyucijnogo narodnictva U chervni 1917 voni zdobuli bilshist u viborah do miskih rad golovnim chinom u Harkovi Odesi Simferopoli Katerinoslavi Polkovnik K Oberuchev pravij eser priznachenij Timchasovim uryadom nachalnikom Kiyivskoyi vijskovoyi okrugi traven 1917 vistupav proti avtonomnogo ladu Ukrayini j tvorennya ukrayinskih vijskovih formacij Odnak u drugij polovini 1917 golovnim politichnim faktorom v Ukrayini stala vzhe UPSR Vona peremogla rosijskih Socialistiv revolyucioneriv na III Vijskovomu z yizdi u zhovtni 1917 ta zdobula najbilshe golosiv v Ukrayini u viborah do Ustanovchih zboriv a organizovani ukrayinski Socialisti revolyucioneri selishnoyi spilki vitisnuli organizaciyu rad sovyetiv sho yiyi stanovili rosijski Socialisti revolyucioneri Shojno pislya porozuminnya Centralnoyi Radi z Timchasovim Uryadom u lipni 1917 do skladu Maloyi Radi vid rosijskih Socialistiv revolyucioneriv uvijshli A Zarubin vin zhe i chlen Generalnogo Sekretariatu I Sklovskij S Saradzhiyev ta Suhovij Prote vorozhe stavlennya Timchasovogo uryadu i rosijskih Socialistiv revolyucioneriv do nacionalnih vimog Centralnoyi Radi sprichinyuvalo postijni konflikti Navit pislya bilshovicogo perevorotu rosijski Socialisti revolyucioneri uhvalili na IV z yizdi v grudni 1917 postanovu pro zberezhennya yednosti federaciyi hoch odnochasno kritikuvali politiku Radi Narodnih Komisariv shodo UNR vislovlyuvalisya za okremi ukrayinski vijskovi chastini i t d Prote do skladu pershogo radyanskogo uryadu Ukrayini tak zvanogo Narodnogo Sekretariatu utvorenogo u Harkovi 17 grudnya 1917 roku vhodiv odin rosijskij livij Social revolyucioner Yevgen Terleckij yak narodnij sekretar zemskih sprav Na emigraciyi rosijski Socialisti revolyucioneri yak j inshi politichni ugrupovannya stavilisya vorozhe do samostijnosti nerosijskih narodiv Voni vvazhali sho pro derzhavnij ustrij majbutnoyi Rosijskoyi federaciyi mayut virishiti Vserosijski Ustanovchi zbori Div Rosijsko ukrayinski politichni vzayemini na emigraciyi Ukrayinski eseri u period Centralnoyi RadiNa Nacionalnomu Kongresi vid UPSR do Centralnoyi Radi uvijshlo 3 predstavnika Vsogo chleniv partiyi u skladi Radi bulo 18 sho stanovilo lishe 15 6 vid zagalnoyi kilkosti chleniv Ce svidchilo sho spochatku diyalnosti Centralnoyi Radi UPSR ne mala dominuyuchoyi poziciyi vplivovishoyu bula USDRP I ce osoblivo yaskravo viyavilosya pid chas formuvannya Vikonavchogo Komitetu Centralnoyi Radi Jogo chlenami vid UPSR stali G Odinec M Stasyuk P Hristyuk Perevaga ukrayinskih social demokrativ nad ukrayinskimi eserami u Centralnij Radi ta yiyi Vikonavchomu Komiteti zberigalasya do chervnya 1917 r Poziciyi frakciyi UPSR buli viznacheni na ustanovchomu z yizdi partiyi 1 ob yednannya z ukrayinskoyu burzhuaziyeyu dlya zahistu nacionalnih interesiv 2 viznannya Centralnoyi Radi Timchasovim ukrayinskim sejmom yakij povinen virobiti osnovni polozhennya avtonomiyi ta pidgotuvati sklikannya Ukrayinskih Ustanovchih Zboriv Frakciya UPSR postavila zavdannya borotisya za peretvorennya Centralnoyi Radi na Timchasovij Ukrayinskij sejm a Vikonavchogo Komitetu na Timchasovij ukrayinskij uryad Pershim krokom malo stati popovnennya Centralnoyi Radi predstavnikami selyanstva robitnictva ta vijskovih Nastupnim rozpodil vlad zakonodavchoyi ta vikonavchoyi Na osnovi vivchennya materialiv sesij Centralnoyi Radi protokoliv zasidan Maloyi Radi ta Generalnogo Sekretariatu zrobleno visnovok sho bilshist postanov i rezolyucij buli inicijovani frakciyeyu socialistiv revolyucioneriv U procentnomu vidnoshenni ce stanovit za pidrahunkami avtora ponad 65 Znachna chastka rezolyucij nosila spilnij harakter yak napriklad spilna rezolyuciya ukrayinskih social demokrativ i socialistiv revolyucioneriv pro sklikannya Ukrayinskih Ustanovchih Zboriv vid 9 serpnya 1917 r Ukrayinska Partiya Socialistiv Revolyucioneriv bula chislennoyu ta vplivovoyu politichnoyu siloyu Vidminnimi risami UPSR buli molodist revolyucijna intuyiciya Prote partiyi brakuvalo dosvidchenih viprobuvanih u politichnij borotbi intelektualnih sil Na choli yiyi ne bulo vidatnih politichnih diyachiv Tomu mayuchi bilshist u Centralnij Radi ukrayinski socialisti revolyucioneri zmusheni buli postupatisya kerivnimi posadami inshim partiyam nasampered social demokratam Tomu ukrayinski eseri uprodovzh 1917 r zmusheni buli pogodzhuvatisya na reformistskij politichnij kurs social demokrativ Aktivnist frakciyi ukrayinskih socialistiv revolyucioneriv na zasidannyah Maloyi Radi ta na sesiyah Centralnoyi Radi daleko ne zavzhdi vdavalos realizovuvati Partiyi brakuvalo vminnya napolyagti na svoyemu provoditi cherez Centralnu Radu j Generalnij Sekretariat vlasnij kurs Odniyeyu iz prichin cogo bulo te sho frakciya UPSR postijno vislovlyuyuchi nevdovolennya politikoyu esefivsko esdekivskogo Generalnogo Sekretariatu ne protistavila chitkih konstruktivnih propozicij i proektiv Partiya navit ne zmogla napolyagti na provedenni zemelnoyi reformi Prikmetnoyu risoyu diyalnosti partiyi u period Centralnoyi Radi bula porivnyano bilsha aktivnist frakciyi nizh Centralnogo Komitetu sho zumovlyuye visnovok pro vikonannya frakciyeyu funkciyi CK Vazhlivim aspektom diyalnosti UPSR bulo viznachennya taktiki partiyi u viborchih kampaniyah Na ustanovchomu z yizdi UPSR bulo virobleno taktiku partiyi shodo Vserosijskih i Ukrayinskih Ustanovchih Zboriv i zayavleno sho Ukrayinski Ustanovchi Zbori povinni vidbutisya ranishe vid Vserosijskih Na chervnevij partijnij konferenciyi viznano neobhidnist uchasti u viborah do miskih dum Z privodu cogo organ UPSR pisav Zaraz mi mayemo cilu nizku viboriv na yakih ye zmoga viyaviti svoyu organizovanu silu kozhnij politichnij grupi kozhnij techiyi i vidpovidno svoyij sili zajnyati te chi inshe misce Taktichnimi formami peredviborchoyi diyalnosti UPSR stali formuvannya blokiv z socialistichnimi organizaciyami analiz ta vrahuvannya rezultativnosti blokuvannya u viborchih kampaniyah riznih rivniv z metoyu koriguvannya taktiki rozrobka viborchoyi platformi agitacijna robota stvorennya u kozhnij guberniyi viborchogo fondu ta centralnogo fondu Rezultativnist obranoyi taktiki bula pidtverdzhena na praktici na najvazhlivishomu etapi viborah do Ukrayinskih Ustanovchih Zboriv iz 172 obranih deputativ 115 buli chlenami UPSR vibori vidbulisya ne u vsih guberniyah Analiz yiyi uchasti u municipalnih viborah a takozh u viborah do Vserosijskih ta Ukrayinskih Ustanovchih Zboriv daye pidstavi zrobiti visnovok sho popri te sho Ukrayinski Ustanovchi Zbori tak i ne buli sklikani UPSR otrimala pevnij praktichnij dosvid uchasti u viborchih kampaniyah Doba Getmanatu organizacijne oformlennya techij v UPSR ta yih programovi zavdannya Rozkol u partiyiU partiyi okreslilisya tri osnovni techiyi Livoberezhna konferenciya UPSR 30 travnya 2 chervnya 1917 r zasvidchila stvorennya livoyi abo internacionalistichnoyi techiyi yaka vistupala za rozv yazannya socialnih problem a nacionalni stavila v zalezhnist vid socialnih Centr buv techiyeyu yaka dominuvala vona ob yednuvala praktichno uves sklad Centralnogo Komitetu i perevazhnu bilshist chleniv partiyi Voni zalishalisya na poziciyah ustanovchogo z yizdu odnak pragnuli vrahovuvati zminu politichnih podij i vidpovidno koriguvati kurs partiyi v osnovnih pitannyah nacionalnomu j agrarnomu Pravih predstavlyala grupa konfederalistiv yaki vistupali za konfederaciyu nezalezhnih respublik z vilnim chlenom Ukrayini federaciyi okremih ukrayinskih zemel Diyalnist ciyeyi techiyi bula netrivaloyu Vazhlivo sho v osnovi podilu partiyi lezhali ne lishe idejni vidminnosti a j teritorialni oznaki Perevazhna chastina livih nalezhala do Livoberezhnoyi Ukrayini a pravih do Pravoberezhnoyi Livoberezhni guberniyi buli blizhche do Rosiyi a vidtak vpliv bilshovickih idej i nasampered yih poziciyi u virishenni socialnih problem buv silnishij Na IV z yizdi partiyi vidbuvsya ostatochnij rozkol Ukrayinskoyi partiyi socialistiv revolyucioneriv Z UPSR vijshla partiya borotbistiv yak odna iz techij ukrayinskogo nacional komunizmu i UPSR centralnoyi techiyi yaka podilyala programu partiyi 15 19 lipnya 1917 r Novostvoreni partiyi ne brali uchasti u derzhavotvorchij diyalnosti u period Getmanatu ne vidznachalasya osoblivoyu aktivnistyu yih partijna diyalnist sered mas Obidvi partiyi pracyuvali nad stvorennyam novih programovih zasad reorganizaciyeyu partij organizaciyeyu novih i vidnovlennyam starih partijnih organizacij UPSR centr techiyi diyala legalno a UPSR borotbistiv nelegalno Diyalnist UPSR borotbistiv ta UPSR centr techiyi vidriznyalasya formami ta metodami UPSR centr techiyi vistupayuchi za legalni metodi borotbi z Getmanatom vikoristovuvala dlya cogo zvernennya memorandumi vhodila do mizhpartijnoyi organizaciyi UNS UPSR borotbistiv perebuvayuchi u pidpilli zastosovuvala radikalnishi metodi pri CK stvorila Bojovij viddil organizovuvala revolyucijni komiteti ta povstanski shtabi viznavala docilnist teroru Iniciatorami antigetmanskogo povstannya buli UPSR centr techiyi ta Selyanska Spilka Personalna zasluga u zdijsnenni povstannya nalezhit ukrayinskomu eseru M Shapovalu j ukrayinskomu social demokratu V Vinnichenku Ocinivshi novu politichnu situaciyu ukrayinski politichni partiyi sered yakih bula centralna techiya UPSR stvorili yedinij nacionalno demokratichnij front yakij vidigrav znachnu rol v Ukrayinskij revolyuciyi UPSR v dobu DirektoriyiCentralna techiya UPSR zalishayuchis nezminno na poziciyah samostijnosti ta nezalezhnosti Ukrayinskoyi Narodnoyi Respubliki she trivalij chas shukala mozhlivist vidnoviti yednist partiyi Pislya vzyattya Kiyeva vijskami Direktoriyi peregovori pro ob yednannya partiyi vidnovilisya Centralna techiya bula predstavlena u Nacionalnomu Soyuzi v Direktoriyi v uryadi i nesla vidpovidalnist za derzhavnu politiku U toj zhe chas vona zaznavala protidiyi azh do teroristichnih akcij z boku vchorashnih odnopartijciv borotbistiv yaki zmusheni buli vesti pidpilnu diyalnist Z chasom mizh oboma techiyami vinikli nepodolanni rozhodzhennya Borotbisti bezpovorotno stali na shlyah yakij z kozhnim dnem dedali bilshe viddalyav yih vid UPSR Na V z yizdi UPSR borotbistiv 6 8 bereznya 1919 r voni perejmenuvali svoyu organizaciyu v UPSR komunistiv a centralna techiya povernula sobi nazvu UPSR Centralna techiya nabula oznak yedinoyi partiyi UPSR i provela dvi konferenciyi 28 sichnya 1919 r Kiyiv ta 7 8 veresnya 1919 r Vinnicya stavshi na princip trudovoyi demokratiyi ta borotbi za ukrayinsku derzhavnu nezalezhnist z odnogo boku z radyanskoyu Moskvoyu a z inshogo z Denikinim Prote i u vidrodzhenij UPSR isnuvali techiyi livih pravih i centru Novi revolyucijni umovi postavili pered partiyeyu zavdannya ne stilki nacionalno politichnogo skilki socialno ekonomichnogo harakteru Tomu osoblivistyu politichnih oriyentiriv danogo periodu buli livishi radikalnishi pragnennya i gasla zokrema vimoga derzhavotvorennya na osnovi trudovogo principu Ukrayinskim eseram nalezhit obgruntuvannya ponyattya trudovij princip zgidno z yakim pomishiki ta kapitalisti yak klas vorozhij ukrayinskomu trudovomu narodovi ne tilki socialno a j nacionalno ne mogli buti dopushenimi do uchasti u derzhavnomu budivnictvi Tomu vlada v centri i na miscyah povinna bula nalezhati trudovomu narodovi robitnictvu selyanstvu j inteligenciyi Na miscyah u povitah i guberniyah koncentruvatisya u rukah trudovih rad a v centri nalezhati Trudovomu Kongresu Trudovij Kongres mav skladatisya tilki z predstavnikiv pracyuyuchih verstv Uprodovzh 1919 r v umovah denikinskoyi okupaciyi diyalnist pervinnih organizacij UPSR praktichno zavmiraye i partijna robota zoseredzhuyetsya u tak zvanij uenerivskij chastini partiyi Zusillyami UPSR vidavsya partijnij organ Trudova respublika Politichna poziciya UPSR u dobu Direktoriyi ne bula dostatno viznachenoyu ta cilespryamovanoyu Osoblivo yaskravo ce viyavilosya pid chas viroblennya programovih zasad Direktoriyi Pragnuchi dosyagti realizaciyi vlasnih programovih zasad nasampered organizaciyi vladi za trudovim principom UPSR jshla na kompromisi u politichnij borotbi chasto zminyuyuchi svoyi rishennya i pristosovuyuchis do poziciyi USDRP yaka shvidshe reaguvala na zminu politichnoyi situaciyi 8 veresnya 1920 vidbuvsya aresht VUChVK v Harkovi delegativ z yizdu partiyi livih eseriv internacionalistiv pislya chogo partiya v URSR pripinila svoye isnuvannya 1 Diyalnist organizacij UPSR za kordonomZnachna chastina ukrayinskih eseriv pislya porazki ukrayinskoyi revolyuciyi emigruvala za kordon Centralnij Komitet UPSR v Ukrayini zaareshtuvali a diyalnist UPSR u Radyanskij Ukrayini zaboronili UPSR komunistiv zlilisya z KP b Ukrayini a providni diyachi partiyi otrimali vazhlivi derzhavni posadi Vidbulasya idejna evolyuciya i organizacijna perebudova Ukrayinskoyi partiyi socialistiv revolyucioneriv Z chervnya 1919 r u Parizhi pochala diyati Zakordonna Delegaciya UPSR na choli z M Grushevskim Yiyi chleni stali prihilnikami livoyi oriyentaciyi navit kompromisu z bilshovikami za umovi negajnogo zaprovadzhennya socializmu ta radyanskoyi sistemi yak politichnoyi vladi v Ukrayini na zasadah sobornictva Ne vidkidavsya i princip diktaturi proletariatu ale razom iz trudovim selyanstvom yak golovnim sub yektom socialnoyi strukturi ukrayinskogo suspilstva togo chasu Taki poziciyi podilyali ne vsi chleni UPSR U zv yazku z cim u Prazi bulo stvoreno Zakordonnij Komitet na choli z M Shapovalom a u Vidni Organizacijnij komitet ukrayinskih socialistiv revolyucioneriv za kordonom na choli z M Kovalevskim Liva oriyentaciya ZD UPSR privela yih do povernennya na Radyansku Ukrayinu a Zakordonnij Komitet UPSR M Shapovala aktivizuvav svoyu robotu u Prazi Zakordonnij Komitet UPSR protyagom trivalogo chasu u skladnih emigrantskih umovah prodovzhuvav isnuvati yak politichna partiya Ukrayinski eseri zajnyali aktivnu poziciyu u suspilno politichnomu zhitti ukrayinskoyi emigraciyi v Chehoslovachchini Pid yihnim vplivom perebuvala perevazhna bilshist riznomanitnih ukrayinskih emigrantskih organizacij Same zavdyaki yih zusillyam Ukrayinskij Gromadskij Komitet stav vagomim chinnikom v ukrayinskomu emigrantskomu seredovishi Najdijovishoyu bula Prazka grupa UPSR Ukrayinski eseri za kordonom pragnuli vstanoviti kontakti z inshimi socialistichnimi partiyami Vprodovzh kilkoh rokiv spilno z social demokratami vidavali zhurnal Nova Ukrayina Mali vlasni partijni periodichni vidannya Borotba Vilna Spilka Byuleten sekretariatu golovnogo komitetu zakordonnoyi organizaciyi Ukrayinskoyi partiyi socialistiv revolyucioneriv Byuleten Zakordonnogo Komitetu UPS R Visnik UPS R zgodom stav nazivatisya Trudova Ukrayina Vartovij ta inshi U 1927 r bula prijnyata nova programa partiyi i zatverdzheno yiyi statut Golovnoyu politichnoyu zasadoyu partiyi viznacheno zdijsnennya nacionalnoyi i socialnoyi revolyuciyi v Ukrayini kincevoyu metoyu stvorennya Sobornoyi Trudovoyi Ukrayinskoyi Respubliki Perevaga v derzhavnij organizaciyi Ukrayini nadavalasya federalizmu Diyalnist Ukrayinskoyi partiyi socialistiv revolyucioneriv za kordonom harakterizuvalasya vnutripartijnimi konfliktami Kilkist chleniv partiyi rizko zmenshuvalasya Prichinami buli ne lishe vnutrishni konflikti a j zagalna situaciya u sviti Chleni UPSR viznavali neobhidnist rekonstrukciyi yaka b zabezpechila rozvitok i zmicnennya partiyi dlya yiyi majbutnoyi roli yak partiyi socialistichnoyi buli prihilnikami ideyi yedinogo nacionalnogo frontu proponuvali stvoriti tretij mizhnarodnij tabir komunizm fashizm pid provodom demokratichnih i socialistichnih sil i zaklikali do ozbroyennya tretogo mizhnarodnogo taboru do stvorennya mizhnarodnogo frontu naperedodni Drugoyi Svitovoyi vijni Politichna situaciya u Chehoslovachchini prizvela do pripinennya diyalnosti UPSR Pislya Drugoyi Svitovoyi vijni UPSR vidnovila svoyu diyalnist na emigraciyi U 1948 r UPSR vzyala uchast u stvorenni Ukrayinskoyi Nacionalnoyi Radi yaka bula peredparlamentom derzhavnogo centru UNR v ekzili U 1950 r razom z inshimi socialistichnimi partiyami ob yednalasya v Ukrayinski Socialistichnu partiyu yaka osoblivoyu aktivnistyu ne vidznachalasya Div takozhPartiya livih socialistiv revolyucioneriv Selyanska Rosiya Robitnicha Selyanska Partiya Sprava chleniv CK UPSRDzherela ta literaturaO D Bojko Partiya socialistiv revolyucioneriv Enciklopediya istoriyi Ukrayini u 10 t redkol V A Smolij golova ta in Institut istoriyi Ukrayini NAN Ukrayini K Naukova dumka 2011 T 8 Pa Prik S 76 ISBN 978 966 00 1142 7 Literatura Vikishovishe maye multimedijni dani za temoyu Socialisti revolyucioneri Enciklopediya ukrayinoznavstva Slovnikova chastina v 11 t Naukove tovaristvo imeni Shevchenka gol red prof d r Volodimir Kubijovich Parizh Nyu Jork Molode zhittya 1955 1995 ISBN 5 7707 4049 3 Vinnichenko V Vidrodzhennya naciyi t I III K Viden 1920 Shapoval M Rev socializm na Ukrayini Viden 1921 Hristyuk P Zamitki i materiali do istoriyi ukr revolyuciyi 1917 20 pp t I II Viden 1921 22 Oberuchev K Vospominaniya Nyu Jork 1930 Doroshenko D Istoriya Ukrayini 1917 23 pp t I II Uzhgorod 1932 2 vid Nyu Jork 1955 Chernov V The Great Russian Revolution Nyu Gejven 1936 Mazepa I Ukrayina v ogni i buri revolyuciyi 1917 21 Praga 1942 The Agrarian Foes of Bolshevism NyuJork 1958 Venturi F Roots of Revolution Nyu Jork 1960 Kovalevskij M Pri dzherelah borotbi Insbruk 1960 The Sickle under the Hammer NyuJork 1963 Bevz Tetyana Anatoliyivna Ukrayinska partiya Socialistiv revolyucioneriv organizaciya ideologiya politika K 2005PrimitkiChego Hotyat Socialisty Revolyucionery I Programma Partii Socialistov Revolyucionerov 1915 s 10 Chego Hotyat Socialisty Revolyucionery I Programma Partii Socialistov Revolyucionerov 1915 s 8 Lapeshkin A I 1977 Yuridicheskaya literatura red The Soviet Federalism Theory and Practice s 318 Chego Hotyat Socialisty Revolyucionery I Programma Partii Socialistov Revolyucionerov 1917 PosilannyaSociyal revolyucioneri Ukrayinska mala enciklopediya 16 kn u 8 t prof Ye Onackij Nakladom Administraturi UAPC v Argentini Buenos Ajres 1965 T 7 kn XIV Literi Sen Sti S 1814 1000 ekz