Лицарство (рицарство, від нім. "ritter") — це кодекс поведінки і честі , яких офіційно дотримувалися в середньовіччі лицарі. Лицарство походить із середньовічної Франції й Іспанії, поширившись пізніше на всю Європу і досягши найбільшого розквіту у XI і XIII століттях. Підсилилось в часи хрестоносців; найпершими з лицарських орденів були лицарі-госпітальєри і тамплієри, пілігрими у Святу землю. Принциповими цінностями лицарства були: побожність, честь, доблесть, шляхетність, цнотливість і вірність.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekkwTDBKaGRIUnNaVjl2Wmw5amNtVmplVjltY205cGMzTmhjblF1YW5Cbkx6TXdNSEI0TFVKaGRIUnNaVjl2Wmw5amNtVmplVjltY205cGMzTmhjblF1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Лицарство є одним зі структурних елементів феодальної системи.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHhMekUyTDAxbGFYTjBaWEpmWkdWeVgwMWhibVZ6YzJselkyaGxibDlNYVdWa1pYSm9ZVzVrYzJOb2NtbG1kRjh3TURFdWFuQm5Mekl5TUhCNExVMWxhWE4wWlhKZlpHVnlYMDFoYm1WemMybHpZMmhsYmw5TWFXVmtaWEpvWVc1a2MyTm9jbWxtZEY4d01ERXVhbkJuLmpwZw==.jpg)
Історія лицарства
Лицарство як моральний кодекс тісно пов'язане із феноменом лицарства (соціального стану) і лицарями.
Лицарство як військовий та землевласницький стан виникло вперше у франків у зв'язку з переходом у VII столітті від народного війська до кінноти з васалів. Під впливом церкви і поезії воно виробило моральний та естетичний ідеал воїна, а в епоху Хрестових походів під впливом духовно-лицарських орденів, що виникли, замкнулось у спадкову аристократію.
Предтечею лицарів якоюсь мірою був стан еквітів (вершників) у Стародавньому Римі. У франкському війську, у якому ще в VII столітті домінувало піше військо, кінноту становили дружинники короля (антрустіони).
Лицарство проявило себе у Священній Римській імперії в першу чергу в конфліктах централізованої влади з федератами Африки, Італії, Галії, Іспанії, під час нападу арабів, що проникли і в Галлію, де стикнулись з франкським кінним строєм. У Галії вільним селянам було не до снаги нести кінну службу, тому Каролінгам (династії франків) для створення кінноти довелось спиратись на багатіїв-аристократів. Потреба у вершниках викликала при Карлі Мартеллі та його синах роздачу церковних земель на умовах прекарію (в оренду зі сплатою оброку та інколи панщиною). Мартелл роздавав церковні землі своїм дружинникам і вимагав від них кінної служби. Пізніше, на тих же умовах почали роздаватись й коронні землі, як бенефіції. З VIII століття для таких людей з'являється найменування «васал». Вільна, але бідна людина, нездатна через це до виконання кінної служби, могла, як васал, отримати бенефіції, або як поселенець — ділянку оброчної землі. Надання оброчної землі мало господарські наміри, а роздача бенефіцій — військові.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHdMekJqTDB4bGFXZG9kRzl1TFZOMGFYUmphR2x1WjE5MGFHVmZVM1JoYm1SaGNtUXVhbkJuTHpJeU1IQjRMVXhsYVdkb2RHOXVMVk4wYVhSamFHbHVaMTkwYUdWZlUzUmhibVJoY21RdWFuQm4uanBn.jpg)
Вільна людина ставала васалом шляхом комендації і приносила присягу на вірність сеньйору. З кінця VIII століття присяга вимагається і від невільних людей, що отримували бенефіції чи посади, ставали васалами. Карл Великий ще застосовував у війнах піхоту, а вже Людовік I та Карл II збирали в похід лише кінноту. У 865 р. від власника 12 гуф землі вимагалась кольчуга чи панцир для приналежності до важкої кінноти. Легка кіннота мала прибувати зі списом, щитом, мечем і луком. Всюди нижче вільних панцирних лицарів були легкоозброєні вершники, невільні за походженням. Із оброчного населення можна було піднятись в міністеріали, отримавши посаду при дворі сеньйора, нести службу в легкій кінноті, а згодом, заслуживши відповідний бенефіцій, перейти до важкої кінноти й стати лицарем.
Таким чином утворився привілейований клас дворових слуг при багатих феодалах. У різних країнах необхідні умови становлення лицарем, а також темпи, способи поширення цього явища були різними в різний час.
У Німеччині міністеріали з століття складають особливий прошарок дінстманів, що були вищі за міських жителів, але нижчі лицарів. Невільність їх полягала в тому, що було неможливо покинути службу за власним бажанням. Привілеї цього прошарку змушували вільних і навіть знатних добровільно іти на службу до сеньйорів на правах міністеріалів. Скоро це стало масовим явищем. У деяких країнах дінстманам вдалось навіть зрівнятись із місцевою знаттю у правах, скоро всюди було затверджено їх право впливати на рішення графського суду та бути шеффенами. А в XIV столітті їх невільне походження взагалі було забуто. Це мало стати проблемою, тому перехід нових прошарків невійськового населення до лицарства був стриманий у XII столітті. Зокрема з Гогенштауфенів німецьке лицарство замикається у спадковий стан. Постанова Фрідріха забороняла селянам носити спис і меч, навіть купці не мали права оперізуватись мечем. Ця конституція вводить поняття про лицарське (тобто шляхетське) походження. За деякими законами у справжнього лицаря батько й дід мали бути лицарями.
У Франції знатними людьми вважалися власники знатних земель, тобто феоди, другою ознакою знатності стало допущення до посвячення в лицарі. Хоча прості люди і ставали інколи лицарями, але переважним правилом було те, що в лицарі присвячувався власник лену. Наділені ленами міністеріали, тобто люди невільні, прирівнювалися до вавассорам, тобто до нижчої знаті. Поки володіння феодом було головною ознакою знатності, містяни і навіть селяни могли набувати її простою покупкою ленів. Наприкінці XIII століття покупка феодів незнатними людьми була ускладнена важким побором, але в цей час в знати можна було потрапляти і через пожалування суверена, право пожалування в знать стало привілеєм короля.
У Англії право посвячувати в лицарі рано стало прерогативою корони. Генріх III і Едуард I вимагали обов'язкового посвячення в лицарі від будь-якого ленника, що володів щорічним доходом із землі не нижче 20 фунтів. Факт володіння цензом узяв верх над походженням особи.
Після перетворення лицарів у вищий прошарок знаті, невільні вершники зупинялись у титулі зброєносця, як найвищому для них. Сини ж лицарів перебували в ньому до повноліття, коли їх приймали в лицарі. Із часом, з поглибленням феодальної роздробленості, лицарство «здичавіло» і з'явилось багато лицарів-грабіжників, що з своїх замків, перетворених на розбійницькі гнізда атакували сусідів, купців. Рудольфу Габсбургському належить честь знищення в Німеччині великого числа розбійницьких кубел таких лицарів-грабіжників.
Із часом, з виникненням вогнепальної зброї та збільшенням ролі піхоти лицарі як військова сила перестали існувати, залишившись лише аристократичним класом.
Обряд посвячення
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMemxoTDBWa2JYVnVaRjlpYkdGcGNsOXNaV2xuYUhSdmJsOWhZMk52YkdGa1pTNXFjR2N2TWpJd2NIZ3RSV1J0ZFc1a1gySnNZV2x5WDJ4bGFXZG9kRzl1WDJGalkyOXNZV1JsTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
на картині зображено Гвіневру та Ланселота
Вже за часів Тацита вручення зброї молодому германцеві у присутності народного зібрання означало визнання його повнолітнім. Зброю вручав хто-небудь з вождів племені, або батько, або родич хлопця. Карл Великий в 791 р. урочисто опоясав мечем свого 13-річного сина Людовика, а Людовик, в 838 р. — свого 15-річного сина Карла. Цей німецький звичай ліг в основу середньовічного посвячення в лицарі як у члени військового стану, але був прикритий римським терміном. Посвячення в лицарі в середньовічних латинських текстах позначалося словами «надіти воїнський пояс».
Лицарем довгий час міг стати кожен. Спочатку лицарство давалося, за німецькою традицією, в 12, 15, 19 років, але в XIII столітті помітне прагнення відсунути його до повноліття, тобто до 21-го року. Кожен лицар міг посвячувати в лицарі, але найчастіше це робили родичі посвячуваного, сеньйори, королі і імператори прагнули затвердити це право винятково за собою.
У XI—XII ст. до німецького звичаю вручення зброї додалися спочатку тільки обряд підв'язування золотих шпор, одягання кольчуги і шолома, прийняття ванни перед одягненням. Colée, тобто удар долонею по шиї, увійшов у вжиток пізніше. Він був для лицаря випробовуванням смирення і розповсюджувався з півночі. Деякі дослідники вважають його походження римським актом звільнення (для невільного вершника прийняття в лицарі було фактично звільненням). Це єдиний удар за все життя лицаря, який він міг отримати, не повертаючи. Ближче до кінця обряду лицар вскакував, не торкаючись стремен, на коня, скакав галопом і ударом списа вражав манекени, встановлені на стовпах. Іноді самі лицарі зверталися за освяченням зброї до церкви, таким чином стали проникати в обряд християнські засади.
Адже спочатку церемонія посвячення носила мирський характер. Але був відчутним вплив церкви на військовий прошарок, що йшов спочатку через присягу на вірність, потім через присягу Земному або Божому світу, нарешті — через обряд освячення зброї перед врученням його воїнові при досягненні зрілості. «Вірність» включає виконання християнського боргу служити Богові, захищати церкву, вдів, сиріт, обов'язок дотримуватися справедливості тощо
Так церква включила посвячення в релігійні рамки, перетворила на релігійну церемонію. Посвячення найчастіше здійснювалося на свята: Різдво, Великодень, Вознесіння. Виник звичай «нічної варти»: напередодні посвячення, увечері, хлопець мусив був іти до церкви і провести в храмі біля вівтаря всю ніч. Він повинен був не спати і молитися. Удосвіта нічна варта закінчувалась, і церква наповнювалася людьми. Хлопець мав вистояти месу, сповідатися, причаститися, потім покласти свою зброю на вівтар і опуститися на коліна перед священиком, який благословляв його меч і потім, з молитвою, вручав його. Благословляючи зброю, церква вселяла думку, що лицар повинен бути християнським воїном і захисником церкви. Потім відбувалася світська частина: оперізування мечем, «запотиличник», «опудало», іноді священик не тільки освячував меч, але і опоясував лицаря.
Лицарські чесноти
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODRMemd3TDBkb1pXNTBYMEZzZEdGeWNHbGxZMlZmUlY4dFgwdHVhV2RvZEhOZmIyWmZRMmh5YVhOMExtcHdaeTh4T0RCd2VDMUhhR1Z1ZEY5QmJIUmhjbkJwWldObFgwVmZMVjlMYm1sbmFIUnpYMjltWDBOb2NtbHpkQzVxY0djPS5qcGc=.jpg)
Під впливом церкви та поезії, що фактично мала осмілювати лицаря як ідеал воїна, сформувалася характеристика, притаманна лише справжньому лицарю (шляхетній людині): Це мужній, сильний, вправний воїн, що дотримується лицарської присяги, а саме: щодня слухати обідню, бути безстрашним, ризикувати за католицьку віру, охороняти церкви і духівництво від грабіжників, охороняти вдів і сиріт, уникати несправедливого оточення і брудного заробітку, для порятунку безневинного йти на поєдинок, відвідувати турніри тільки ради військових вправ, шанобливо служити імператорові в мирських справах, жити бездоганно перед Господом і людьми, боротись проти зла, бути щедрим, правдивим, дотримуватись слова, любити Батьківщину.
Для лицаря було проголошено кілька найважливіших речей, які роблять його лицарем: це віра, честь, дама серця.
Вірність Господу для такого воїна завжди на першому місці, молитви — невід'ємна частина його життя. Зважаючи на це багато разів церкві вдавалось зібрати воїнство для Хрестових походів з метою визволення гробу Господнього та захисту християнства. До того ж присяга лицаря, зважаючи на тодішні настрої церкви включала в собі ненависть до «невірних».
Честь полягала у дотриманні присяги і морального кодексу. Ніхто не мав права спаплюжити честь лицаря без наслідків. Воїн мав відстояти свою честь і міг викликати суперника на поєдинок.
Однією із найпрекрасніших сторін Середньовіччя був феномен «прекрасної дами». Це був справжній культ кохання, причому кохання в основному духовного, платонічного. Любов стала служінням «прекрасній дамі», поклонінням їй. Дама серця була для лицаря неземним створінням, втіленням божества. У кодексі лицарської любові центральне місце займали ратні подвиги на честь «прекрасної дами» і її прославляння. Любов лицаря була відчуттям ідеально-піднесеним і витонченим. лицар бився на турнірах, прикріпивши рукавички своєї пані до шолома і прибивши до щита табличку, чесноту, що звеличила її, і красу. І пізніше, в епоху Відродження, на честь прекрасної пані складалися вірші і виконувалися серенади. Звичаї лицарської (куртуазної) любові були неквапливі. Після кількох місяців залицяння лицар отримував право поцілувати руку своєї дами. Точно слідуючи прийнятим в суспільстві правилам, він поступово просувався по ступенях близькості, завойовуючи серце своєї обраниці. При цьому успіх в улюбленої жінки цілком залежав від ступеня його заслуг. У становій системі середньовіччя мала значення не особа людини, а та роль, яку він грав у суспільстві, його функція. Такою ж функцією була і жінка. І лише в любові вона була сама собою, тільки в любові лицар відносився до неї як до жінки, до особи. І гімни любові, написані трубадурами, були пристрасною мрією про ідеальні, людяні відносини між людьми. Обожнюючи жінку, вони представляли її як втілення найкращих людських властивостей — краси, доброти, грації, розуму, людинолюбства. У лицарській любові до жінки торжествував підхід з погляду найвищих ідеалів, які на той час виробило людство. Лицарство — це ідеал, мрія про найпрекраснішу ідею чоловіка. Тож серед характеристик лицаря (шляхетної людини) можна виділити основні: — Мужність — Вірність — Щедрість — Розсудливість — Куртуазність — Відчуття честі — Свобода
Військова тактика та озброєння
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekl6THpFemRHaGpaVzUwZFhKNVgydHVhV2RvZEY5cGJIVnpkSEpoZEdsdmJpNXdibWN2TWpJd2NIZ3RNVE4wYUdObGJuUjFjbmxmYTI1cFoyaDBYMmxzZFhOMGNtRjBhVzl1TG5CdVp3PT0ucG5n.png)
У XI–XII ст. тяжкоозброєні лицарі захищали себе одними тільки кольчугами, а легкоозброєні вершники були в битву абсолютно без металевої зброї. У XIII ст.., у міру того як тяжкоозброєна кіннота запасається нагрудниками і корсетами, у легкоозброєних вершників з'являються кольчуги. Кожен тяжкоозброєний лицар брав з собою в битву трьох коней і одного, два або трьох зброєносців, які звичайно набиралися із залежних людей або лицарських синів, що ще не отримали присвячення в лицарі. Зброєносці спочатку йшли в битву пішими і під час сутичок залишалися ззаду, із запасними кіньми і зброєю. Коли в XIV ст. серед лицарів укорінявся звичай спішуватися під час битви, то зброєносці стали набиратися з легких вершників; рахунок лицарському війську став йти по «списах», вважаючи по трьох вершників на один лицарський спис.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOWlMMkl5TDFKbFkyOXVjM1JwZEhWMGFXOXVYMlFsTWpkaGNtMTFjbVZ6WDJSbFgyTm9aWFpoYkdsbGNuTmZaWFJmWkdWZlpHVnpkSEpwWlhKekpUSkRYMWhXU1dWZmMya2xRek1sUVRoamJHVWxNa05mVFdWMGNtOXdiMnhwZEdGdVgwMTFjMlYxYlY5dlpsOUJjblFsTWtOZlRtVjNYMWx2Y21zdWFuQm5MekkxTUhCNExWSmxZMjl1YzNScGRIVjBhVzl1WDJRbE1qZGhjbTExY21WelgyUmxYMk5vWlhaaGJHbGxjbk5mWlhSZlpHVmZaR1Z6ZEhKcFpYSnpKVEpEWDFoV1NXVmZjMmtsUXpNbFFUaGpiR1VsTWtOZlRXVjBjbTl3YjJ4cGRHRnVYMDExYzJWMWJWOXZabDlCY25RbE1rTmZUbVYzWDFsdmNtc3VhbkJuLmpwZw==.jpg)
До того ж лицар приводив із собою селян, які приносили списи й сокири. А великі землевласники до того ж наймали арбалетників і лучників. І все-таки аж до XIV ст. тільки лицарі могли вирішити результат бою. їхні слуги, хоча й були підмогою своїм панам, але нічим не могли допомогти, коли справа стосувалася вирішальної сутички. Самі лицарі розуміли, що користі від ненавчених селян дуже мало, адже в бій вступали професійні бійці, до того ж у важких об ладунках. Часом вони нехтували своїми піхотинцями й не звертали уваги, що коні топчуть їхніх власних воїнів. Байдуже ставилися вони до вершників, не закованих у важку броню. Якось лицарям зустрілися вороже настроєні вершники з легкими списами. Лицарі не вважали їх гідними супротивниками й просто перекололи їхніх коней своїми довгими списами, а потім рушили на ворога, якого вважали гідним. І лише тут вони продемонстрували, як вони можуть битися. Вершники мчали назустріч один одному й намагалися вибити ворога із сідла. Якщо врахувати, що обидва були заковані в броню, виставляли вперед важкі мечі й довгі списи, то можна собі уявити, якою була сила удару. Найчастіше хтось із них не витримував і вилітав із сідла. Траплялося так, що броня була міцною й супротивники залишалися в сідлі. Якщо в них були зламані списи, то пускали в хід мечі. Не можна порівнювати, навіть приблизно, рубання на мечах і фехтування на шпагах. Удари мечів були сильні й точні, хоча й не такі часті, " як у фехтуванні. Дійти висновку про їхню силу можна за останками загиблих воїнів. Зустрічаються тут і розтрощені черепи, і розрубані навпіл гомілкові кістки. Лицарі мріяли саме про такі двобої, коли можна було випробувати свої силу й спритність, витривалість й уміння володіти зброєю. Вони спочатку були воїнами одинаками. Пізніше з тренуванням піхоти з алебардами, лучників, арбалетників виникла потреба у групових, злагоджених діях — так виник «клин» та лава з піших лицарів. Звичайнішим шикуванням для загону лицарів у середньовіччі був клин. Такий «клин» міг складатися з декількох сотень лицарів, а іноді і з декількох тисяч. Найчастіше все лицарське військо шикувалося перед битвою в три бойові лінії, одна за одною, а кожна бойова лінія розпадалася на «клини» і мала центр і два крила.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHlMekl6TDB0dWFXZG9kQzFFWldGMGFDMWhibVF0ZEdobExVUmxkbWxzTG1wd1p5OHlNVGh3ZUMxTGJtbG5hSFF0UkdWaGRHZ3RZVzVrTFhSb1pTMUVaWFpwYkM1cWNHYz0uanBn.jpg)
Позбавлення лицарської гідності
Крім церемонії посвяти в лицарі, існувала також і процедура позбавлення лицарської гідності, звичайно (але не обов'язково) завершується передачею колишнього лицаря в руки ката. Церемонія відбувалася на ешафоті, на якому був повішений зворотною стороною щит лицаря (обов'язково із зображеним на ньому особистим гербом), і супроводжувалася співом заупокійних молитов хором з дюжини священиків. У ході церемонії з лицаря в повному обладунку після кожного проспіваного псалма знімали-яку частину лицарського облачення (знімали не тільки обладунки, а й наприклад шпори, що були атрибутом лицарської гідності). Після повного викриття і ще одного заупокійного псалма розбивали на три частини особистий герб лицаря (разом з щитом, на якому він зображений). Після чого співали 109-й псалом царя Давида, що складається з набору проклять, під останні слова якого герольд (а іноді особисто сам король) виливав на колишнього лицаря холодну воду, символізуючи очищення. Потім колишнього лицаря спускали з ешафота за допомогою шибениці, петля якої була пропущена під пахвами. Колишнього лицаря під улюлюкання натовпу вели до церкви, де по ньому проводили справжню заупокійну службу, після закінчення якої його передавали в руки ката, якщо йому не було уготовано за вироком інше покарання, яке не потребує послуг ката (якщо ж лицареві щодо «пощастило», то все могло обмежитися позбавленням лицарського гідності). Після виконання вироку (наприклад, страти), герольди у повний голос оголошували дітей (чи інших спадкоємців) «підлими (дослівно Віланов, фр. Vilain / англ. Лиходій), позбавленими чинів, які не мають права носити зброю і з'являтися і брати участь в іграх і турнірах, при дворі і на королівських зборах, під страхом бути роздягненими догола і висіченими різками, подібно вілланам та народженим від недорогоцінного батька».
Особливо страшним таке покарання було для німецьких міністреалісов, так як вони навіть будучи лицарями (з приставкою фон) формально вважалися «кріпаками», і позбавлення лицарського гідності перетворювало їх нащадків в справжніх кріпаків.
Джерела
- Bouchard, Constance Brittain. Strong of Body, Brave and Noble: Chivalry and Society in Medieval France. Cornell University Press, 1998.
- Haines, Charles Reginald. (1889). Christianity and Islam in Spain, A.D. 756—1031
- Maurice Keen (1984). Chivalry. / (2005 reprint)
- Read, Charles Anderson (2007). The Cabinet Of Irish Literature; Selections From The Works Of The Chief Poets, Orators, And Prose Writers Of Ireland — Vol IV (Paperback)
Посилання
- Рицарство [ 19 листопада 2016 у Wayback Machine.] // Юридична енциклопедія : [у 6 т.] / ред. кол.: Ю. С. Шемшученко (відп. ред.) [та ін.]. — К. : Українська енциклопедія ім. М. П. Бажана, 2003. — Т. 5 : П — С. — 736 с. — .
- Лицарство [ 14 вересня 2020 у Wayback Machine.] // Українська мала енциклопедія : 16 кн. : у 8 т. / проф. Є. Онацький. — Буенос-Айрес, 1960. — Т. 4, кн. VII : Літери Ле — Ме. — С. 839-840. — 1000 екз.
- Рицарство // Великий тлумачний словник сучасної української мови (з дод. і допов.) / уклад. і гол. ред. В. Т. Бусел. — 5-те вид. — К. ; Ірпінь : Перун, 2005. — .
- Лицар // Великий тлумачний словник сучасної української мови (з дод. і допов.) / уклад. і гол. ред. В. Т. Бусел. — 5-те вид. — К. ; Ірпінь : Перун, 2005. — .
- «Chivalry» [ 9 січня 2018 у Wayback Machine.], , 1914.(англ.)
- «Chivalry» [ 26 липня 2008 у Wayback Machine.], Encyclopædia Britannica, full-article, newest edition.(англ.)
- «Chivalry during the Reign of Edward III» [ 29 вересня 2007 у Wayback Machine.], from Shadow Realms.(англ.)
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Licarstvo ricarstvo vid nim ritter ce kodeks povedinki i chesti yakih oficijno dotrimuvalisya v serednovichchi licari Licarstvo pohodit iz serednovichnoyi Franciyi j Ispaniyi poshirivshis piznishe na vsyu Yevropu i dosyagshi najbilshogo rozkvitu u XI i XIII stolittyah Pidsililos v chasi hrestonosciv najpershimi z licarskih ordeniv buli licari gospitalyeri i tampliyeri piligrimi u Svyatu zemlyu Principovimi cinnostyami licarstva buli pobozhnist chest doblest shlyahetnist cnotlivist i virnist Bitva pri Kresi Licarstvo ye odnim zi strukturnih elementiv feodalnoyi sistemi Panna dopomagaye licaryu vdyagti obladunki Istoriya licarstvaLicarstvo yak moralnij kodeks tisno pov yazane iz fenomenom licarstva socialnogo stanu i licaryami Licarstvo yak vijskovij ta zemlevlasnickij stan viniklo vpershe u frankiv u zv yazku z perehodom u VII stolitti vid narodnogo vijska do kinnoti z vasaliv Pid vplivom cerkvi i poeziyi vono virobilo moralnij ta estetichnij ideal voyina a v epohu Hrestovih pohodiv pid vplivom duhovno licarskih ordeniv sho vinikli zamknulos u spadkovu aristokratiyu Predtecheyu licariv yakoyus miroyu buv stan ekvitiv vershnikiv u Starodavnomu Rimi U frankskomu vijsku u yakomu she v VII stolitti dominuvalo pishe vijsko kinnotu stanovili druzhinniki korolya antrustioni Licarstvo proyavilo sebe u Svyashennij Rimskij imperiyi v pershu chergu v konfliktah centralizovanoyi vladi z federatami Afriki Italiyi Galiyi Ispaniyi pid chas napadu arabiv sho pronikli i v Galliyu de stiknulis z frankskim kinnim stroyem U Galiyi vilnim selyanam bulo ne do snagi nesti kinnu sluzhbu tomu Karolingam dinastiyi frankiv dlya stvorennya kinnoti dovelos spiratis na bagatiyiv aristokrativ Potreba u vershnikah viklikala pri Karli Martelli ta jogo sinah rozdachu cerkovnih zemel na umovah prekariyu v orendu zi splatoyu obroku ta inkoli panshinoyu Martell rozdavav cerkovni zemli svoyim druzhinnikam i vimagav vid nih kinnoyi sluzhbi Piznishe na tih zhe umovah pochali rozdavatis j koronni zemli yak beneficiyi Z VIII stolittya dlya takih lyudej z yavlyayetsya najmenuvannya vasal Vilna ale bidna lyudina nezdatna cherez ce do vikonannya kinnoyi sluzhbi mogla yak vasal otrimati beneficiyi abo yak poselenec dilyanku obrochnoyi zemli Nadannya obrochnoyi zemli malo gospodarski namiri a rozdacha beneficij vijskovi Shittya znamena kartina napisana Panna vidryadzhaye licarya na vijnu Vilna lyudina stavala vasalom shlyahom komendaciyi i prinosila prisyagu na virnist senjoru Z kincya VIII stolittya prisyaga vimagayetsya i vid nevilnih lyudej sho otrimuvali beneficiyi chi posadi stavali vasalami Karl Velikij she zastosovuvav u vijnah pihotu a vzhe Lyudovik I ta Karl II zbirali v pohid lishe kinnotu U 865 r vid vlasnika 12 guf zemli vimagalas kolchuga chi pancir dlya prinalezhnosti do vazhkoyi kinnoti Legka kinnota mala pribuvati zi spisom shitom mechem i lukom Vsyudi nizhche vilnih pancirnih licariv buli legkoozbroyeni vershniki nevilni za pohodzhennyam Iz obrochnogo naselennya mozhna bulo pidnyatis v ministeriali otrimavshi posadu pri dvori senjora nesti sluzhbu v legkij kinnoti a zgodom zasluzhivshi vidpovidnij beneficij perejti do vazhkoyi kinnoti j stati licarem Takim chinom utvorivsya privilejovanij klas dvorovih slug pri bagatih feodalah U riznih krayinah neobhidni umovi stanovlennya licarem a takozh tempi sposobi poshirennya cogo yavisha buli riznimi v riznij chas U Nimechchini ministeriali z stolittya skladayut osoblivij prosharok dinstmaniv sho buli vishi za miskih zhiteliv ale nizhchi licariv Nevilnist yih polyagala v tomu sho bulo nemozhlivo pokinuti sluzhbu za vlasnim bazhannyam Privileyi cogo prosharku zmushuvali vilnih i navit znatnih dobrovilno iti na sluzhbu do senjoriv na pravah ministerialiv Skoro ce stalo masovim yavishem U deyakih krayinah dinstmanam vdalos navit zrivnyatis iz miscevoyu znattyu u pravah skoro vsyudi bulo zatverdzheno yih pravo vplivati na rishennya grafskogo sudu ta buti sheffenami A v XIV stolitti yih nevilne pohodzhennya vzagali bulo zabuto Ce malo stati problemoyu tomu perehid novih prosharkiv nevijskovogo naselennya do licarstva buv strimanij u XII stolitti Zokrema z Gogenshtaufeniv nimecke licarstvo zamikayetsya u spadkovij stan Postanova Fridriha zaboronyala selyanam nositi spis i mech navit kupci ne mali prava operizuvatis mechem Cya konstituciya vvodit ponyattya pro licarske tobto shlyahetske pohodzhennya Za deyakimi zakonami u spravzhnogo licarya batko j did mali buti licaryami U Franciyi znatnimi lyudmi vvazhalisya vlasniki znatnih zemel tobto feodi drugoyu oznakoyu znatnosti stalo dopushennya do posvyachennya v licari Hocha prosti lyudi i stavali inkoli licaryami ale perevazhnim pravilom bulo te sho v licari prisvyachuvavsya vlasnik lenu Nadileni lenami ministeriali tobto lyudi nevilni pririvnyuvalisya do vavassoram tobto do nizhchoyi znati Poki volodinnya feodom bulo golovnoyu oznakoyu znatnosti mistyani i navit selyani mogli nabuvati yiyi prostoyu pokupkoyu leniv Naprikinci XIII stolittya pokupka feodiv neznatnimi lyudmi bula uskladnena vazhkim poborom ale v cej chas v znati mozhna bulo potraplyati i cherez pozhaluvannya suverena pravo pozhaluvannya v znat stalo privileyem korolya U Angliyi pravo posvyachuvati v licari rano stalo prerogativoyu koroni Genrih III i Eduard I vimagali obov yazkovogo posvyachennya v licari vid bud yakogo lennika sho volodiv shorichnim dohodom iz zemli ne nizhche 20 funtiv Fakt volodinnya cenzom uzyav verh nad pohodzhennyam osobi Pislya peretvorennya licariv u vishij prosharok znati nevilni vershniki zupinyalis u tituli zbroyenoscya yak najvishomu dlya nih Sini zh licariv perebuvali v nomu do povnolittya koli yih prijmali v licari Iz chasom z pogliblennyam feodalnoyi rozdroblenosti licarstvo zdichavilo i z yavilos bagato licariv grabizhnikiv sho z svoyih zamkiv peretvorenih na rozbijnicki gnizda atakuvali susidiv kupciv Rudolfu Gabsburgskomu nalezhit chest znishennya v Nimechchini velikogo chisla rozbijnickih kubel takih licariv grabizhnikiv Iz chasom z viniknennyam vognepalnoyi zbroyi ta zbilshennyam roli pihoti licari yak vijskova sila perestali isnuvati zalishivshis lishe aristokratichnim klasom Obryad posvyachennya Posvyachennya v licari 1853 1922 na kartini zobrazheno Gvinevru ta Lanselota Vzhe za chasiv Tacita vruchennya zbroyi molodomu germancevi u prisutnosti narodnogo zibrannya oznachalo viznannya jogo povnolitnim Zbroyu vruchav hto nebud z vozhdiv plemeni abo batko abo rodich hlopcya Karl Velikij v 791 r urochisto opoyasav mechem svogo 13 richnogo sina Lyudovika a Lyudovik v 838 r svogo 15 richnogo sina Karla Cej nimeckij zvichaj lig v osnovu serednovichnogo posvyachennya v licari yak u chleni vijskovogo stanu ale buv prikritij rimskim terminom Posvyachennya v licari v serednovichnih latinskih tekstah poznachalosya slovami naditi voyinskij poyas Licarem dovgij chas mig stati kozhen Spochatku licarstvo davalosya za nimeckoyu tradiciyeyu v 12 15 19 rokiv ale v XIII stolitti pomitne pragnennya vidsunuti jogo do povnolittya tobto do 21 go roku Kozhen licar mig posvyachuvati v licari ale najchastishe ce robili rodichi posvyachuvanogo senjori koroli i imperatori pragnuli zatverditi ce pravo vinyatkovo za soboyu U XI XII st do nimeckogo zvichayu vruchennya zbroyi dodalisya spochatku tilki obryad pidv yazuvannya zolotih shpor odyagannya kolchugi i sholoma prijnyattya vanni pered odyagnennyam Colee tobto udar doloneyu po shiyi uvijshov u vzhitok piznishe Vin buv dlya licarya viprobovuvannyam smirennya i rozpovsyudzhuvavsya z pivnochi Deyaki doslidniki vvazhayut jogo pohodzhennya rimskim aktom zvilnennya dlya nevilnogo vershnika prijnyattya v licari bulo faktichno zvilnennyam Ce yedinij udar za vse zhittya licarya yakij vin mig otrimati ne povertayuchi Blizhche do kincya obryadu licar vskakuvav ne torkayuchis stremen na konya skakav galopom i udarom spisa vrazhav manekeni vstanovleni na stovpah Inodi sami licari zvertalisya za osvyachennyam zbroyi do cerkvi takim chinom stali pronikati v obryad hristiyanski zasadi Adzhe spochatku ceremoniya posvyachennya nosila mirskij harakter Ale buv vidchutnim vpliv cerkvi na vijskovij prosharok sho jshov spochatku cherez prisyagu na virnist potim cherez prisyagu Zemnomu abo Bozhomu svitu nareshti cherez obryad osvyachennya zbroyi pered vruchennyam jogo voyinovi pri dosyagnenni zrilosti Virnist vklyuchaye vikonannya hristiyanskogo borgu sluzhiti Bogovi zahishati cerkvu vdiv sirit obov yazok dotrimuvatisya spravedlivosti tosho Tak cerkva vklyuchila posvyachennya v religijni ramki peretvorila na religijnu ceremoniyu Posvyachennya najchastishe zdijsnyuvalosya na svyata Rizdvo Velikoden Voznesinnya Vinik zvichaj nichnoyi varti naperedodni posvyachennya uvecheri hlopec musiv buv iti do cerkvi i provesti v hrami bilya vivtarya vsyu nich Vin povinen buv ne spati i molitisya Udosvita nichna varta zakinchuvalas i cerkva napovnyuvalasya lyudmi Hlopec mav vistoyati mesu spovidatisya prichastitisya potim poklasti svoyu zbroyu na vivtar i opustitisya na kolina pered svyashenikom yakij blagoslovlyav jogo mech i potim z molitvoyu vruchav jogo Blagoslovlyayuchi zbroyu cerkva vselyala dumku sho licar povinen buti hristiyanskim voyinom i zahisnikom cerkvi Potim vidbuvalasya svitska chastina operizuvannya mechem zapotilichnik opudalo inodi svyashenik ne tilki osvyachuvav mech ale i opoyasuvav licarya Licarski chesnoti Licari Hrista Yana van Ejka Pid vplivom cerkvi ta poeziyi sho faktichno mala osmilyuvati licarya yak ideal voyina sformuvalasya harakteristika pritamanna lishe spravzhnomu licaryu shlyahetnij lyudini Ce muzhnij silnij vpravnij voyin sho dotrimuyetsya licarskoyi prisyagi a same shodnya sluhati obidnyu buti bezstrashnim rizikuvati za katolicku viru ohoronyati cerkvi i duhivnictvo vid grabizhnikiv ohoronyati vdiv i sirit unikati nespravedlivogo otochennya i brudnogo zarobitku dlya poryatunku beznevinnogo jti na poyedinok vidviduvati turniri tilki radi vijskovih vprav shanoblivo sluzhiti imperatorovi v mirskih spravah zhiti bezdoganno pered Gospodom i lyudmi borotis proti zla buti shedrim pravdivim dotrimuvatis slova lyubiti Batkivshinu Dlya licarya bulo progolosheno kilka najvazhlivishih rechej yaki roblyat jogo licarem ce vira chest dama sercya Virnist Gospodu dlya takogo voyina zavzhdi na pershomu misci molitvi nevid yemna chastina jogo zhittya Zvazhayuchi na ce bagato raziv cerkvi vdavalos zibrati voyinstvo dlya Hrestovih pohodiv z metoyu vizvolennya grobu Gospodnogo ta zahistu hristiyanstva Do togo zh prisyaga licarya zvazhayuchi na todishni nastroyi cerkvi vklyuchala v sobi nenavist do nevirnih Chest polyagala u dotrimanni prisyagi i moralnogo kodeksu Nihto ne mav prava spaplyuzhiti chest licarya bez naslidkiv Voyin mav vidstoyati svoyu chest i mig viklikati supernika na poyedinok Odniyeyu iz najprekrasnishih storin Serednovichchya buv fenomen prekrasnoyi dami Ce buv spravzhnij kult kohannya prichomu kohannya v osnovnomu duhovnogo platonichnogo Lyubov stala sluzhinnyam prekrasnij dami pokloninnyam yij Dama sercya bula dlya licarya nezemnim stvorinnyam vtilennyam bozhestva U kodeksi licarskoyi lyubovi centralne misce zajmali ratni podvigi na chest prekrasnoyi dami i yiyi proslavlyannya Lyubov licarya bula vidchuttyam idealno pidnesenim i vitonchenim licar bivsya na turnirah prikripivshi rukavichki svoyeyi pani do sholoma i pribivshi do shita tablichku chesnotu sho zvelichila yiyi i krasu I piznishe v epohu Vidrodzhennya na chest prekrasnoyi pani skladalisya virshi i vikonuvalisya serenadi Zvichayi licarskoyi kurtuaznoyi lyubovi buli nekvaplivi Pislya kilkoh misyaciv zalicyannya licar otrimuvav pravo pociluvati ruku svoyeyi dami Tochno sliduyuchi prijnyatim v suspilstvi pravilam vin postupovo prosuvavsya po stupenyah blizkosti zavojovuyuchi serce svoyeyi obranici Pri comu uspih v ulyublenoyi zhinki cilkom zalezhav vid stupenya jogo zaslug U stanovij sistemi serednovichchya mala znachennya ne osoba lyudini a ta rol yaku vin grav u suspilstvi jogo funkciya Takoyu zh funkciyeyu bula i zhinka I lishe v lyubovi vona bula sama soboyu tilki v lyubovi licar vidnosivsya do neyi yak do zhinki do osobi I gimni lyubovi napisani trubadurami buli pristrasnoyu mriyeyu pro idealni lyudyani vidnosini mizh lyudmi Obozhnyuyuchi zhinku voni predstavlyali yiyi yak vtilennya najkrashih lyudskih vlastivostej krasi dobroti graciyi rozumu lyudinolyubstva U licarskij lyubovi do zhinki torzhestvuvav pidhid z poglyadu najvishih idealiv yaki na toj chas virobilo lyudstvo Licarstvo ce ideal mriya pro najprekrasnishu ideyu cholovika Tozh sered harakteristik licarya shlyahetnoyi lyudini mozhna vidiliti osnovni Muzhnist Virnist Shedrist Rozsudlivist Kurtuaznist Vidchuttya chesti SvobodaVijskova taktika ta ozbroyennyaLicar v XIII st U XI XII st tyazhkoozbroyeni licari zahishali sebe odnimi tilki kolchugami a legkoozbroyeni vershniki buli v bitvu absolyutno bez metalevoyi zbroyi U XIII st u miru togo yak tyazhkoozbroyena kinnota zapasayetsya nagrudnikami i korsetami u legkoozbroyenih vershnikiv z yavlyayutsya kolchugi Kozhen tyazhkoozbroyenij licar brav z soboyu v bitvu troh konej i odnogo dva abo troh zbroyenosciv yaki zvichajno nabiralisya iz zalezhnih lyudej abo licarskih siniv sho she ne otrimali prisvyachennya v licari Zbroyenosci spochatku jshli v bitvu pishimi i pid chas sutichok zalishalisya zzadu iz zapasnimi kinmi i zbroyeyu Koli v XIV st sered licariv ukorinyavsya zvichaj spishuvatisya pid chas bitvi to zbroyenosci stali nabiratisya z legkih vershnikiv rahunok licarskomu vijsku stav jti po spisah vvazhayuchi po troh vershnikiv na odin licarskij spis Ozbroyennya licarya Metropoliten muzej Nyu JorkBronya konya ta licarya Do togo zh licar privodiv iz soboyu selyan yaki prinosili spisi j sokiri A veliki zemlevlasniki do togo zh najmali arbaletnikiv i luchnikiv I vse taki azh do XIV st tilki licari mogli virishiti rezultat boyu yihni slugi hocha j buli pidmogoyu svoyim panam ale nichim ne mogli dopomogti koli sprava stosuvalasya virishalnoyi sutichki Sami licari rozumili sho koristi vid nenavchenih selyan duzhe malo adzhe v bij vstupali profesijni bijci do togo zh u vazhkih ob ladunkah Chasom voni nehtuvali svoyimi pihotincyami j ne zvertali uvagi sho koni topchut yihnih vlasnih voyiniv Bajduzhe stavilisya voni do vershnikiv ne zakovanih u vazhku bronyu Yakos licaryam zustrilisya vorozhe nastroyeni vershniki z legkimi spisami Licari ne vvazhali yih gidnimi suprotivnikami j prosto perekololi yihnih konej svoyimi dovgimi spisami a potim rushili na voroga yakogo vvazhali gidnim I lishe tut voni prodemonstruvali yak voni mozhut bitisya Vershniki mchali nazustrich odin odnomu j namagalisya vibiti voroga iz sidla Yaksho vrahuvati sho obidva buli zakovani v bronyu vistavlyali vpered vazhki mechi j dovgi spisi to mozhna sobi uyaviti yakoyu bula sila udaru Najchastishe htos iz nih ne vitrimuvav i vilitav iz sidla Traplyalosya tak sho bronya bula micnoyu j suprotivniki zalishalisya v sidli Yaksho v nih buli zlamani spisi to puskali v hid mechi Ne mozhna porivnyuvati navit priblizno rubannya na mechah i fehtuvannya na shpagah Udari mechiv buli silni j tochni hocha j ne taki chasti yak u fehtuvanni Dijti visnovku pro yihnyu silu mozhna za ostankami zagiblih voyiniv Zustrichayutsya tut i roztrosheni cherepi i rozrubani navpil gomilkovi kistki Licari mriyali same pro taki dvoboyi koli mozhna bulo viprobuvati svoyi silu j spritnist vitrivalist j uminnya voloditi zbroyeyu Voni spochatku buli voyinami odinakami Piznishe z trenuvannyam pihoti z alebardami luchnikiv arbaletnikiv vinikla potreba u grupovih zlagodzhenih diyah tak vinik klin ta lava z pishih licariv Zvichajnishim shikuvannyam dlya zagonu licariv u serednovichchi buv klin Takij klin mig skladatisya z dekilkoh soten licariv a inodi i z dekilkoh tisyach Najchastishe vse licarske vijsko shikuvalosya pered bitvoyu v tri bojovi liniyi odna za odnoyu a kozhna bojova liniya rozpadalasya na klini i mala centr i dva krila Licar Albrehta DyureraPozbavlennya licarskoyi gidnostiKrim ceremoniyi posvyati v licari isnuvala takozh i procedura pozbavlennya licarskoyi gidnosti zvichajno ale ne obov yazkovo zavershuyetsya peredacheyu kolishnogo licarya v ruki kata Ceremoniya vidbuvalasya na eshafoti na yakomu buv povishenij zvorotnoyu storonoyu shit licarya obov yazkovo iz zobrazhenim na nomu osobistim gerbom i suprovodzhuvalasya spivom zaupokijnih molitov horom z dyuzhini svyashenikiv U hodi ceremoniyi z licarya v povnomu obladunku pislya kozhnogo prospivanogo psalma znimali yaku chastinu licarskogo oblachennya znimali ne tilki obladunki a j napriklad shpori sho buli atributom licarskoyi gidnosti Pislya povnogo vikrittya i she odnogo zaupokijnogo psalma rozbivali na tri chastini osobistij gerb licarya razom z shitom na yakomu vin zobrazhenij Pislya chogo spivali 109 j psalom carya Davida sho skladayetsya z naboru proklyat pid ostanni slova yakogo gerold a inodi osobisto sam korol vilivav na kolishnogo licarya holodnu vodu simvolizuyuchi ochishennya Potim kolishnogo licarya spuskali z eshafota za dopomogoyu shibenici petlya yakoyi bula propushena pid pahvami Kolishnogo licarya pid ulyulyukannya natovpu veli do cerkvi de po nomu provodili spravzhnyu zaupokijnu sluzhbu pislya zakinchennya yakoyi jogo peredavali v ruki kata yaksho jomu ne bulo ugotovano za virokom inshe pokarannya yake ne potrebuye poslug kata yaksho zh licarevi shodo poshastilo to vse moglo obmezhitisya pozbavlennyam licarskogo gidnosti Pislya vikonannya viroku napriklad strati geroldi u povnij golos ogoloshuvali ditej chi inshih spadkoyemciv pidlimi doslivno Vilanov fr Vilain angl Lihodij pozbavlenimi chiniv yaki ne mayut prava nositi zbroyu i z yavlyatisya i brati uchast v igrah i turnirah pri dvori i na korolivskih zborah pid strahom buti rozdyagnenimi dogola i visichenimi rizkami podibno villanam ta narodzhenim vid nedorogocinnogo batka Osoblivo strashnim take pokarannya bulo dlya nimeckih ministrealisov tak yak voni navit buduchi licaryami z pristavkoyu fon formalno vvazhalisya kripakami i pozbavlennya licarskogo gidnosti peretvoryuvalo yih nashadkiv v spravzhnih kripakiv DzherelaBouchard Constance Brittain Strong of Body Brave and Noble Chivalry and Society in Medieval France Cornell University Press 1998 ISBN 0801485487 Haines Charles Reginald 1889 Christianity and Islam in Spain A D 756 1031 Maurice Keen 1984 Chivalry ISBN 0300031505 ISBN 0300107676 2005 reprint Read Charles Anderson 2007 The Cabinet Of Irish Literature Selections From The Works Of The Chief Poets Orators And Prose Writers Of Ireland Vol IV Paperback PosilannyaRicarstvo 19 listopada 2016 u Wayback Machine Yuridichna enciklopediya u 6 t red kol Yu S Shemshuchenko vidp red ta in K Ukrayinska enciklopediya im M P Bazhana 2003 T 5 P S 736 s ISBN 966 7492 05 2 Licarstvo 14 veresnya 2020 u Wayback Machine Ukrayinska mala enciklopediya 16 kn u 8 t prof Ye Onackij Buenos Ajres 1960 T 4 kn VII Literi Le Me S 839 840 1000 ekz Ricarstvo Velikij tlumachnij slovnik suchasnoyi ukrayinskoyi movi z dod i dopov uklad i gol red V T Busel 5 te vid K Irpin Perun 2005 ISBN 966 569 013 2 Licar Velikij tlumachnij slovnik suchasnoyi ukrayinskoyi movi z dod i dopov uklad i gol red V T Busel 5 te vid K Irpin Perun 2005 ISBN 966 569 013 2 Chivalry 9 sichnya 2018 u Wayback Machine 1914 angl Chivalry 26 lipnya 2008 u Wayback Machine Encyclopaedia Britannica full article newest edition angl Chivalry during the Reign of Edward III 29 veresnya 2007 u Wayback Machine from Shadow Realms angl