Посвята в лицарі або аколада (від фр. accolade — обійми) — так називається церемонія, яка раніше була у вжитку під час прийому до лицарського ордену. Після посвяти в лицарі гросмейстер ордену, або той, хто здійснював посвяту, урочисто обіймав нового члена лицарства, покладаючи йому свої руки на шию (лат. ad collum). Згодом це слово почало вживатись для позначення всього акту лицарської посвяти або прийняття у лицарський орден. Аколада була однією з форм військової ініціації.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODVMemxoTDBWa2JYVnVaRjlpYkdGcGNsOXNaV2xuYUhSdmJsOWhZMk52YkdGa1pTNXFjR2N2TWpJd2NIZ3RSV1J0ZFc1a1gySnNZV2x5WDJ4bGFXZG9kRzl1WDJGalkyOXNZV1JsTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
У сучасному етикеті аколадою називається форма вітання, коли особи, що вітаються, символично наближаються лівими (або правими) щоками, насправді не обіймаючись і не цілуючись.
Історія
Вже за часів Тацита вручення зброї молодому германцеві в присутності народних зборів означало визнання його повнолітнім; зброю вручав хто-небудь з вождів племені, або батько, або родич юнака. Карл I Великий в 791 р. урочисто оперезав мечем свого 13-річного сина Людовика, a Людовик - свого 15-річного сина Карла. Цей німецький звичай ліг в основу середньовічного посвячення в лицарі, як в члени військового стану, але був прикритий римським терміном - зведення в лицарі в середньовічних латинських текстах позначалося словами «надіти військовий пояс» (лат. cingulum militare).
Лицарем довгий час міг бути зроблений кожен. Спочатку лицарство давалося, по німецькій традиції, в 12, 15, 19 років, але в XIII столітті помітне прагнення відсунути його до повноліття, тобто до 21-го року. Посвячення найчастіше відбувалося у свята Різдва, Великодня, Вознесіння, П'ятидесятниці. Звідси витік звичай «нічної варти» напередодні присвяти ( veillée des armes). Кожен лицар міг посвячувати в лицарі, але найчастіше це робили родичі присвячуваного, сеньйори, королі та імператори прагнули затвердити це право винятково за собою.
У XI - XII ст. до німецького звичаю вручення зброї додалися спочатку тільки обряд підв'язування , одягання кольчуги і шолома, ванна перед одяганням. Colée, тобто удар долонею по шиї, увійшов у вжиток пізніше. До кінця обряду лицар вскакував, не торкаючись стремена, на коня, скакав галопом і ударом списа вражав манекени (quintaine), закріплені на стовпах. Іноді самі лицарі зверталися за освяченням зброї до церкви; таким чином став проникати в обряд християнський мотив.
Церемонія
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODBMelF3TDFOMVoyRnlMVXh2WVdaZkpUSTJYMEZwYkdWMGRHVnpYMko1WDB4bFgwUjFhMlV1YW5Cbkx6SXlNSEI0TFZOMVoyRnlMVXh2WVdaZkpUSTJYMEZwYkdWMGRHVnpYMko1WDB4bFgwUjFhMlV1YW5Cbi5qcGc=.jpg)
Посвята в лицарі знаменувала перехід до зрілості та самостійності й робила юнака членом військово-аристократичної корпорації лицарів. Церемонія складалась з кількох етапів.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpODJMelpsTDFSdmNuUnBiR3h2Ymk1d2JtY3ZNakl3Y0hndFZHOXlkR2xzYkc5dUxuQnVadz09LnBuZw==.png)
Напередодні мав скупатись у ванні, потім він надягав білу сорочку, червоне сюрко, коричневий , золоті шпори, й один з найстаріших лицарів (або батько) підперезував його мечем. Французькою мовою «підперезати мечем» і означало зробити лицарем. Підперезати зброєю — головна частина церемонії. Потім той, хто приймає посвяту, завдавав юнакові удару долонею по потилиці (шиї, щоці) з коротким наказом: «Будь хоробрим». Такий удар називався «куле». Це був єдиний в житті лицаря удар (ляпас), який той міг отримати, не повертаючи. Ритуал посвяти завершувався демонстрацією спритності нового лицаря: скочивши на коня, він мав уразити списом встановлену мішень, так зване «опудало».
Спочатку церемонія посвяти мала мирський характер. Потім церква включила її в релігійні рамки, перетворила на релігійну церемонію. Так встановився звичай «нічного пильнування»: напередодні посвяти, ввечері, юнак мав вирушити до храму та провести там біля вівтаря всю ніч. Він мав пильнувати й молитись. На світанку нічне пильнування скінчувалось, і церква наповнювалась людьми.
Юнак мав вистояти месу, сповідатись, причаститись, потім покласти свою зброю на вівтар і опуститись на коліна перед священиком, який благословляв його меч і потім, з молитвою, вручав його. Благословляючи зброю, церква навіювала думку, що лицар має бути християнським воїном та захисником церкви. Потім відбувалась світська частина: підперезування мечем, «ляпас», «опудало», іноді священик не тільки освячував меч, але й підперезував, тобто здійснював основний елемент посвяти.
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHhMekZsTDBOdlpHVjRYMDFoYm1WemMyVmZTR0Z5ZEcxaGJtNWZkbTl1WDBGMVpTNXFjR2N2TWpJd2NIZ3RRMjlrWlhoZlRXRnVaWE56WlY5SVlYSjBiV0Z1Ymw5MmIyNWZRWFZsTG1wd1p3PT0uanBn.jpg)
Найчастіше посвяту в лицарі підводили до релігійних свят або здійснювали напередодні крупної битви; їй передував тривалий період навчання: майбутній лицар як дамуазо проходив навчання у досвідченого лицаря або батька.
Церемонія посвяти в лицарі могла набувати різних форм, наприклад, удар плоскою стороною меча на плечі кандидата чи обійми на шиї. У першому випадку «обраний» під час обряду стає на коліна перед монархом на м’яку подушку. Меч лежить плоским боком леза на правому плечі, потім його переміщують над головою і кладуть на ліве плече. Після цього лицар встає з колін щоб отримати від короля чи королеви знаки відміни його нового статусу.
Лицарський удар
Під впливом церкви, німецький військовий обряд стає спочатку релігійним, коли церква тільки благословляла меч (bénir l'epée, в XII ст.), а потім і прямо літургійним, коли церква сама опоясує лицаря мечем (ceindre l'epée, в XIII ст.). У древніх єпископських обрядниках розрізняють Benedictio ensis et armorum (благословення зброї) від Benedictio novi militis (посвята лицаря). Найдавніші сліди посвячення лицаря церквою знайдені в римській рукописі початку XI ст., але потім до XIII ст. немає слідів Benedictio novi militis; можна думати, що цей обряд виник у Римі і поширився звідти.
Удар при посвяченні в лицарі вперше згадується на початку XIII століття а у (Lambertus Ardensis), в історії графів і . проникла і в церковний обряд Benedictio novi militis. За єпископським обрядником , єпископ, після Служби Божої, приступає до благословення меча, який оголеним лежить на жертівнику, потім єпископ бере його і кладе в праву руку майбутньому лицареві; нарешті, вклавши меч у піхви, опоясує посвяченого, зі словами:«Accingere gladio tuo super femur etc.»(та будуть підперезані стегна твої мечем); братськи цілує нового лицаря і даєalapa, у вигляді легкого дотику рукою; старі лицарі прив'язують новому шпори; все кінчається врученням прапора.
Лицарський удар поширювався у Франції з півночі. Сучасники бачили в ньому випробування смирення. Для невільних вершників прийняття в лицарі було рівносильне звільненню, а тому, ймовірно, саме при їх посвяченні і з'являється впершеcolée- удар, який треба в такому випадку зіставити з римською формою звільнення per vindictam, зберігався до VIII ст. (Формула відпустки раба на волю в церкві складена за формулою звільнення per vindictam; в англо-норманнском праві зустрічається звільнення у народних зборах графства, шляхом вручення зброї).
![image](https://www.wikidata.uk-ua.nina.az/image/aHR0cHM6Ly93d3cud2lraWRhdGEudWstdWEubmluYS5hei9pbWFnZS9hSFIwY0hNNkx5OTFjR3h2WVdRdWQybHJhVzFsWkdsaExtOXlaeTkzYVd0cGNHVmthV0V2WTI5dGJXOXVjeTkwYUhWdFlpOHpMek5rTDBOdlpHVjRYMDFoYm1WemMyVmZWV3h5YVdOb1gzWnZibDlNYVdWamFIUmxibk4wWldsdUxtcHdaeTh5TWpCd2VDMURiMlJsZUY5TllXNWxjM05sWDFWc2NtbGphRjkyYjI1ZlRHbGxZMmgwWlc1emRHVnBiaTVxY0djPS5qcGc=.jpg)
У Німеччині стародавнім обрядом при посвяченні в лицарі є тільки оперізування мечем при досягненні повноліття (Schwertleite); існування «удару» (Ritterschlag) до XIV ст. не доведено. Граф Вільгельм Голландський не був ще посвячений у лицарі, коли в 1247 р. його обрали римським королем.
У (близько 1350 р.) зберігся опис його посвячення в лицарі шляхом удару. Лицар повинен бути «miles», тобто magnanimus (великодушний), ingenuus (вільнонароджений), largifluus (щедрий), egregius (доблесний), strenuus (войовничий). Лицарська присяга (votum professionis), між іншим, складала:
- щодня слухати обідню,
- піддавати життя небезпеці за католицьку віру
- охороняти церкви і духовенство від грабіжників
- охороняти вдів і сиріт
- уникати несправедливою середовища і нечистого заробітку
- для порятунку безневинного йти на поєдинок
- відвідувати турніри тільки заради військових вправ
- шанобливо служити імператорові в мирських справах
- не відчужувати імперських ленів
- жити бездоганно перед Господом і людьми
Поширення в Німеччині colée (удару) могло бути у зв'язку з французьким впливом при Карлі IV. Лицарський удар тепер отримував той, хто вже раніше володів зброєю, тоді як у старі часи вручення зброї при повнолітті і посвячення в лицарі завжди збігалися. Просте вручення зброї залишилося обов'язковим для кожного воїна; урочисте освячення меча, і «удар» стали ознакою прийняття воїна в лицарський орден. Молодий чоловік, що отримав зброю, стає зброєносцем (scutarius, Knappe, Knecht, armiger, écyyer). Але так як лицарство в соціальному відношенні замкнулося у вищий шар військової знаті, то з «зброєносців» потрапляють в лицарі тільки сини лицарів (chevalier, Ritter, knight); невільні, підвищуючись і отримуючи важке , не називаються тепер лицарями, а потрапляють в середовище знаті як нижчий її шар, під тим же ім'ям «зброєносців», яке сини лицарів (Edelknecht, armiger nobilis) носять тимчасово, перед посвяченням у члени ордену. Лицарство стає не стільки установою, скільки - за прикладом Франції - ідеалом для всього військового стану середніх віків. Тому не в анналах, а в поезії найяскравіше закарбувалися образи лицарів.
Джерела
- Енциклопедичний словник Брокгауза та Єфрона
Вікіпедія, Українська, Україна, книга, книги, бібліотека, стаття, читати, завантажити, безкоштовно, безкоштовно завантажити, mp3, відео, mp4, 3gp, jpg, jpeg, gif, png, малюнок, музика, пісня, фільм, книга, гра, ігри, мобільний, телефон, android, ios, apple, мобільний телефон, samsung, iphone, xiomi, xiaomi, redmi, honor, oppo, nokia, sonya, mi, ПК, web, Інтернет
Posvyata v licari abo akolada vid fr accolade obijmi tak nazivayetsya ceremoniya yaka ranishe bula u vzhitku pid chas prijomu do licarskogo ordenu Pislya posvyati v licari grosmejster ordenu abo toj hto zdijsnyuvav posvyatu urochisto obijmav novogo chlena licarstva pokladayuchi jomu svoyi ruki na shiyu lat ad collum Zgodom ce slovo pochalo vzhivatis dlya poznachennya vsogo aktu licarskoyi posvyati abo prijnyattya u licarskij orden Akolada bula odniyeyu z form vijskovoyi iniciaciyi Edmund Lejton 1901 rik U suchasnomu etiketi akoladoyu nazivayetsya forma vitannya koli osobi sho vitayutsya simvolichno nablizhayutsya livimi abo pravimi shokami naspravdi ne obijmayuchis i ne ciluyuchis IstoriyaVzhe za chasiv Tacita vruchennya zbroyi molodomu germancevi v prisutnosti narodnih zboriv oznachalo viznannya jogo povnolitnim zbroyu vruchav hto nebud z vozhdiv plemeni abo batko abo rodich yunaka Karl I Velikij v 791 r urochisto operezav mechem svogo 13 richnogo sina Lyudovika a Lyudovik svogo 15 richnogo sina Karla Cej nimeckij zvichaj lig v osnovu serednovichnogo posvyachennya v licari yak v chleni vijskovogo stanu ale buv prikritij rimskim terminom zvedennya v licari v serednovichnih latinskih tekstah poznachalosya slovami naditi vijskovij poyas lat cingulum militare Licarem dovgij chas mig buti zroblenij kozhen Spochatku licarstvo davalosya po nimeckij tradiciyi v 12 15 19 rokiv ale v XIII stolitti pomitne pragnennya vidsunuti jogo do povnolittya tobto do 21 go roku Posvyachennya najchastishe vidbuvalosya u svyata Rizdva Velikodnya Voznesinnya P yatidesyatnici Zvidsi vitik zvichaj nichnoyi varti naperedodni prisvyati veillee des armes Kozhen licar mig posvyachuvati v licari ale najchastishe ce robili rodichi prisvyachuvanogo senjori koroli ta imperatori pragnuli zatverditi ce pravo vinyatkovo za soboyu U XI XII st do nimeckogo zvichayu vruchennya zbroyi dodalisya spochatku tilki obryad pidv yazuvannya odyagannya kolchugi i sholoma vanna pered odyagannyam Colee tobto udar doloneyu po shiyi uvijshov u vzhitok piznishe Do kincya obryadu licar vskakuvav ne torkayuchis stremena na konya skakav galopom i udarom spisa vrazhav manekeni quintaine zakripleni na stovpah Inodi sami licari zvertalisya za osvyachennyam zbroyi do cerkvi takim chinom stav pronikati v obryad hristiyanskij motiv Ceremoniya Gerbovi nedostupne posilannya naplichnik i pogoni ailettes sho nosilisya licaryami do poyavi spravzhnih metalevih naplichnikiv u zv yazku z tim sho voni yak i todishni shiti buli zrobleni z dereva i shkiri nosilisya v osnovnomu na turnirah i na vidminu vid spravzhnih pogoniv sluzhili lishe dlya nosinnya gerbiv Posvyata v licari znamenuvala perehid do zrilosti ta samostijnosti j robila yunaka chlenom vijskovo aristokratichnoyi korporaciyi licariv Ceremoniya skladalas z kilkoh etapiv Tortiljon bannereta Naperedodni mav skupatis u vanni potim vin nadyagav bilu sorochku chervone syurko korichnevij zoloti shpori j odin z najstarishih licariv abo batko pidperezuvav jogo mechem Francuzkoyu movoyu pidperezati mechem i oznachalo zrobiti licarem Pidperezati zbroyeyu golovna chastina ceremoniyi Potim toj hto prijmaye posvyatu zavdavav yunakovi udaru doloneyu po potilici shiyi shoci z korotkim nakazom Bud horobrim Takij udar nazivavsya kule Ce buv yedinij v zhitti licarya udar lyapas yakij toj mig otrimati ne povertayuchi Ritual posvyati zavershuvavsya demonstraciyeyu spritnosti novogo licarya skochivshi na konya vin mav uraziti spisom vstanovlenu mishen tak zvane opudalo Spochatku ceremoniya posvyati mala mirskij harakter Potim cerkva vklyuchila yiyi v religijni ramki peretvorila na religijnu ceremoniyu Tak vstanovivsya zvichaj nichnogo pilnuvannya naperedodni posvyati vvecheri yunak mav virushiti do hramu ta provesti tam bilya vivtarya vsyu nich Vin mav pilnuvati j molitis Na svitanku nichne pilnuvannya skinchuvalos i cerkva napovnyuvalas lyudmi Yunak mav vistoyati mesu spovidatis prichastitis potim poklasti svoyu zbroyu na vivtar i opustitis na kolina pered svyashenikom yakij blagoslovlyav jogo mech i potim z molitvoyu vruchav jogo Blagoslovlyayuchi zbroyu cerkva naviyuvala dumku sho licar maye buti hristiyanskim voyinom ta zahisnikom cerkvi Potim vidbuvalas svitska chastina pidperezuvannya mechem lyapas opudalo inodi svyashenik ne tilki osvyachuvav mech ale j pidperezuvav tobto zdijsnyuvav osnovnij element posvyati Idealizovane zobrazhennya serednovichnogo licarya Gartman fon Auye Najchastishe posvyatu v licari pidvodili do religijnih svyat abo zdijsnyuvali naperedodni krupnoyi bitvi yij pereduvav trivalij period navchannya majbutnij licar yak damuazo prohodiv navchannya u dosvidchenogo licarya abo batka Ceremoniya posvyati v licari mogla nabuvati riznih form napriklad udar ploskoyu storonoyu mecha na plechi kandidata chi obijmi na shiyi U pershomu vipadku obranij pid chas obryadu staye na kolina pered monarhom na m yaku podushku Mech lezhit ploskim bokom leza na pravomu plechi potim jogo peremishuyut nad golovoyu i kladut na live pleche Pislya cogo licar vstaye z kolin shob otrimati vid korolya chi korolevi znaki vidmini jogo novogo statusu Licarskij udar Pid vplivom cerkvi nimeckij vijskovij obryad staye spochatku religijnim koli cerkva tilki blagoslovlyala mech benir l epee v XII st a potim i pryamo liturgijnim koli cerkva sama opoyasuye licarya mechem ceindre l epee v XIII st U drevnih yepiskopskih obryadnikah rozriznyayut Benedictio ensis et armorum blagoslovennya zbroyi vid Benedictio novi militis posvyata licarya Najdavnishi slidi posvyachennya licarya cerkvoyu znajdeni v rimskij rukopisi pochatku XI st ale potim do XIII st nemaye slidiv Benedictio novi militis mozhna dumati sho cej obryad vinik u Rimi i poshirivsya zvidti Udar pri posvyachenni v licari vpershe zgaduyetsya na pochatku XIII stolittya a u Lambertus Ardensis v istoriyi grafiv i pronikla i v cerkovnij obryad Benedictio novi militis Za yepiskopskim obryadnikom yepiskop pislya Sluzhbi Bozhoyi pristupaye do blagoslovennya mecha yakij ogolenim lezhit na zhertivniku potim yepiskop bere jogo i klade v pravu ruku majbutnomu licarevi nareshti vklavshi mech u pihvi opoyasuye posvyachenogo zi slovami Accingere gladio tuo super femur etc ta budut pidperezani stegna tvoyi mechem bratski ciluye novogo licarya i dayealapa u viglyadi legkogo dotiku rukoyu stari licari priv yazuyut novomu shpori vse kinchayetsya vruchennyam prapora Licarskij udar poshiryuvavsya u Franciyi z pivnochi Suchasniki bachili v nomu viprobuvannya smirennya Dlya nevilnih vershnikiv prijnyattya v licari bulo rivnosilne zvilnennyu a tomu jmovirno same pri yih posvyachenni i z yavlyayetsya vpershecolee udar yakij treba v takomu vipadku zistaviti z rimskoyu formoyu zvilnennya per vindictam zberigavsya do VIII st Formula vidpustki raba na volyu v cerkvi skladena za formuloyu zvilnennya per vindictam v anglo normannskom pravi zustrichayetsya zvilnennya u narodnih zborah grafstva shlyahom vruchennya zbroyi nedostupne posilannya i Ulrih fon Lihtenshtejn Manesskij kodeks Codex Manesse U Nimechchini starodavnim obryadom pri posvyachenni v licari ye tilki operizuvannya mechem pri dosyagnenni povnolittya Schwertleite isnuvannya udaru Ritterschlag do XIV st ne dovedeno Graf Vilgelm Gollandskij ne buv she posvyachenij u licari koli v 1247 r jogo obrali rimskim korolem U blizko 1350 r zberigsya opis jogo posvyachennya v licari shlyahom udaru Licar povinen buti miles tobto magnanimus velikodushnij ingenuus vilnonarodzhenij largifluus shedrij egregius doblesnij strenuus vojovnichij Licarska prisyaga votum professionis mizh inshim skladala shodnya sluhati obidnyu piddavati zhittya nebezpeci za katolicku viru ohoronyati cerkvi i duhovenstvo vid grabizhnikiv ohoronyati vdiv i sirit unikati nespravedlivoyu seredovisha i nechistogo zarobitku dlya poryatunku beznevinnogo jti na poyedinok vidviduvati turniri tilki zaradi vijskovih vprav shanoblivo sluzhiti imperatorovi v mirskih spravah ne vidchuzhuvati imperskih leniv zhiti bezdoganno pered Gospodom i lyudmi Poshirennya v Nimechchini colee udaru moglo buti u zv yazku z francuzkim vplivom pri Karli IV Licarskij udar teper otrimuvav toj hto vzhe ranishe volodiv zbroyeyu todi yak u stari chasi vruchennya zbroyi pri povnolitti i posvyachennya v licari zavzhdi zbigalisya Proste vruchennya zbroyi zalishilosya obov yazkovim dlya kozhnogo voyina urochiste osvyachennya mecha i udar stali oznakoyu prijnyattya voyina v licarskij orden Molodij cholovik sho otrimav zbroyu staye zbroyenoscem scutarius Knappe Knecht armiger ecyyer Ale tak yak licarstvo v socialnomu vidnoshenni zamknulosya u vishij shar vijskovoyi znati to z zbroyenosciv potraplyayut v licari tilki sini licariv chevalier Ritter knight nevilni pidvishuyuchis i otrimuyuchi vazhke ne nazivayutsya teper licaryami a potraplyayut v seredovishe znati yak nizhchij yiyi shar pid tim zhe im yam zbroyenosciv yake sini licariv Edelknecht armiger nobilis nosyat timchasovo pered posvyachennyam u chleni ordenu Licarstvo staye ne stilki ustanovoyu skilki za prikladom Franciyi idealom dlya vsogo vijskovogo stanu serednih vikiv Tomu ne v annalah a v poeziyi najyaskravishe zakarbuvalisya obrazi licariv DzherelaEnciklopedichnij slovnik Brokgauza ta Yefrona