Нехалкедоніти (дохалкедоніти, антихалкедоніти ) — прихильники Давньосхідних (Орієнтальних) церков, поява яких пов'язана з неприйняттям ними підсумків Халкедонського собору та христологічними суперечками V століття. В даний час до нехалкідонітів відносяться представники Ефіопської, Коптської, Сирійської, Вірменської апостольської, Кілікійського католікосату Вірменської, Еритрейської та Маланкарської церков. Чисельність прихильників нехалкідонських церков у світі оцінюється в 60 мільйонів осіб.
Нехалкедонське християнство | |
Названо на честь | Халкідонський собор |
---|---|
Протилежне | Халкедонські церкви |
Термінологія
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODJMelpoTDBOdmJtWmxjbVZ1WTJWZmIyWmZUM0pwWlc1MFlXeGZUM0owYUc5a2IzaGZRMmgxY21Ob1pYTmZRV1JrYVhOZlFXSmhZbUZmTVRrMk5TNXFjR2N2TXpVd2NIZ3RRMjl1Wm1WeVpXNWpaVjl2Wmw5UGNtbGxiblJoYkY5UGNuUm9iMlJ2ZUY5RGFIVnlZMmhsYzE5QlpHUnBjMTlCWW1GaVlWOHhPVFkxTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
У сучасних екуменічних колах термін «монофізіти» (μονοφυσίτης) (часто використовуваний для позначення представників нехалкідонських церков) вважається образливим і неточним і замість нього також вживається слово «міафізити» (μια - φυσίτης), оскільки давньосхідні церкви не сприйняли вчення [2] Прихильники діалогу з нехалкідонітами віддають перевагу терміну «міафізити», зокрема Александрійська православна церква в 2006 році висловилася проти використання терміна «монофізити» щодо Коптської церкви. Ряд сучасних дослідників застосовує термін "монофізитство" виключно для позначення крайнього вчення Євтихія, що відкидав людську природу Христа. Однак у науковій та богословській літературі продовжує відстоюватися думка про коректність найменування нехалкідонітів «монофізитами».
Нехлакідонські богослови стверджують, що термін «монофізити» є полемічним і по суті своєї христології вони є «міафізитами». Маланкарський богослов В. Самуель з питання іменування нехалкедонітів монофізитами писав:
«Протягом V-VII ст. термін „монофізити“ не використовувався, а був пізніше особливо введений халкедонськими церквами з метою полеміки. Проте, торкаючись суперечки про дві чи одну природу, слід зазначити, що різниця між μόνος [один] та μία [єдина] незначна. „Монофізитство“ пропонує розрізняти лише одну природу. Μία φύσις належить до „єдиної природи“. Також необхідно пам'ятати, що у нехалкедонітів було чотири вирази: „з двох природ“, „іпостасна єдність“, „єдина природа Бога-Слова втілена“ та „єдина складна природа“. Насправді термін „монофізит“ був придуманий шляхом відриву фрази „єдина природа Бога-Слова втілена“ від решти й заміни в ній слова „μία“ на „μόνος“ — те, з чим нехалкедонська православна церква була зовсім не згодна».
Церковний історик Є. Заболотний у своєму дослідженні зазначає, що незважаючи на полемічний та ангажований характер терміна «монофізити», термін «міафізити» взагалі не зустрічається в джерелах періоду христологічних суперечок і є некоректним з погляду грецького словотвору. З огляду на це Є. Заболотний зазначає, що найбільш коректним найменуванням для «різнорідних нехалкедонітських напрямів» є термін «антихалкедоніти». У ході розвитку екуменічних контактів, у рамках богословських діалогів представників нехалкідонітських церковних структур також називають «дохалкедонськими церквами», «східними православними» або «орієнтальними церквами». Нехакідоніти сирійської традиції називаються «західними сирійцями» або також «яковитами», на ім'я творця нехалкідонської церковної ієрархії в Антіохійській церкві - .
Історичний нарис
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWxMMlUxTDFObGRtVnlkWE11YW5Cbkx6STFNSEI0TFZObGRtVnlkWE11YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Христологічні суперечки між антиохійською та олександрійською богословськими школами у V столітті призвели до скликання Ефеського (431), Другого Ефеського (449) та Халкідонського (451) соборів.. Рецепція результатів цих Соборів призвела до розколу східного християнства. Противники Халкедонського собору організували власні незалежні церковні ієрархії у Сирії та Єгипті, остаточно відокремившись від церкви Візантійської імперії до середини VI ст.. Після поділу візантійські імператори робили військові спроби придушення монофізитства та знищення нехалкедонітської церковної ієрархії. Ці заходи призвели до поглиблення розколу та гострого релігійного протистояння нехалкедонітів та мелькитів. Про репресії візантійської влади стосовно нехалкедонітів у VII столітті писав сиро-яковитський патріарх Михайло I (1166-1199):
«Він (імператор) віддав письмовий наказ усюди в імперії тим, хто не визнає Халкедонського собору, відрізати носи та вуха, а будинки їх мають бути зруйновані».
Церковний історик і патролог Іван Мейєндорф відзначав трагічні наслідки переслідувань нехалкідонітів:
«В даний час немає сумніву в тому, що військове придушення монофізитства в Єгипті та інших місцях, нав'язування халкедонської ієрархії за допомогою візантійської поліції, часті заслання справді популярних вождів єгипетської Церкви відіграли вирішальну роль у тому, що розкол набув характеру національного опору візантійському церковному та політичному владарюванню в Єгипті, Сирії та Вірменії.».
Крім силових методів подолання монофізитського розколу, влада Візантії робила спроби возз'єднання на основі богословського компромісу між нехалкедонітами та послідовниками Халкедонського собору. У 482 році імператор Зенон за згодою константинопольського патріарха Акакія опублікував формулу компромісу - , покликаний примирити нехалкедонітів з Візантійською церквою. Александрійський патріарх-нехалкедоніт Петро Монг, який прийняв компроміс з халкедонітами, зіткнувся з широкою опозицією Енотікону серед чернецтва. Під тиском частини своєї церкви, налаштованої проти Енотікона, Петро Монг був змушений анафематствувати Халкедонський собор, а ініціатива примирення з нехалкедонітами призвела до розколу (484-519) Візантійської церкви з Римською церквою і зрештою не увінчалася успіхом.
У 530-х роках з ініціативи імператора Юстиніана I у Константинополі пройшли богословські дискусії з нехалкедонітами, у яких взяв участь їхній лідер – Севір Антіохійський. Ці переговори знову досягли мети возз'єднання двох традицій. Наступною спробою примирення з нехалкідонітами стало проголошення в 637 Константинопольським патріархом Сергієм від імені імператора Іраклія едикту «Ектесіс» про монофелітство і . Однак ця ініціатива знову не змогла подолати церковний розподіл. Арабські завоювання значно обмежили зв'язки нехалкедонітів з Візантією і привели до їхнього ізоляційного стану щодо християнського світу.
Богослов'я нехалкедонітів
Сакраментологія
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHpMek00TDAxemVtRmZhMjl3ZEhscWMydGhMbXB3Wnk4eU1EQndlQzFOYzNwaFgydHZjSFI1YW5OcllTNXFjR2M9LmpwZw==.jpg)
Євхаристичне богослов'я та його розвиток у нехалкедонських церквах залишаються маловивченими. Найбільш висвітленим у науковій літературі є богослов'я таїнств Сиро-Яковитської церкви завдяки діяльності німецького католицького вченого Вільгельма де Вріса. Незважаючи на віровчительну єдність нехалкедонітів, у їхньому середовищі виникали богословські суперечки з питання таїнств. Так, у Середні віки відбувалися суперечки між вірменами та іншими нехалкедонітами з питань вірменської практики служити на нерозбавленому водою вині та використання опрісноків та квасного хліба для євхаристії. Також євхаристичні суперечки відбувалися у XI столітті між сирійцями та коптами з питання додавання олії та солі до євхаристичного хліба..
Нехлакідонітська христологія
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODRMemd5TDBOb2NtbHpkR2xoYm1sMGVWOXRZV3B2Y2w5aWNtRnVZMmhsY3k1emRtY3ZOREF3Y0hndFEyaHlhWE4wYVdGdWFYUjVYMjFoYW05eVgySnlZVzVqYUdWekxuTjJaeTV3Ym1jPS5wbmc=.png)
Засновник нехалкідонітської христології Север Антіохійський (патріарх Антіохії (512—518)), представник александрійського богослов'я визнавав у Христі «єдину складну природу» (μία σύνθετος φύσις). При цьому Север допускав наявність у Христі Божественної та людської сутності (οὐσία), які можуть відрізнятися лише «умоглядно» (θεωρίᾳ). Дане вчення було тісно пов'язане з трьома основними христологічними формулами Севера, які він зводив до Кирила Александрійського: «єдиний Христос із двох природ» (ἐκ δύο φύσεων), «єдина природа Бога Слова втілена» (μία φύσις τοῦ Θεοῦ Λόγου σεσαρκωμένη) і «з'єднання природне» (ἕνωσις φυσική). Відсутність згадки цих формул у томосі папи римського Лева I та в оросі Халкедонського собору стала однією з головних причин їх неприйняття нехалкедонітами.
Відповідно до уявлень нехалкедонітів після Втілення дійсно існує лише «одна втілена природа Бога Слова» відповідно до відомої формули святителя Кирила Александрійського. Христологія Севера уникає говорити про дві природи Христа. Проте відкидання двох природ Севіром випливає з його понятійно-термінологічної системи: терміни «природа» (φύσις) і «іпостась» (ὑπόστασις) у севіріанській христології використовуються як взаємозамінні. Найкраще це видно з наступного фрагмента творів Севера: «якщо буде після з'єднання двох природ, тоді буде і дві іпостасі після з'єднання, якщо ж іпостась одна, то одна буде і природа». Несторіанська і монофізитська христологія стверджуючи тезу «немає природи без іпостасі» стикалися з дилемою: визнати дві природи і дві іпостасі або наполягаючи на одній іпостасі говорити і про одну природу. Таким чином, на думку своєчасного нехалкедонітського богослова В. Самуеля для нехалкедонітської христології визнати дві природи у Христі, фактично означає визнати несторіанську брехню про Христа у двох іпостасях. У ранніх роботах Север стверджував, що дифізитська термінологія не має підстави у святоотцівській традиції Церкви. Однак пізніше Север наводить дифізитські формули з праць Отців Церкви, таких як Афанасій Великий, Григорій Богослов і Кирило Александрійський, однак стверджує, що після несторіанського спору будь-які дифізитські вислови були відкинуті і повинні бути заборонені.
Міафізитська христологічна система Севера була прийнята у всіх нехалкедонських спільнотах, в тому числі в Вірменській апостольській церкві, незважаючи на анафематство Севера вірменами на Другому двинському соборі 554-555] .
Питання про волі та дії Христа
Основою вчення міафізитських церков про дії Христа є богословська формула «єдина богомужня енергія» (μία θεανδρικὴ ἐνέργεια). Север Антіохійський критикував богословську позицію папи Льва I за його віднесення дій Христа до двох природ, що, на думку Севера, вводить два діючі початку і розділяє єдиного Спасителя. Север визнавав, що одні вчинки Христа можуть бути названі людськими (ходіння), інші божественними (зцілення хворих), проте ці дії здійснює єдиний втілений Логос, а чи не та чи інша природа.
Під час богословського діалогу з халкідонськими православними церквами богослови нехалкедонських церков підтвердили:
«що нетварна божественна природа сповідається „з усіма [Її] властивостями та діями […], включаючи природну волю та природну енергію“. Так само було прийнято, що людська природа сповідається „з усіма її властивостями та діями, включаючи природну волю та природну енергію“».
Один із провідних нехалкідонських богословів XX століття, священик Маланкарської церкви В. Самюель зазначав, що слова та справи Ісуса Христа були виразом єдиної втіленої іпостасі Бога-Слова. Це, однак, не означає, що воля та дія кожної з природ була поглинена іншою природою. Іпостась Христа утворилася зі з'єднання двох природ (божественної та людської), кожна з яких має свої власні характеристики. Оскільки ці властивості включають волю і дію, очевидно що вони були в єдиному Христі.
Богослужіння нехалкедонітів
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHdMekJpTDBodmJIbGZiV0Z6YzE5dlpsOTBhR1ZmVTNseWFXRmpYMDl5ZEdodlpHOTRYME5vZFhKamFDNXFjR2N2TWpVd2NIZ3RTRzlzZVY5dFlYTnpYMjltWDNSb1pWOVRlWEpwWVdOZlQzSjBhRzlrYjNoZlEyaDFjbU5vTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
У нехалкідонських церквах практикуються різні літургійні традиції та обряди: александрійський, вірменський, західно-сирійський. У богослужінні Сирійської яковитської та Маланкарської церков традиційно використовується західно-сирійський обряд та сирійська мова з використанням Святого Письма у сирійському перекладі – Пешітти. Коптська, Ефіопська та Еритрейська церкви використовують стародавній александрійський обряд. На богослужіння Коптської церкви сильний вплив справило чернецтво, коптська літургіка характеризується аскетичністю та слабким використанням гімнографії. Літургічною мовою Коптської церкви є коптська мова, також використовується арабська мова. В Ефіопській церкві богослужіння звершується мовою ґеез.
У ранній період в Вірменській церкві використовувалися грецька та сирійська мови, з V століття у зв'язку з перекладом Біблії та богослужбових текстів на вірменську мову богослужбова традиція Вірменської церкви стає самостійною. Літургія Вірменської церкви служить на вині, не розбавленому водою і прісному хлібі. Також однією з особливостей вірменської богослужбової традиції є наявність особливого обряду жертви подяки.
Одяг нехалкідонітського священства:
![]() | ![]() | ![]() | ![]() | ![]() |
Сирійський патріарх | Сирійський єпископ | Коптський священик | Сирійський священик | Сирійський священик(монах) |
Примітки
- Orthodox churches (Oriental) (англ.). . Архів оригіналу за 20 листопада 2021.
- Ларше, 2007.
- An Explanatory Letter from the Greek Orthodox Patriarchate of Alexandria (англ.). Orthodox Unity (Orthodox Joint Commission). 22 січня 2014. Архів оригіналу за 22 листопада 2021.
- , На пороге унии (станем ли мы монофизитами?) (рос.). Миссионерский портал диакона Андрея Кураева. Архів оригіналу за 11 квітня 2012. Процитовано 22 листопада 2021.
- Александр Филиппов (17 березня 2010). В чём разница между православием и армянским христианством? (рос.). Православие.Ru. Архів оригіналу за 22 листопада 2021.
- Michael Woerl. Union with the Monophysites: What Comes Next? (PDF) (англ.). Orthodoxinfo.com. Архів (PDF) оригіналу за 22 листопада 2021.
- Феодор (Юлаев), 2020, с. 90.
- Вишняк, 2019, с. 119.
- Иером. Феодор (Юлаев) Монофизитство. Православная энциклопедия. — М. : Церковно-научный центр «Православная энциклопедия», 2017. — Т. XLVI. — С. 679—696. — .(рос.)
- Meyendorff, 1965, с. 31—32.
- Заболотный, 2020, с. 22.
- Феодор (Юлаев), 2020, с. 89.
- Шайо, 2001, с. 19.
- Заболотный, 2020, с. 16.
- М. В. Грацианский Иаков Барадей. Православная энциклопедия. — М. : Церковно-научный центр «Православная энциклопедия», 2009. — Т. XX. — С. 520—525. — .(рос.)
- Louth, 2009, с. 108.
- Шайо, 2001, с. 53—55.
- Давыденков, 2020, с. 19.
- Зуттер Э. Х. Христианство Востока и Запада: В поисках зримого проявления их единства : ( )[рос.]. — Москва : Библейско-богословский институт святого апостола Андрея, 2004. — С. 49. — 312 с. — .
- Meyendorff, 1965, с. 16.
- Митр. Иларион (Алфеев) Мейендорф. Православная энциклопедия. — М. : Церковно-научный центр «Православная энциклопедия», 2016. — Т. XLIV. — С. 464—466. — .(рос.)
- V. C. Samuel, 1971, с. 47.
- V. C. Samuel, 1971, с. 48.
- М. В. Грацианский Акакианская схизма. Православная энциклопедия. — М. : Церковно-научный центр «Православная энциклопедия», 2000. — Т. I. — С. 362. — .(рос.)
- V. C. Samuel, 1971, с. 49—50.
- Иером. Феодор (Юлаев) Латеранский собор 649 г. Православная энциклопедия. — М. : Церковно-научный центр «Православная энциклопедия», 2015. — Т. XL. — С. 121—128. — .(рос.)
- Л. В. Литвинова, А. В. Пономарёв, Прот. Валентин Асмус, Прот. Владислав Цыпин Вселенский VI Собор. Православная энциклопедия. — М. : Церковно-научный центр «Православная энциклопедия», 2005. — Т. IX. — С. 628—645. — .(рос.)
- Желтов М. С., Ткаченко А. А., Михайлов П. Б., Петров В. В. Евхаристия. Часть I. Православная энциклопедия. — М. : Церковно-научный центр «Православная энциклопедия», 2008. — Т. XVII. — С. 533—615. — .(рос.)
- Заболотный, 2020, с. 19.
- Давыденков, 2020, с. 368.
- Давыденков, 2020, с. 158—160.
- Давыденков, 2020, с. 172.
- Давыденков, 2005, с. 157.
- Самуэль В. Ч. Христология Севира Антиохийского // Государство, религия, церковь в России и за рубежом. — 2010. — № 2 (11 серпня). — С. 5—83.
- Давыденков, 2020, с. 395.
- Давыденков, 2020, с. 18.
- Лебон, 1975, с. 2—3.
- Заболотный, 2020, с. 20.
- Давыденков, 2020, с. 295.
- Давыденков, 2020, с. 311.
- Иером. Феодор (Юлаев) Монофелитство. Православная энциклопедия. — М. : Церковно-научный центр «Православная энциклопедия», 2017. — Т. XLVI. — С. 672—679. — .(рос.)
- V. C. Samuel. The Manhood of Jesus Christ in the Tradition of the Syrian Orthodox Church : ( )[англ.]. — The Greek Orthodox Theological Review. — 1968. — Vol. 13. — P. 163. — 152—164 p.
- Рева, 2020, с. 62.
- М. С. Желтов Александрийское богослужение (обряд). Православная энциклопедия. — М. : Церковно-научный центр «Православная энциклопедия», 2000. — Т. I. — С. 595—601. — .(рос.)
- М. С. Желтов, С. И. Никитин, Л. О. Акопян Армянский обряд. Православная энциклопедия. — М. : Церковно-научный центр «Православная энциклопедия», 2001. — Т. III. — С. 356—374. — .(рос.)
Література
- Англійською мовою
- Louth, Andrew. Why Did the Syrians Reject the Council of Chalcedon? // Chalcedon in Context: Church Councils 400–700 / Richard Price, Mary Whitby. — Liverpool : Liverpool University Press, 2009. — P. 107—116. — .
- John Meyendorff. Chalcedonians and Monophysites after Chalcedon : ( )[англ.]. — The Greek Orthodox Theological Review. — 1965. — Vol. 10 (2). — P. 16—36.
- V. C. Samuel. C. A brief history of efforts to reunite the Chalcedonian and non-Chalcedonian sides : ( )[англ.]. — The Greek Orthodox Theological Review. — 1971. — Vol. 16. — P. 44—62.
- Російською мовою
- М. А. Вишняк. Богословский диалог православных и антихалкидонитов (прошлое — настоящее — будущее): вклад Святой горы Афон. Часть 2: Введение, гл. 1, п. 4–9; гл. 2 // Библия и христианская древность. — 2019. — № 3 (3) (11 серпня). — С. 99—139.
- О. В. Давыденков. Некоторые проблемы дальнейшего исследования богословия нехалкидонитов // Церковь и время. — 2005. — № 3 (32) (11 серпня). — С. 152—173.
- О. В. Давыденков. Христологическая система умереннего монофизитства и ее место в истории византийской богословской мысли. — Москва : Православный Свято-Тихоновский гуманитарный университет, 2020. — 560 с. — .
- Е.А. Заболотный. Сирийское христианство между Византией и Ираном. — СПб. : Наука, 2020. — 406 с. — .
- Ж.-К.Ларше. Христологический вопрос. По поводу проекта соединения Православной Церкви с Дохалкидонскими Церквами: нерешенные богословские и экклезиологические проблемы // Богословские труды. — 2007. — № 41 (11 серпня). — С. 146—211.
- [en]. Христология сирийского монофизитства / Пер. с франц. под ред. Н. А. Заболотского. — Л. : Ленинградская духовная академия, 1975.
- Рева К. А. Богослужение Сиро-яковитской церкви: современное положение // Актуальные вопросы изучения христианского наследия Востока. — Сергиев Посад, 2020. — 11 серпня. — С. 58—71.
- Феодор (Юлаев). Проблемные вопросы христологии в диалоге с нехалкидонскими церквами. Замечания ко «Второму согласованному Заявлению». Часть I // Богословский вестник. — 2020. — № 4 (29) (11 серпня). — С. 85—105. — ISSN 2500-1450.
- Кристин Шайо. Богословский диалог между Православной церковью и Восточными Православными церквами. — Перевод английского издания «Towards Unity. The Theological Dialogue between the Orthodox Church and the Oriental Orthodox Churches». — Москва : Библейско-богословский институт св. апостола Андрея, 2001. — 186 с. — .
Додаткова література
- Англійською мовою
- Roberta C. Chesnut. Three Monophysite Christologies: Severus of Antioch, Philoxenus of Mabbug, and Jacob of Sarug. — Oxford : Oxford University Press, 1985. — 158 p. — .
- Pope Shenouda III. The Nature of Christ. — Coptic Orthodox St Shenouda Monastery, 2017. — 50 p. — .
- Німецькою мовою
- Wilhelm de Vries. Sakramententheologie bei den Syrischen Monophysiten. — Rome, 1940.
- Російською мовою
- В. А. Арутюнова-Фиданян. Полемика между халкидонитами и монофизитами и переписка патриарха Фотия // Вестник Православного Свято-Тихоновского гуманитарного университета. Серия 1: Богословие. Философия. — 2010. — № 2 (30) (11 серпня). — С. 23—33.
- С. Н. Говорун. Севир Антиохийский о единой энергии и воле Христа // Церковь и время. — 2005. — № 3 (32) (11 серпня). — С. 188—205.
- Ж.-К.Ларше. Исторические основания антихалкидонизма и монофизитства Армянской церкви (V—VIII вв.) / под редакцией иг. Дионисия (Шленова) // Богословский вестник. — 2008. — № 7 (11 серпня). — С. 144—198.
- Э. Лаут. Севир Антиохийский: православный взгляд // Церковь и время. — 2005. — № 3 (32) (11 серпня). — С. 174—187.
- И. Мейендорф. Единство империи и разделения христиан. Церковь в 450—680 гг. — Москва : Православный Свято-Тихоновский гуманитарный университет, 2012. — 550 с. — (Церковь в истории) — .
- А. А. Ремыга. Государственно-конфессиональные отношения нехалкидонитов на Ближнем Востоке: основные вызовы современности // Вестник Омского университета. Серия «Исторические науки». — 2017. — № 1 (13) (11 серпня). — С. 77—81.
- Французькою мовою
- J. Lebon. Le monophysisme sévérien. Étude historique, littéraire et théologique de la résistance monophysite au concile de Chalcédoine jusqu'à la constitution de l'Église jacobite. — Louvain, 1909.
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Nehalkedoniti dohalkedoniti antihalkedoniti prihilniki Davnoshidnih Oriyentalnih cerkov poyava yakih pov yazana z neprijnyattyam nimi pidsumkiv Halkedonskogo soboru ta hristologichnimi superechkami V stolittya V danij chas do nehalkidonitiv vidnosyatsya predstavniki Efiopskoyi Koptskoyi Sirijskoyi Virmenskoyi apostolskoyi Kilikijskogo katolikosatu Virmenskoyi Eritrejskoyi ta Malankarskoyi cerkov Chiselnist prihilnikiv nehalkidonskih cerkov u sviti ocinyuyetsya v 60 miljoniv osib Nehalkedonske hristiyanstvo Nazvano na chestHalkidonskij sobor ProtilezhneHalkedonski cerkviTerminologiyaNarada glav nehalkedonskih cerkov v Addis Abebi 1965 imperator Efiopiyi Hajle Selassiye I koptskij patriarh Kirilo VI sirijskij patriarh en virmenskij patriarh Vazgen I kilikijskij katolikos en malankarskij katolikom en ta efiopskij patriarh U suchasnih ekumenichnih kolah termin monofiziti monofysiths chasto vikoristovuvanij dlya poznachennya predstavnikiv nehalkidonskih cerkov vvazhayetsya obrazlivim i netochnim i zamist nogo takozh vzhivayetsya slovo miafiziti mia fysiths oskilki davnoshidni cerkvi ne sprijnyali vchennya 2 Prihilniki dialogu z nehalkidonitami viddayut perevagu terminu miafiziti zokrema Aleksandrijska pravoslavna cerkva v 2006 roci vislovilasya proti vikoristannya termina monofiziti shodo Koptskoyi cerkvi Ryad suchasnih doslidnikiv zastosovuye termin monofizitstvo viklyuchno dlya poznachennya krajnogo vchennya Yevtihiya sho vidkidav lyudsku prirodu Hrista Odnak u naukovij ta bogoslovskij literaturi prodovzhuye vidstoyuvatisya dumka pro korektnist najmenuvannya nehalkidonitiv monofizitami Nehlakidonski bogoslovi stverdzhuyut sho termin monofiziti ye polemichnim i po suti svoyeyi hristologiyi voni ye miafizitami Malankarskij bogoslov V Samuel z pitannya imenuvannya nehalkedonitiv monofizitami pisav Protyagom V VII st termin monofiziti ne vikoristovuvavsya a buv piznishe osoblivo vvedenij halkedonskimi cerkvami z metoyu polemiki Prote torkayuchis superechki pro dvi chi odnu prirodu slid zaznachiti sho riznicya mizh monos odin ta mia yedina neznachna Monofizitstvo proponuye rozriznyati lishe odnu prirodu Mia fysis nalezhit do yedinoyi prirodi Takozh neobhidno pam yatati sho u nehalkedonitiv bulo chotiri virazi z dvoh prirod ipostasna yednist yedina priroda Boga Slova vtilena ta yedina skladna priroda Naspravdi termin monofizit buv pridumanij shlyahom vidrivu frazi yedina priroda Boga Slova vtilena vid reshti j zamini v nij slova mia na monos te z chim nehalkedonska pravoslavna cerkva bula zovsim ne zgodna Cerkovnij istorik Ye Zabolotnij u svoyemu doslidzhenni zaznachaye sho nezvazhayuchi na polemichnij ta angazhovanij harakter termina monofiziti termin miafiziti vzagali ne zustrichayetsya v dzherelah periodu hristologichnih superechok i ye nekorektnim z poglyadu greckogo slovotvoru Z oglyadu na ce Ye Zabolotnij zaznachaye sho najbilsh korektnim najmenuvannyam dlya riznoridnih nehalkedonitskih napryamiv ye termin antihalkedoniti U hodi rozvitku ekumenichnih kontaktiv u ramkah bogoslovskih dialogiv predstavnikiv nehalkidonitskih cerkovnih struktur takozh nazivayut dohalkedonskimi cerkvami shidnimi pravoslavnimi abo oriyentalnimi cerkvami Nehakidoniti sirijskoyi tradiciyi nazivayutsya zahidnimi sirijcyami abo takozh yakovitami na im ya tvorcya nehalkidonskoyi cerkovnoyi iyerarhiyi v Antiohijskij cerkvi Istorichnij narisSever Antiohijskij osnovnij bogoslov nehalkedonitskoyi hristologiyi Koptska ikona Hristologichni superechki mizh antiohijskoyu ta oleksandrijskoyu bogoslovskimi shkolami u V stolitti prizveli do sklikannya Efeskogo 431 Drugogo Efeskogo 449 ta Halkidonskogo 451 soboriv Recepciya rezultativ cih Soboriv prizvela do rozkolu shidnogo hristiyanstva Protivniki Halkedonskogo soboru organizuvali vlasni nezalezhni cerkovni iyerarhiyi u Siriyi ta Yegipti ostatochno vidokremivshis vid cerkvi Vizantijskoyi imperiyi do seredini VI st Pislya podilu vizantijski imperatori robili vijskovi sprobi pridushennya monofizitstva ta znishennya nehalkedonitskoyi cerkovnoyi iyerarhiyi Ci zahodi prizveli do pogliblennya rozkolu ta gostrogo religijnogo protistoyannya nehalkedonitiv ta melkitiv Pro represiyi vizantijskoyi vladi stosovno nehalkedonitiv u VII stolitti pisav siro yakovitskij patriarh Mihajlo I 1166 1199 Vin imperator viddav pismovij nakaz usyudi v imperiyi tim hto ne viznaye Halkedonskogo soboru vidrizati nosi ta vuha a budinki yih mayut buti zrujnovani Cerkovnij istorik i patrolog Ivan Mejyendorf vidznachav tragichni naslidki peresliduvan nehalkidonitiv V danij chas nemaye sumnivu v tomu sho vijskove pridushennya monofizitstva v Yegipti ta inshih miscyah nav yazuvannya halkedonskoyi iyerarhiyi za dopomogoyu vizantijskoyi policiyi chasti zaslannya spravdi populyarnih vozhdiv yegipetskoyi Cerkvi vidigrali virishalnu rol u tomu sho rozkol nabuv harakteru nacionalnogo oporu vizantijskomu cerkovnomu ta politichnomu vladaryuvannyu v Yegipti Siriyi ta Virmeniyi Krim silovih metodiv podolannya monofizitskogo rozkolu vlada Vizantiyi robila sprobi vozz yednannya na osnovi bogoslovskogo kompromisu mizh nehalkedonitami ta poslidovnikami Halkedonskogo soboru U 482 roci imperator Zenon za zgodoyu konstantinopolskogo patriarha Akakiya opublikuvav formulu kompromisu poklikanij primiriti nehalkedonitiv z Vizantijskoyu cerkvoyu Aleksandrijskij patriarh nehalkedonit Petro Mong yakij prijnyav kompromis z halkedonitami zitknuvsya z shirokoyu opoziciyeyu Enotikonu sered chernectva Pid tiskom chastini svoyeyi cerkvi nalashtovanoyi proti Enotikona Petro Mong buv zmushenij anafematstvuvati Halkedonskij sobor a iniciativa primirennya z nehalkedonitami prizvela do rozkolu 484 519 Vizantijskoyi cerkvi z Rimskoyu cerkvoyu i zreshtoyu ne uvinchalasya uspihom U 530 h rokah z iniciativi imperatora Yustiniana I u Konstantinopoli projshli bogoslovski diskusiyi z nehalkedonitami u yakih vzyav uchast yihnij lider Sevir Antiohijskij Ci peregovori znovu dosyagli meti vozz yednannya dvoh tradicij Nastupnoyu sproboyu primirennya z nehalkidonitami stalo progoloshennya v 637 Konstantinopolskim patriarhom Sergiyem vid imeni imperatora Irakliya ediktu Ektesis pro monofelitstvo i Odnak cya iniciativa znovu ne zmogla podolati cerkovnij rozpodil Arabski zavoyuvannya znachno obmezhili zv yazki nehalkedonitiv z Vizantiyeyu i priveli do yihnogo izolyacijnogo stanu shodo hristiyanskogo svitu Bogoslov ya nehalkedonitivSakramentologiya Bozhestvenna liturgiya u koptskomu hrami Yevharistichne bogoslov ya ta jogo rozvitok u nehalkedonskih cerkvah zalishayutsya malovivchenimi Najbilsh visvitlenim u naukovij literaturi ye bogoslov ya tayinstv Siro Yakovitskoyi cerkvi zavdyaki diyalnosti nimeckogo katolickogo vchenogo Vilgelma de Vrisa Nezvazhayuchi na virovchitelnu yednist nehalkedonitiv u yihnomu seredovishi vinikali bogoslovski superechki z pitannya tayinstv Tak u Seredni viki vidbuvalisya superechki mizh virmenami ta inshimi nehalkedonitami z pitan virmenskoyi praktiki sluzhiti na nerozbavlenomu vodoyu vini ta vikoristannya oprisnokiv ta kvasnogo hliba dlya yevharistiyi Takozh yevharistichni superechki vidbuvalisya u XI stolitti mizh sirijcyami ta koptami z pitannya dodavannya oliyi ta soli do yevharistichnogo hliba Nehlakidonitska hristologiya Shema hristiyanskoyi konfesijnoyi sistematiki Zasnovnik nehalkidonitskoyi hristologiyi Sever Antiohijskij patriarh Antiohiyi 512 518 predstavnik aleksandrijskogo bogoslov ya viznavav u Hristi yedinu skladnu prirodu mia syn8etos fysis Pri comu Sever dopuskav nayavnist u Hristi Bozhestvennoyi ta lyudskoyi sutnosti oὐsia yaki mozhut vidriznyatisya lishe umoglyadno 8ewriᾳ Dane vchennya bulo tisno pov yazane z troma osnovnimi hristologichnimi formulami Severa yaki vin zvodiv do Kirila Aleksandrijskogo yedinij Hristos iz dvoh prirod ἐk dyo fysewn yedina priroda Boga Slova vtilena mia fysis toῦ 8eoῦ Logoy sesarkwmenh i z yednannya prirodne ἕnwsis fysikh Vidsutnist zgadki cih formul u tomosi papi rimskogo Leva I ta v orosi Halkedonskogo soboru stala odniyeyu z golovnih prichin yih neprijnyattya nehalkedonitami Vidpovidno do uyavlen nehalkedonitiv pislya Vtilennya dijsno isnuye lishe odna vtilena priroda Boga Slova vidpovidno do vidomoyi formuli svyatitelya Kirila Aleksandrijskogo Hristologiya Severa unikaye govoriti pro dvi prirodi Hrista Prote vidkidannya dvoh prirod Sevirom viplivaye z jogo ponyatijno terminologichnoyi sistemi termini priroda fysis i ipostas ὑpostasis u sevirianskij hristologiyi vikoristovuyutsya yak vzayemozaminni Najkrashe ce vidno z nastupnogo fragmenta tvoriv Severa yaksho bude pislya z yednannya dvoh prirod todi bude i dvi ipostasi pislya z yednannya yaksho zh ipostas odna to odna bude i priroda Nestorianska i monofizitska hristologiya stverdzhuyuchi tezu nemaye prirodi bez ipostasi stikalisya z dilemoyu viznati dvi prirodi i dvi ipostasi abo napolyagayuchi na odnij ipostasi govoriti i pro odnu prirodu Takim chinom na dumku svoyechasnogo nehalkedonitskogo bogoslova V Samuelya dlya nehalkedonitskoyi hristologiyi viznati dvi prirodi u Hristi faktichno oznachaye viznati nestoriansku brehnyu pro Hrista u dvoh ipostasyah U rannih robotah Sever stverdzhuvav sho difizitska terminologiya ne maye pidstavi u svyatootcivskij tradiciyi Cerkvi Odnak piznishe Sever navodit difizitski formuli z prac Otciv Cerkvi takih yak Afanasij Velikij Grigorij Bogoslov i Kirilo Aleksandrijskij odnak stverdzhuye sho pislya nestorianskogo sporu bud yaki difizitski vislovi buli vidkinuti i povinni buti zaboroneni Miafizitska hristologichna sistema Severa bula prijnyata u vsih nehalkedonskih spilnotah v tomu chisli v Virmenskij apostolskij cerkvi nezvazhayuchi na anafematstvo Severa virmenami na Drugomu dvinskomu sobori 554 555 Pitannya pro voli ta diyi Hrista Osnovoyu vchennya miafizitskih cerkov pro diyi Hrista ye bogoslovska formula yedina bogomuzhnya energiya mia 8eandrikὴ ἐnergeia Sever Antiohijskij kritikuvav bogoslovsku poziciyu papi Lva I za jogo vidnesennya dij Hrista do dvoh prirod sho na dumku Severa vvodit dva diyuchi pochatku i rozdilyaye yedinogo Spasitelya Sever viznavav sho odni vchinki Hrista mozhut buti nazvani lyudskimi hodinnya inshi bozhestvennimi zcilennya hvorih prote ci diyi zdijsnyuye yedinij vtilenij Logos a chi ne ta chi insha priroda Pid chas bogoslovskogo dialogu z halkidonskimi pravoslavnimi cerkvami bogoslovi nehalkedonskih cerkov pidtverdili sho netvarna bozhestvenna priroda spovidayetsya z usima Yiyi vlastivostyami ta diyami vklyuchayuchi prirodnu volyu ta prirodnu energiyu Tak samo bulo prijnyato sho lyudska priroda spovidayetsya z usima yiyi vlastivostyami ta diyami vklyuchayuchi prirodnu volyu ta prirodnu energiyu Odin iz providnih nehalkidonskih bogosloviv XX stolittya svyashenik Malankarskoyi cerkvi V Samyuel zaznachav sho slova ta spravi Isusa Hrista buli virazom yedinoyi vtilenoyi ipostasi Boga Slova Ce odnak ne oznachaye sho volya ta diya kozhnoyi z prirod bula poglinena inshoyu prirodoyu Ipostas Hrista utvorilasya zi z yednannya dvoh prirod bozhestvennoyi ta lyudskoyi kozhna z yakih maye svoyi vlasni harakteristiki Oskilki ci vlastivosti vklyuchayut volyu i diyu ochevidno sho voni buli v yedinomu Hristi Bogosluzhinnya nehalkedonitivBogosluzhinnya Sirijskoyi yakovitskoyi cerkvi v Indiyi U nehalkidonskih cerkvah praktikuyutsya rizni liturgijni tradiciyi ta obryadi aleksandrijskij virmenskij zahidno sirijskij U bogosluzhinni Sirijskoyi yakovitskoyi ta Malankarskoyi cerkov tradicijno vikoristovuyetsya zahidno sirijskij obryad ta sirijska mova z vikoristannyam Svyatogo Pisma u sirijskomu perekladi Peshitti Koptska Efiopska ta Eritrejska cerkvi vikoristovuyut starodavnij aleksandrijskij obryad Na bogosluzhinnya Koptskoyi cerkvi silnij vpliv spravilo chernectvo koptska liturgika harakterizuyetsya asketichnistyu ta slabkim vikoristannyam gimnografiyi Liturgichnoyu movoyu Koptskoyi cerkvi ye koptska mova takozh vikoristovuyetsya arabska mova V Efiopskij cerkvi bogosluzhinnya zvershuyetsya movoyu geez U rannij period v Virmenskij cerkvi vikoristovuvalisya grecka ta sirijska movi z V stolittya u zv yazku z perekladom Bibliyi ta bogosluzhbovih tekstiv na virmensku movu bogosluzhbova tradiciya Virmenskoyi cerkvi staye samostijnoyu Liturgiya Virmenskoyi cerkvi sluzhit na vini ne rozbavlenomu vodoyu i prisnomu hlibi Takozh odniyeyu z osoblivostej virmenskoyi bogosluzhbovoyi tradiciyi ye nayavnist osoblivogo obryadu zhertvi podyaki Odyag nehalkidonitskogo svyashenstva Sirijskij patriarh Sirijskij yepiskop Koptskij svyashenik Sirijskij svyashenik Sirijskij svyashenik monah PrimitkiOrthodox churches Oriental angl Arhiv originalu za 20 listopada 2021 Larshe 2007 An Explanatory Letter from the Greek Orthodox Patriarchate of Alexandria angl Orthodox Unity Orthodox Joint Commission 22 sichnya 2014 Arhiv originalu za 22 listopada 2021 Na poroge unii stanem li my monofizitami ros Missionerskij portal diakona Andreya Kuraeva Arhiv originalu za 11 kvitnya 2012 Procitovano 22 listopada 2021 Aleksandr Filippov 17 bereznya 2010 V chyom raznica mezhdu pravoslaviem i armyanskim hristianstvom ros Pravoslavie Ru Arhiv originalu za 22 listopada 2021 Michael Woerl Union with the Monophysites What Comes Next PDF angl Orthodoxinfo com Arhiv PDF originalu za 22 listopada 2021 Feodor Yulaev 2020 s 90 Vishnyak 2019 s 119 Ierom Feodor Yulaev Monofizitstvo Pravoslavnaya enciklopediya M Cerkovno nauchnyj centr Pravoslavnaya enciklopediya 2017 T XLVI S 679 696 ISBN 978 5 89572 053 0 ros Meyendorff 1965 s 31 32 Zabolotnyj 2020 s 22 Feodor Yulaev 2020 s 89 Shajo 2001 s 19 Zabolotnyj 2020 s 16 M V Gracianskij Iakov Baradej Pravoslavnaya enciklopediya M Cerkovno nauchnyj centr Pravoslavnaya enciklopediya 2009 T XX S 520 525 ISBN 978 5 89572 036 3 ros Louth 2009 s 108 Shajo 2001 s 53 55 Davydenkov 2020 s 19 Zutter E H Hristianstvo Vostoka i Zapada V poiskah zrimogo proyavleniya ih edinstva ros Moskva Biblejsko bogoslovskij institut svyatogo apostola Andreya 2004 S 49 312 s ISBN 5 89647 065 7 Meyendorff 1965 s 16 Mitr Ilarion Alfeev Mejendorf Pravoslavnaya enciklopediya M Cerkovno nauchnyj centr Pravoslavnaya enciklopediya 2016 T XLIV S 464 466 ISBN 978 5 89572 051 6 ros V C Samuel 1971 s 47 V C Samuel 1971 s 48 M V Gracianskij Akakianskaya shizma Pravoslavnaya enciklopediya M Cerkovno nauchnyj centr Pravoslavnaya enciklopediya 2000 T I S 362 ISBN 5 89572 006 4 ros V C Samuel 1971 s 49 50 Ierom Feodor Yulaev Lateranskij sobor 649 g Pravoslavnaya enciklopediya M Cerkovno nauchnyj centr Pravoslavnaya enciklopediya 2015 T XL S 121 128 ISBN 978 5 89572 033 2 ros L V Litvinova A V Ponomaryov Prot Valentin Asmus Prot Vladislav Cypin Vselenskij VI Sobor Pravoslavnaya enciklopediya M Cerkovno nauchnyj centr Pravoslavnaya enciklopediya 2005 T IX S 628 645 ISBN 5 89572 015 3 ros Zheltov M S Tkachenko A A Mihajlov P B Petrov V V Evharistiya Chast I Pravoslavnaya enciklopediya M Cerkovno nauchnyj centr Pravoslavnaya enciklopediya 2008 T XVII S 533 615 ISBN 978 5 89572 030 1 ros Zabolotnyj 2020 s 19 Davydenkov 2020 s 368 Davydenkov 2020 s 158 160 Davydenkov 2020 s 172 Davydenkov 2005 s 157 Samuel V Ch Hristologiya Sevira Antiohijskogo Gosudarstvo religiya cerkov v Rossii i za rubezhom 2010 2 11 serpnya S 5 83 Davydenkov 2020 s 395 Davydenkov 2020 s 18 Lebon 1975 s 2 3 Zabolotnyj 2020 s 20 Davydenkov 2020 s 295 Davydenkov 2020 s 311 Ierom Feodor Yulaev Monofelitstvo Pravoslavnaya enciklopediya M Cerkovno nauchnyj centr Pravoslavnaya enciklopediya 2017 T XLVI S 672 679 ISBN 978 5 89572 053 0 ros V C Samuel The Manhood of Jesus Christ in the Tradition of the Syrian Orthodox Church angl The Greek Orthodox Theological Review 1968 Vol 13 P 163 152 164 p Reva 2020 s 62 M S Zheltov Aleksandrijskoe bogosluzhenie obryad Pravoslavnaya enciklopediya M Cerkovno nauchnyj centr Pravoslavnaya enciklopediya 2000 T I S 595 601 ISBN 5 89572 006 4 ros M S Zheltov S I Nikitin L O Akopyan Armyanskij obryad Pravoslavnaya enciklopediya M Cerkovno nauchnyj centr Pravoslavnaya enciklopediya 2001 T III S 356 374 ISBN 5 89572 008 0 ros LiteraturaAnglijskoyu movoyu Louth Andrew Why Did the Syrians Reject the Council of Chalcedon Chalcedon in Context Church Councils 400 700 Richard Price Mary Whitby Liverpool Liverpool University Press 2009 P 107 116 ISBN 978 1 84631 177 2 John Meyendorff Chalcedonians and Monophysites after Chalcedon angl The Greek Orthodox Theological Review 1965 Vol 10 2 P 16 36 V C Samuel C A brief history of efforts to reunite the Chalcedonian and non Chalcedonian sides angl The Greek Orthodox Theological Review 1971 Vol 16 P 44 62 Rosijskoyu movoyu M A Vishnyak Bogoslovskij dialog pravoslavnyh i antihalkidonitov proshloe nastoyashee budushee vklad Svyatoj gory Afon Chast 2 Vvedenie gl 1 p 4 9 gl 2 Bibliya i hristianskaya drevnost 2019 3 3 11 serpnya S 99 139 O V Davydenkov Nekotorye problemy dalnejshego issledovaniya bogosloviya nehalkidonitov Cerkov i vremya 2005 3 32 11 serpnya S 152 173 O V Davydenkov Hristologicheskaya sistema umerennego monofizitstva i ee mesto v istorii vizantijskoj bogoslovskoj mysli Moskva Pravoslavnyj Svyato Tihonovskij gumanitarnyj universitet 2020 560 s ISBN 978 5 7429 1349 8 E A Zabolotnyj Sirijskoe hristianstvo mezhdu Vizantiej i Iranom SPb Nauka 2020 406 s ISBN 978 5 02 040526 4 Zh K Larshe Hristologicheskij vopros Po povodu proekta soedineniya Pravoslavnoj Cerkvi s Dohalkidonskimi Cerkvami nereshennye bogoslovskie i ekkleziologicheskie problemy Bogoslovskie trudy 2007 41 11 serpnya S 146 211 en Hristologiya sirijskogo monofizitstva Per s franc pod red N A Zabolotskogo L Leningradskaya duhovnaya akademiya 1975 Reva K A Bogosluzhenie Siro yakovitskoj cerkvi sovremennoe polozhenie Aktualnye voprosy izucheniya hristianskogo naslediya Vostoka Sergiev Posad 2020 11 serpnya S 58 71 Feodor Yulaev Problemnye voprosy hristologii v dialoge s nehalkidonskimi cerkvami Zamechaniya ko Vtoromu soglasovannomu Zayavleniyu Chast I Bogoslovskij vestnik 2020 4 29 11 serpnya S 85 105 ISSN 2500 1450 Kristin Shajo Bogoslovskij dialog mezhdu Pravoslavnoj cerkovyu i Vostochnymi Pravoslavnymi cerkvami Perevod anglijskogo izdaniya Towards Unity The Theological Dialogue between the Orthodox Church and the Oriental Orthodox Churches Moskva Biblejsko bogoslovskij institut sv apostola Andreya 2001 186 s ISBN 5 89647 022 3 Dodatkova literatura Anglijskoyu movoyu Roberta C Chesnut Three Monophysite Christologies Severus of Antioch Philoxenus of Mabbug and Jacob of Sarug Oxford Oxford University Press 1985 158 p ISBN 978 0198267126 Pope Shenouda III The Nature of Christ Coptic Orthodox St Shenouda Monastery 2017 50 p ISBN 978 0648123408 Nimeckoyu movoyu Wilhelm de Vries Sakramententheologie bei den Syrischen Monophysiten Rome 1940 Rosijskoyu movoyu V A Arutyunova Fidanyan Polemika mezhdu halkidonitami i monofizitami i perepiska patriarha Fotiya Vestnik Pravoslavnogo Svyato Tihonovskogo gumanitarnogo universiteta Seriya 1 Bogoslovie Filosofiya 2010 2 30 11 serpnya S 23 33 S N Govorun Sevir Antiohijskij o edinoj energii i vole Hrista Cerkov i vremya 2005 3 32 11 serpnya S 188 205 Zh K Larshe Istoricheskie osnovaniya antihalkidonizma i monofizitstva Armyanskoj cerkvi V VIII vv pod redakciej ig Dionisiya Shlenova Bogoslovskij vestnik 2008 7 11 serpnya S 144 198 E Laut Sevir Antiohijskij pravoslavnyj vzglyad Cerkov i vremya 2005 3 32 11 serpnya S 174 187 I Mejendorf Edinstvo imperii i razdeleniya hristian Cerkov v 450 680 gg Moskva Pravoslavnyj Svyato Tihonovskij gumanitarnyj universitet 2012 550 s Cerkov v istorii ISBN 978 5 7429 0415 1 A A Remyga Gosudarstvenno konfessionalnye otnosheniya nehalkidonitov na Blizhnem Vostoke osnovnye vyzovy sovremennosti Vestnik Omskogo universiteta Seriya Istoricheskie nauki 2017 1 13 11 serpnya S 77 81 Francuzkoyu movoyu J Lebon Le monophysisme severien Etude historique litteraire et theologique de la resistance monophysite au concile de Chalcedoine jusqu a la constitution de l Eglise jacobite Louvain 1909